Справа № 320/13717/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддів Файдюка В.В.,

Суддів Мєзєнцева Є.І.,

Собківа Я.М.,

При секретарі Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління МВС України в Київській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області від 09 листопада 2020 року № 11 «По особовому складу» в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району), з 09 листопада 2020 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року даний позов задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ МВС України у зв`язку зі скороченням штатів з 09 листопада 2020 року є протиправним, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилався на те, що Положення № 114 передбачає таку підставу для звільнення як скорочення штатів; позивач ознайомився з попередженням про вивільнення 09 вересня 2020 року, тобто у встановлений законодавством строк; нормами чинного законодавства не передбачено переведення особи при звільненні з роботи на підприємстві, в установі, організації на іншу роботу в іншому підприємстві, установі, організації. Позивач із заявою чи рапортом про його бажання проходити службу в лавах Національної поліції не звертався. Крім того, відповідно до постанови КМУ від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та лаквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління МВС України в Київській області, а тому неможливим є поновлення позивача на попередній посаді.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 15 серпня 1997 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, в тому числі з 27 червня 2001 року на різних посадах (оперуповноваженим СКР, слідчим СВ) Фастівського МВ ГУМВС України в Київській області.

Наказом ГУ МВС України № 454 о/с від 21 серпня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з ОВС за п. «є» ст.64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до , в якому просив:

- визнати протиправними накази начальника ГУ МВС України в Київській області № 1569 від 12 серпня 2015 року та № 454 о/с від 21 серпня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого СКР Фастівського МВ ГУ МВС України в Київської області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого СКР Фастівського МВ ГУ МВС України в Київської області, як звільненого без поважних підстав;

- стягнути з ГУ МВС України в Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 серпня 2015 року по день винесення рішення суду, а також моральну шкоду в розмірі 3 000, 00 грн.;

- витребувати з Фастівського МВ довідку про середній заробіток ОСОБА_1 ;

- запис в трудовій книжці № 3 від 21 серпня 2015 року «звільнений з ОВС на підставі наказу 454 о/с від 21 серпня 2015 року» визнати недійсним, зобов`язати відповідача вчинити наступний запис «запис № 3 від 21 серпня 2015 року вважати недійсним, поновити на службі на попередній посаді».

Надалі ОСОБА_1 заявив клопотання про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 3 000, 00 грн. з ГУ МВС України в Київській області та в частині вважати недійсним запис в трудовій книжці №3 від 21.08.2015 року «звільнений з ОВС на підставі наказу 454 о/с від 21 серпня 2015 року» та зобов`язати відповідача вчинити запис «запис № 3 від 21 серпня 2015 року вважати недійсним, поновити на службі на попередній посаді» у зв`язку з їх відкликанням.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано наказ начальника ГУ МВС України в Київській області Троян А.В. № 1569 від 12 серпня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » та наказ начальника ГУ МВС України в Київській області Троян В.А. 454 о/с від 21 серпня 2015 року «По особовому складу» в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-118620) оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району), 21 серпня 2015 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління МВС України в Київській області. Стягнуто з Головного управління МВС України в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 серпня 2015 року по 04 листопада 2015 року у сумі 5 626, 28 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року, а справу направлено на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 06 серпня 2020 року постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу начальника ГУ МВС України в Київській області Троян В.А. 454 о/с від 21 серпня 2015 року «По особовому складу» в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-118620) оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району), поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано та залишено в силі постанову Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року в цій частині.

В решті постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року - залишено без змін

Наказом ГУ МВС України в Київській області від 31 серпня 2020 року № 8 о/с «По особовому складу» поновлено капітана міліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району), з 21 серпня 2015 року.

Як слідує з матеріалів справи, із зазначеним наказом позивач не був ознайомлений та до роботи позивача не було допущено.

Наказом ГУ МВС України в Київській області від 09 листопада 2020 року № 11 о/с «По особовому складу» звільнено капітана міліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району), з 09 листопада 2020 року відповідно до п. 63 «з» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом.

Листом від 09 листопада 2020 року № 3133/109/12 «Про інформацію» ГУ МВС України в Київській області повідомило позивача про те, що наказом ГУ МВС України в Київській області від 09 листопада 2020 року № 11 о/с «По особовому складу» його звільнено з органів внутрішніх справ з 09 листопада 2020 року та запропоновано йому прибути до Головного управління для ознайомлення з наказом та проведенням всіх розрахунків.

З попередженням про звільнення позивач був ознайомлений 09 вересня 2020 року.

Не погоджуючись з наказом про звільнення, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов наступних висновків.

На момент виникнення спірних правовідносин Закон №565-ХІІ втратив чинність та 07 листопада 2015 року вступив у дію Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до пп. 1 п. 1 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VIII, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування (опубліковано в офіційному друкованому виданні Верховної Ради України газеті "Голос України" № 141- 142 від 06 серпня 2015 року).

