Справа № 280/3613/21
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 280/3613/21

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),
суддів: Чередниченка В.Є., Чепурнова Д.В.,
розглянувши в порядку
письмового провадження
в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року (головуючий суддя Калашник Ю.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі Відповідач), в якому просив зобов`язати Відповідача збільшити страховий стаж Позивача, який враховувався до цього часу при визначення розміру пенсії, загальною кількістю на 27 місяців та здійснити необхідний перерахунок у зв`язку із цим.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що має статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії та перебуває на обліку Відповідача. Відповідачем незаконно та всупереч підтверджуючим документам не враховано певних періодів його роботи до стажу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково (а.с.128-132).

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до загального трудового (страхового) стажу періоди його роботи з 21.10.1983 по 17.11.1984 та з 07.08.2001 по 17.09.2001, та періоду роботи з 07.10.1999 по 16.10.1999 до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового (страхового) стажу періоди його роботи з 21.10.1983 по 17.11.1984 та з 07.08.2001 по 17.09.2001 та період роботи з 07.10.1999 по 16.10.1999 до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, відповідно до довідки ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» від 14.10.2010 №291/п та здійснити перерахунок пенсії з моменту її призначення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано наявністю підстав для зарахування Позивач відповідних періодів трудового (страхового) стажу до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1. Разом із тим, суд зазначив, що вимога відносно зарахування періоду роботи в зоні Чорнобильської катастрофи з 06.06.1987 по 11.06.1987 є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки з матеріалів справи встановлено, що позивач не звертався до Управління із заявою про відповідний перерахунок пенсії, та, відповідно, Відповідачем не приймалось рішення про відмову у такому перерахунку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, із посиланням на неправильне встановлення обставин справи, просить змінити рішення суду першої інстанції, доповнивши його визнанням протиправним нинішнього порядку додавання до загальної кількості відпрацьованих років страхового стажу ОСОБА_1 лише семи повних років стажу за Списком №1 і зобов`язаннями додавати вісім повних років до страхового стажу та здійснити відповідний перерахунок пенсії з моменту ї призначення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спеціалісти Відповідача при розрахунку пенсії враховують лише сім повних років, замість належних восьми.

Крім того, Позивачем до апеляційної скарги долучені письмові докази.

Вирішуючи питання щодо прийнятності вказаних доказів, долучених до апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно частини 4 статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки Позивачем не доведено неможливість подання відповідних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для прийняття відповідних доказів.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Військової частини №93932 від 04.11.1987 №764 Позивач з 20.05.1987 по 04.11.1987 приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

У відповідності до копії посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 11.01.2013, Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи другої категорії.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивач при досягненні 52 річного віку з 27.12.2012 призначено пенсію за віком за Списку №1 відповідно до Закону №1788-XII, зі зниженням пенсійного віку на 8 років, на підставі його особистою заяви від 30.01.2013.

Позивач неодноразово звертався до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявами про надання роз`яснення щодо врахування періодів роботи до страхового стажу Позивача, на які Відповідач відповідними листами надавав відповідь.

Не погоджуючись із не зарахуванням до страхового стажу Позивача певних періодів його роботи, Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон від 05.11.1991 № 1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Спірним у цій справі, зокрема, є не зарахування Відповідачем періоду роботу Позивача на трест ЗАС «Запорожалюминстрой» з 21.10.1983 по 17.11.1984, та періоду роботи на ДП «Промстрой» ОАО «ТРЕСТ «ЗАЗ» з 07.08.2001 по 17.09.2001.

Як слідує із трудової книжки Позивача від 15.08.1980 у період з 21.10.1983 по 17.11.1984 Позивач працював на посаді майстра будівельного управління «Заводстрой» (записи № 5-6) та з 07.08.2001 по 17.09.2001 на посаді муляра (мовою оригіналу «каменщик») 4 розряду на ДП «Промстрой» ОАО «ТРЕСТ «ЗАЗ» (записи № 31-32).

Разом з тим, підставою для не зарахування до страхового стажу Позивача вищезазначених періодів його роботи слугувало те, що у трудовій книжці у цих записах наявні виправлення та відсутня печатка.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом від 29.07.1993 № 58 (далі- Інструкція № 58), записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд першої інстанції вірно вказав, що запис про спірний період роботи у трудовій книжці Позивача не містять недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, містять печатки та підписи посадових осіб, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Тому відсутні підстави для їх неврахування при визначенні періоду стажу Позивача.

Здійснення записів з наведенням, не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права Позивача на пенсійне забезпечення, тому спірний період роботи з 21.10.1983 по 17.11.1984 має бути зарахований Позивачу до загального страхового стажу.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Разом з цим, відповідно до п.4.1 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Так, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Не зарахування страхового стажу Позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Право Позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відсутність зображення печатки на записі в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу Позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Отже, спірний період роботи з 07.08.2001 по 17.09.2001 також має бути зарахований Позивачу до загального страхового стажу, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою працівника (Позивача).

Також, Позивач, як в позові, так і в апеляційній скарзі, зазначає, що Відповідачем враховано лише повних 7 (сім) років роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1, замість 8 (восьми) повних років за Списком № 1.

Судом першої інстанції із матеріалів пенсійної справи встановлено, що відповідно до Розпоряджень на перерахунок пенсії № 157942 від 16.07.2020, № 157942 від 08.08.2016, № 157942 від 10.02.2016 та ін., розрахунку стажу Позивача зарахований стаж за роботою за Списком № 1 становить - 8 років 02 місяці 15 дні.

Тобто, твердження Позивача про зарахування Відповідачем лише повних 7 (сім) років роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1, не знаходить свого підтвердження.

Апеляційна скарга не містить доводів стосовно висновків суду першої інстанції відносно періоду роботи Позивача з 07.10.1999 по 16.10.1999 на ВАТ «Алюмінієвий комбінат», який має бути зарахований до пільгового стажу за Списком № 1 за результатами попередньої атестації, відповідно до наказу № 713 від 06.10.1994. За таких обставин, рішення суду у даній частині не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно вимоги про зарахування періоду роботи в зоні Чорнобильської катастрофи з 06.06.1987 по 11.06.1987 та посилань Позивача на те, що він має право на зарахування зазначеного періоду у страховий стаж із трикратним коефіцієнтом за Списком № 1, судом першої інстанції вірно вказано, що зазначена вимога є передчасною, оскільки з матеріалів справи встановлено, що Позивач не звертався до Відповідача із заявою про відповідний перерахунок пенсії, та, відповідно, Відповідачем не приймалось рішення про відмову у такому перерахунку.

Зважаючи на обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що ефективним способом захисту порушеного права Позивача буде визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування Позивача до загального трудового (страхового) стажу періоди його роботи з 21.10.1983 по 17.11.1984 та з 07.08.2001 по 17.09.2001, та періоду роботи з 07.10.1999 по 16.10.1999 до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та, зобов`язання Відповідача зарахувати Позивачу до загального трудового (страхового) стажу періоди його роботи з 21.10.1983 по 17.11.1984 та з 07.08.2001 по 17.09.2001 та період роботи з 07.10.1999 по 16.10.1999 до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, відповідно до довідки ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» від 14.10.2010 №291/п та здійснити перерахунок пенсії з моменту її призначення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову у даній справі прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 25 серпня 2021 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Решетника Сергія Вікторовича - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у справі №280/3613/21 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя В.Є. Чередниченко

суддя Д.В. Чепурнов