Враховуючи вищевикладене, 07 серпня 2015 року є датою набрання чинності пунктами 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII, а з 07 листопада 2015 року закон набрав чинності в цілому.

Статтею 1 Закону №580-VIII визначено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно п. 8 розділу XI "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону У№580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

За п. 9 Розділу XI "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону №580-VIII, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Пунктом 10 Розділу XI "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону №580-VIII обумовлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно п.п. «з» п. 63 Постанови КМУ від 29 липня 1991 року № 114 «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (далі - Положення № 114) особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Згідно п. 69 Положення № 114 звільнення зі служби осіб рядового і молодшого начальницького складу провадиться начальниками, яким таке право надане Міністром внутрішніх справ.

Відповідно до п.п. «г» п. 64 Положення №114 звільнення у зв`язку із скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Розділ ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII і Положення №114, на які йдеться посилання в оскаржуваному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до ч.6 ст. 43 Конституції України, якій кореспондує стаття 5-1 КЗпП України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповдіно до ч.1, 2, 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, позивач не відмовлявся від проходження служби в поліції.

Крім того, в ході розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б підтверджували те, що позивач відмовився від проходження служби в поліції та що йому взагалі пропонувалися будь-які посади в новостворених органах поліції, а також те, що позивач не може бути прийнятий на службу до поліції, зокрема, через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Між тим, ні в Законі №580-VIII, ні в Постанові від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», чи інших нормативно-правових актах, не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які були покладені на органи міліції, а відтак, у даному випадку фактично мала місце реорганізація зазначеного правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави ліквідована не була.

Аналогічність завдань міліції та поліції встановлена статтею 3 Закону України «Про міліцію» №565-ХІІ та статтею 2 Закону №580-VIII, відповідно, ліквідація обласних управлінь Міністерства внутрішніх справ України з одночасним створенням аналогічних територіальних органів Національної поліції, використання органами Національної поліції в своїй діяльності нормативно-правових актів (наказів) Міністерства внутрішніх справ України свідчить про фактичну ліквідацію державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, та як наслідок, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 липня 2019 року по справі №815/6557/16 та від 26 лютого 2020 року по справі №806/1914/17.

Таким чином, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

За ч. 1 статті 235 КЗпП України та п. 24 Положення №114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

В абз. 3 п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України" від 06 березня 2008 року №2 роз`яснено, що в адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посади позовними вимогами є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді.

Крім цього, відповідно до абз. 10 пп. 10.2 п. 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 "Про судове рішення в адміністративній справі", задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов`язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області від 09 листопада 2020 року № 11 «По особовому складу» в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району), з 09 листопада 2020 року, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району), то вони також є обґрунтованими, оскільки судом встановлено протиправність звільнення позивача з займаної посади.

Згідно ч. 2 3 статті 77 ЗУ "Про Національну поліцію" днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення; день звільнення вважається останнім днем служби.

Відтак, позивач підлягає поновленню на посаді з 10 листопада 2020 року.

За змістом ч. 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Вимушеним прогулом у розумінні статті 235 КЗпП України є період часу протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, який триває з дня звільнення працівника до дня винесення рішення суду про поновлення його на роботі.

Положення статті 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Суд вразував вимогу зазначенох норми, разом з тим, позивач не заявляв позовної вимоги про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо посилання відповідача на те, що відповідно до постанови КМУ від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та лаквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління МВС України в Київській області, а тому позивача не може бути поновлено на посаді в органі, з якого його було звільнено, то слід зазначити, що згідно абз.3 п.19 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 статті 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зауважує, що в апеляційній скарзі відповідач жодним чином не вказує на те, у чому полягає порушення судом першої інстанції норм процесуального права та/або неправильне застосування норм матеріального права. Зміст апеляційної скарги не розкриває суть порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки скаржником не зазначено, яку саме нopмv порушено, у чому полягає таке порушення та чи є таке порушення підставою для скасування рішення.

Так, відповідно до п. 6 ч. 2 статті 296 КАС України в апеляційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Натомість, в апеляційній скарзі лише продубльовано зміст відзиву на позов, в якому, здебільшого, просто процитовано норми матеріального права, без висновків щодо їх практичного застосування безпосередньо у спірних правовідносинах. При цьому, відповідач не вказав жодних доводів, які б спростовували аргументи, наведені судом в оскаржуваному рішенні.

В той же час, всі аргументи Головного управління МВС України в Київській області, зазначені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, їм була надана належна правова оцінка. Жодних інших аргументів, відмінних від заявлених в суді першої інстанції, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у апеляційній скарзі не зазначено.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 07 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків