Справа № 826/9359/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року м. Київ № 826/9359/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадженні без виклику сторін адміністративну справу

за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОЙДОДИР»

про застосування заходів реагування,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області (далі також - позивач, ГУ Держпродспоживслужби в Київській області) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОЙДОДИР» (далі також - відповідач, ТОВ «МОЙДОДИР»), в якому просить:

- прийняти постанову суду щодо застосування заходів реагування до Відповідача, а саме: тимчасово зупинити господарську діяльність підприємства ТОВ "МОЙДОДИР" за адресою: вул. Комунарська, 97, м. Кагарлик, Київська область до моменту розроблення та узгодження з Держпродспоживслужбою проект організації санітарно-захисної зони та отримання позитивного висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем порушено вимоги Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», також займаючись виробничою діяльністю відповідач не дотримується встановлених санітарних правил та норм, ігнорує розпорядчі документи органу державного нагляду (контролю), створює несприятливі та небезпечні умови, які можуть впливати негативно на здоров`я людини, здоров`я і життя населення. Враховуючи викладене, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2018 року позовну заяву Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області залишено без руху, та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

21.08.2018 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив відповідача на адміністративний позов, в якому останній просить відмовити в позові, посилаючись на безпідставність позову, оскільки відповідачем не здійснено порушення санітарного законодавства. Відповідачем не порушено розміру санітарно-захисної зон та є в наявності висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Відповідач зазначає, що під час здійснення реконструкції фабрики, ТОВ "МОЙДОДИР" було розроблено та дотримано розмір санітарно-захисної зони. Відповідно до п. 4.1.9. Проекту реконструкції власних нежитлових приміщень колишньої виробничої бази АТП) під меблеву фабрику по вул. Комунарській, 97 у місті Кагарлик Київської області: «Розміри санітарно-захисної зони (СЗЗ), м, встановлюються відповідно до «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» (наказ Мінохорони здоров`я України № 173 від 19.06.96).

Згідно з додатком 4, розділ «Виробництво по обробці деревини» підприємство відноситься до V класу (підприємства столярно-теслярні, меблеві, паркетні) з розміром санітарно-захисної зони 50 м. Санітарно-захисна зона витримана. Фабрика знаходиться в промисловій зоні м. Кагарлик, та віддалена від житлових будівель, дитячих осередків, дошкільних закладів, шкіл тощо, що видно з генплану проєкта та ситуаційної схеми проєкта. Враховуючи відсутність вищеназваних будівель та закладів на межі СЗЗ розрахункова концентрація всіх забруднюючих речовин не перевищує їх гранично допустимі концентрації ГДК), необхідності в коригуванні санітарно-захисної зони немає. Також, це підтверджується висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи №05.03.02-07/107440 від 26.11.2013 року.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МОЙДОДИР» здійснює господарську діяльність з виробництва меблів для ванних кімнат за адресою: 09200, Київська область, м. Кагарлик, вул. Комунарська, 97.

20.02.2018 року Кагарлицьким районним управлінням Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області на підставі ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на підставі звернення гр. ОСОБА_1 від 20.12.2017 року, наказу від 15.02.2018 №135-Д та погодження Державної регуляторної служби України від 09.02.2018 №1298, здійснено позапланову перевірку господарської діяльності ТОВ «Мойдодир» за адресою: вул. Комунарська, 97, м.Кагарлик, Київська область, 09200.

За результатами позапланової перевірки дотримання санітарного законодавства ТОВ "МОЙДОДИР" складено Акт від 20.02.2018 року, яким виявлено: нормована санітарно-захисна зона розміром 50 м від джерел викидів забруднюючих речовин-дільниця фарбування та котельня де спалюються відходи виробництва (ДВП та МФП пофарбовані), до межі житлової забудови (житловий будинок по вул. Комунарська, 99 ) не витримана, проект організації санітарної захисної зони не надано. Документи дозвільного характеру на викиди забруднюючих речовин атмосферне повітря та паспорти на установки очистки газу, що встановлені на джерела викидів відсутні на підприємстві. Висновки санітарно-епідеміологічної експертизи на камеру ручної покраски та покрасочну лінію не представлені.

21.02.2018 року винесено припис №1 ТОВ "МОЙДОДИР" із строком на усунення порушень вимог санітарного законодавства.

Відповідно до змісту Припису від 21.02.2018 року №1: «встановити санітарно-захисну зону ТОВ «Мойдодир» від джерел шкідливості підприємства відповідно до діючих санітарних норм їх розміщення при підтвердженні достатності розмірів цих зон за «Методикой расчета концетраций атмосферном воздухе вредных веществ, содержащихся в выбросах предприятий» ОНД-86, розрахунками рівнів шуму та електромагнітних випромінювань з урахуванням реальної санітарної ситуації (відстані до житлової забудови, фонового забруднення, особливостей рельєфу, метеоумов, рози вітрів та інш.). Надати копію проекта організації санітарно-захисної зони.; забезпечити виконання заходів по охороні атмосферного повітря із дотриманням ГДК забруднюючих речовин у повітрі сельбищних територій і 0.8 ГДК у місцях масового відпочинку населення з урахуванням комбінованої дії речовин або продуктів їх трансформації в атмосфері відповідно до переліку ГДК, затвердженого в установленому порядку; надати документи дозвільного характеру на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та паспорти на установки очистки газу, що встановлені на джерела викидів. Висновки санітарно-епідеміологічної експертизи на камеру ручної покраски та покрасочну лінію». Відповідно до статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 25.05.2018 № 887-Д, Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області, спільно з Кагарлицьким районним управлінням Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області 31.05.2018 року проведено позапланову перевірку з метою перевірки виконання суб`єктом господарювання ТОВ «Мойдодир» припису №1 від 21.02.2018 року, щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу від 20.02.2018 року.

За результатами перевірки складено акт №887/а від 31.05.2018 року та встановлено, що вимоги, які містяться у наданому приписі №1 від 21.02.2018 року, щодо усунення порушень, виявлених попередньою перевіркою, не виконано.

Відповідно до Висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи №05.03.02-07/107440 від 26.11.2013 року затвердженого Держсанепідемслужбою в Київській області, в якому зазначено, що згідно «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», затверджених наказом МОЗ України від 19.06.1996 року №173, підприємство ТОВ "МОЙДОДИР" відноситься до V класу небезпеки, розмір санітарно-захисної зони складає - 50.0 м. СЗЗ витримана. Найбільша житлова забудова - гуртожиток, знаходиться в західному від підприємства напрямку. Мінімальна відстань від джерел викидів до житлової забудови становить 51.0 метрів. Відповідно до протоколу дослідження повітря населених місць від 07.11.2013 року № 722 у відібраних пробах відстані 50.0 м від джерела забруднення (межа СЗЗ) концентрація: вуглецю оксиду, двоокису азоту, вуглеводнів насичених С12-С19 у перерахунку на сумарний органічний вуглець, ртуті металічної, марганцю оксиду, заліза оксиду, пилу (зважених речовин) та речовин, що мають сумацію дії не перевищує ГДК «Державних санітарних правил охорони атмосферного повітря населених пунктів» ДСП 201-97».

За результатами державної санітарно-епідеміологічної експертизи документи у яких обґрунтовуються обсяги викидів для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для ТОВ "МОЙДОДИР" за наданим зразком відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України.

Відповідно до п. 4.1.9. Проекту реконструкції власних нежитлових приміщень колишньої виробничої бази АТП) під меблеву фабрику по вул. Комунарській, 97 у місті Кагарлик Київської області: «Розміри санітарно-захисної зони (СЗЗ), м, встановлюються відповідно до «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» (наказ Мінохорони здоров`я України № 173 від 19.06.96).

Згідно з додатком 4, розділ «Виробництво по обробці деревини» підприємство ТОВ "МОЙДОДИР" відноситься до V класу (підприємства столярно-теслярні, меблеві, паркетні) з розміром санітарно-захисної зони 50 м. Санітарно-захисна зона витримана. Фабрика знаходиться в промисловій зоні м. Кагарлик, та віддалена від житлових будівель, дитячих осередків, дошкільних закладів, шкіл тощо, що видно з генплану проєкта та ситуаційної схеми проєкта. Враховуючи відсутність вищеназваних будівель та закладів на межі СЗЗ розрахункова концентрація всіх забруднюючих речовин не перевищує їх граничнодопустимі концентрації ГДК), необхідності в коригуванні санітарно-захисної зони немає. Розмір СЗЗ приймається рівнем 50 м.».

Згідно дозволу № 0-42 від 08.05.2014 року виданого Департаментом екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації, ТОВ "МОЙДОДИР" дозволені обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Термін дії дозволу з 08.05.2014 рік по 08.05.2024 рік.

Відповідно до протоколів дослідження повітря населених місць № 121-1/18 та № 121-2/18 від 31.07.2018 року (копії наявні в матеріалах справи) на підставі яких встановлено, що у відібраних пробах повітря на відстані 51 м від джерел забруднення, концентрації забруднюючих речовин не перевищують максимально разової ГДК, що відповідає вимогам гранично-допустимих концентрацій хімічних і біологічних чинників в атмосферному повітрі населених місць.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 05.04.2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №877), Законом України від 24.02.1994 року № 4004-XII «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закону №4004).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.02.1994 №4004-XII (в редакції, чинній на час затвердження оскаржуваного висновку) передбачено, що висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи - документ установленої форми, що засвідчує відповідність (невідповідність) об`єкта державної санітарно-епідеміологічної експертизи медичним вимогам безпеки для здоров`я і життя людини, затверджується відповідним головним державним санітарним лікарем і є обов`язковим для виконання власником об`єкта експертизи; об`єкт державної санітарно-епідеміологічної експертизи - будь-яка діяльність, технологія, продукція та сировина, проекти нормативних документів, реалізація (функціонування, використання) яких може шкідливо вплинути на здоров`я людини, а також діючі об`єкти та чинні нормативні документи у випадках, коли їх шкідливий вплив встановлено в процесі функціонування (використання), а також у разі закінчення встановленого терміну дії висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» громадяни мають право на: безпечні для здоров`я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище; участь у розробці, обговоренні та громадській експертизі проектів програм і планів забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, внесення пропозицій з цих питань до відповідних органів; відшкодування шкоди, завданої їх здоров`ю внаслідок порушення підприємствами, установами, організаціями, громадянами санітарного законодавства; достовірну і своєчасну інформацію про стан свого здоров`я, здоров`я населення, а також про наявні та можливі фактори ризику для здоров`я та їх ступінь.

Законодавством України громадянам можуть бути надані й інші права щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.

Статтею 5 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачено, що громадяни зобов`язані: піклуватися про своє здоров`я та здоров`я і гігієнічне виховання своїх дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; брати участь у проведенні санітарних і протиепідемічних заходів; проходити обов`язкові медичні огляди та робити щеплення у передбачених законодавством випадках; виконувати розпорядження та вказівки посадових осіб державної санітарно- епідеміологічної служби при здійсненні ними державного санітарно-епідеміологічного нагляду; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.

Згідно зі статтею 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Екологічні інтереси населення також можуть захищатися у судовому порядку на підставі частини сьомої статті 41 Конституції України, відповідно до якої використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі, а також приписів статті 66 Конституції України, відповідно до яких ніхто не повинен заподіювати шкоду довкіллю.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачено, що Головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, районів, міст, районів у містах та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям на транспорті та їх заступникам у межах відповідних територій (об`єктів транспорту) надаються повноваження, зокрема, державного санітарно-епідеміологічного нагляду за дотриманням органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами санітарного законодавства; винесення рішень про необхідність проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, визначення складу комісій для її здійснення і затвердження висновків; погодження видачі, а у передбачених законодавством випадках - надання дозволу на здійснення видів діяльності, передбачених цим Законом; застосовування передбачених цим Законом заходів для припинення порушення санітарного законодавства.

Відповідно до приписів статті 42 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», Головні державні санітарні лікарі (їх заступники) застосовують такі заходи для припинення порушення санітарного законодавства: а) обмеження, тимчасова заборона чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій, об`єктів будь-якого призначення, технологічних ліній, машин і механізмів, виконання окремих технологічних операцій, користування плаваючими засобами, рухомим складом і літаками у разі невідповідності їх вимогам санітарних норм; б) обмеження, тимчасова заборона або припинення будівництва, реконструкції та розширення об`єктів у разі відступу від затвердженого проекту; в) тимчасова заборона виробництва, заборона використання та реалізації хімічних речовин, технологічного устаткування, будівельних матеріалів, біологічних засобів, товарів народного споживання, джерел іонізуючих випромінювань в разі відсутності їх гігієнічної регламентації та державної реєстрації, а також якщо їх визнано шкідливими для здоров`я людей; г) обмеження, зупинення або заборона викидів (скидів) забруднюючих речовин за умови порушення санітарних норм; д) зупинення або припинення інвестиційної діяльності у випадках, встановлених законодавством; е) внесення власникам підприємств, установ, організацій або уповноваженим ними органам подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності осіб, зазначених у абзаці шостому частини першої статті 7 цього Закону; є) вилучення з реалізації (конфіскація) небезпечних для здоров`я хімічних та радіоактивних речовин, біологічних матеріалів у порядку, що встановлюється законодавством.

Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 6 Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V, підставами для здійснення позапланових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю), зокрема, є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Таким чином, наведені норм чинного законодавства України передбачають можливість здійснення заходів контролю та припинення порушень, у тому числі у сфері санітарного законодавства, та наділяють такими повноваженнями визначене коло суб`єктів, зокрема Головних державних санітарних лікарів, одночасно надають можливість здійснення такого контролю за зверненням фізичної особи (фізичних осіб) у разі порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави та може бути підтверджено належними засобами доказування.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (в редакції, чинній на час затвердження оскаржуваного висновку), державній санітарно-епідеміологічній експертизі підлягають: проекти міждержавних, державних цільових, регіональних, місцевих і галузевих програм соціально-економічного розвитку; інвестиційні проекти і програми у випадках і порядку, встановлених законодавством; схеми, передпроєктна документація, що стосується районного планування і забудови населених пунктів, курортів тощо; проекти нормативно-технічної, інструкційно-методичної документації, що стосується здоров`я та середовища життєдіяльності людини; продукція, напівфабрикати, речовини, матеріали та небезпечні фактори, використання, передача або збут яких може завдати шкоди здоров`ю людей; документація на розроблювані техніку, технології, устаткування, інструменти тощо; діючі об`єкти, у тому числі військового та оборонного призначення.

Відповідно до частини першої та другої статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», громадському обговоренню підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій. Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадського обговорення проектів такої документації забороняється.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого Указом Президента України від 24.07.2000 №918 та Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.99 №1109, наказом Міністерства охорони здоров`я України №247 від 09.10.2000, затверджено Порядок проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи (далі - Порядок №247).

Відповідно до пункту 4.1. Порядку №247 виконавцями державної санітарно- епідеміологічної експертизи є установи та заклади державної санітарно-епідеміологічної служби України, а в особливо складних випадках (відсутність відповідних санітарних норм, вимог стосовно об`єкта експертизи - критеріїв безпеки, умов використання, гігієнічних та епідеміологічних регламентів тощо, імпортна продукція, продукція спеціального призначення або виготовлена без нормативних документів, затверджених згідно з чинним законодавством України, об`єкти, дослідження яких потребує спеціальних методів, та об`єкти, визначені головним державним санітарним лікарем України тощо) експертиза проводиться комісіями, які утворюються головним державним санітарним лікарем та які вповноважені на відповідний профіль діяльності.

Пунктом 5.1. Порядку №247 заявниками державної санітарно-епідеміологічної експертизи є власники об`єкта експертизи або вповноважені ними особи.

Пунктом 7.4. Порядку №247 визначено, що державна санітарно-епідеміологічна експертиза включає такі етапи:

- звернення заявника у випадках, передбачених пунктом 7.2. цього Порядку, до Департаменту державного санітарно-епідеміологічного нагляду Міністерства охорони здоров`я України, а у випадках, передбачених пунктом 7.1.,

- до установ, закладів державної санітарно-епідеміологічної служби України;

- здійснення вимірювань, досліджень об`єктів, наукового обґрунтування відповідних вимог щодо об`єкта експертизи (показників безпеки та умов використання тощо) та оформлення звіту;

- проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи та оформлення її результатів у вигляді протоколу експертизи;

- підготовка проекту висновку;

- затвердження висновку експертизи та внесення його до реєстру висновків експертизи.

Відповідно до пункту 7.11. Порядку №247 установа, заклад державної санітарно- епідеміологічної служби або експертна комісія на підставі отриманих документів проводять державну санітарно-епідеміологічну експертизу, про що складають протокол експертизи, готують проект висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи (додатки 5, 6, 7) у двох примірниках.

Висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи - документ встановленої форми містить:

- реквізити висновку як документа (назва об`єкта експертизи; назва виробника продукції, розробника документа, країна; назва заявника, країна заявника; сфера застосування об`єкта експертизи (можливий споживач); сфера реалізації (через роздрібну торгівлю, аптечну мережу, для промислового використання, без права реалізації через роздрібну мережу); назва виконавця експертизи, номер протоколу; термін дії висновку; відповідальний за дотримання вимог висновку; примітки, опис ознак об`єкта експертизи;

- медичні вимоги безпеки для життя і здоров`я людини (критерії безпеки, показники, їх граничнодопустимі рівні, встановлений конкретний термін придатності тощо), яким повинен відповідати об`єкт експертизи, з якими має ознайомитись і які зобов`язується виконувати заявник - власник об`єкта експертизи, а також які є предметом подальшого державного санітарно-епідеміологічного нагляду;

- перелік відповідних методів їх контролю, які повинні бути перевірені в ході експертизи стосовно можливості застосування для контролю об`єкта експертизи;

- рекомендації щодо місця, періодичності та обсягів перевірок об`єкта в ході державного санітарно-епідеміологічного нагляду.

На кожен об`єкт експертизи готується окремий висновок згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДКПП) ДК 016-97 або Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) ДК 017-98. Підготовлений висновок, підписаний керівником експертної комісії, установи, закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, надається головному державному санітарному лікарю на затвердження, при цьому до висновку додається протокол експертизи, підписаний керівником та членами експертної комісії.

Пунктом 7.12. Порядку №247, висновки у двох примірниках затверджує власним підписом та печаткою головний державний санітарний лікар або вповноважені ним заступники, яким делеговані повноваження в установленому порядку.

Відповідно до пункту 3.2. Порядку №247, забороняється використання або функціонування об`єктів експертизи без наявності позитивного висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №173 від 19.06.1996, затверджено Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів (далі - Правила №173) (в редакції, чинній на час затвердження оскаржуваного висновку), які є обов`язковими для дотримання всіма державними, кооперативними, колективними та приватними підприємствами, організаціями та установами незалежно від відомчого підпорядкування та форм власності, а також посадовими особами та громадянами України, інвесторами- громадянами інших держав. При вирішенні питань планування та забудови населених пунктів необхідно керуватися вимогами діючих будівельних норм і правил та інших інструктивно-методичних документів, узгоджених з Міністерством охорони здоров`я України, що використовуються для вказаних цілей.

Пунктом 5 Правил №173 встановлено вимоги до розташування та організації виробничої території, зокрема передбачено, що до складу виробничої території входять: промислова, комунально-складська, науково-виробнича зони, споруди зовнішнього транспорту та міської вулично-дорожньої мережі. Розміщення вказаних зон визначається містобудівними і санітарно-гігієнічними нормами відповідно до санітарної класифікації підприємств, профілізації населеного пункту, особливостей місцевих умов і т.ін.

Підпунктом 5.4. пункту 5 Правил №173 визначено, що промислові, сільськогосподарські та інші об`єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами.

Санітарно-захисну зону слід встановлювати від джерел шкідливості до межі житлової забудови, ділянок громадських установ, будинків і споруд , в тому числі дитячих, навчальних, лікувально-профілактичних установ, закладів соціального забезпечення, спортивних споруд та ін., а також територій парків, садів скверів та інших об`єктів зеленого будівництва загального користування, ділянок оздоровчих та фізкультурно-спортивних установ, місць відпочинку, садівницьких товариств та інших, прирівняних до них об`єктів, в тому числі:

- для підприємств з технологічними процесами, які є джерелами забруднення атмосферного повітря шкідливими, із неприємним запахом хімічними речовинами та біологічними факторами, безпосередньо від джерел забруднення атмосфери організованими викидами (через труби, шахти) або неорганізованими викидами (через ліхтарі будівель, димлячі і паруючі поверхні технологічних установок та інших споруд, тощо), а також від місць розвантаження сировини, промпродуктів або відкритих складів;

- для підприємств з технологічними процесами, які є джерелами шуму, ультразвуку, вібрації, статичної електрики, електромагнітних та іонізуючих випромінювань та інших шкідливих факторів від будівель, споруд та майданчиків, де встановлено обладнання (агрегати, механізми), що створює ці шкідливості;

- для теплових електростанцій, промислових та опалювальних котелень - від димарів та місць зберігання і підготовки палива, джерел шуму;

- для санітарно-технічних споруд та установок комунального призначення, а також сільськогосподарських підприємств та об`єктів - від межі об`єкта.

На зовнішній межі санітарно-захисної зони, зверненої до житлової забудови, концентрації та рівні шкідливих факторів не повинні перевищувати їх гігієнічні нормативи (ГДК, ГДР), на межі курортно-рекреаційної зони - 0,8 від значення нормативу. Територія санітарно-захисної зони не повинна розглядатись як резерв розширення підприємств, сельбищної території і прирівняних до них об`єктів.

Відповідно до підпункту 5.5 пункту 5 Правил №173, розміри санітарно-захисних зон для промислових підприємств та інших об`єктів, що є джерелами виробничих шкідливостей, слід встановлювати відповідно до діючих санітарних норм їх розміщення при підтвердженні достатності розмірів цих зон за «Методикой расчета концентраций в атмосферном воздухе вредных веществ, содержащихся в выбросах предприятий» ОНД-86, розрахунками рівнів шуму та електромагнітних випромінювань з урахуванням реальної санітарної ситуації (фонового забруднення, особливостей рельєфу, метеоумов, рози вітрів та ін.), а також даних лабораторних досліджень щодо аналогічних діючих підприємств та об`єктів.

Згідно з підпунктом 5.6. пункту 5 Правил №173, основою для встановлення санітарно-захисних зон є санітарна класифікація підприємств, виробництв та об`єктів, що наведена у додатку №4. Розміри санітарно-захисних зон та санітарних розривів від сільськогосподарських Підприємств і виробничих комплексів слід приймати відповідно до «Санитарных правил для животноведческих предприятий», «Санитарных правил и норм размещения, устройства и єксплуатации малых ферм для содержания животных (скота, птицы, зверей) в населенных пунктах Украинской ССР» №5.02-12/11, ДБН Б.2.4-3-95 «Генеральні плани сільськогосподарських підприємств» (додаток №5).

Підпунктом 5.7. пункту 5 Правил №173 визначено, що санітарно-захисна зона для підприємств та об`єктів, що проектуються з впровадженням нової технології або реконструюються, може бути збільшена при необхідності та належному техніко-економічному та гігієнічному обґрунтуванні, але не більше, ніж в 3 рази у випадках: відсутності способів очищення викидів; неможливості знизити надходження в навколишнє середовище хімічних речовин, електромагнітних та іонізуючих випромінювань та інших шкідливих факторів до меж, встановлених нормативами; при розташуванні житлової забудови, оздоровчих та інших прирівняних до них об`єктів з підвітряного боку відносно підприємств в зоні можливого забруднення атмосфери.

Якщо трикратне збільшення санітарно-захисної зони не забезпечує припинення впливу підприємства на стан навколишнього середовища та здоров`я населення, слід приймати рішення відповідно до п.5.5 цих Правил.

Розміри санітарно-захисної зони можуть бути зменшені, коли в результаті розрахунків та лабораторних досліджень, проведених для району розташування підприємств або іншого виробничого об`єкта, буде встановлено, що на межі житлової забудови та прирівняних до неї об`єктів концентрації шкідливих речовин у атмосферному повітрі, рівні шуму, вібрації, ультразвуку, електромагнітних та іонізуючих випромінювань, статичної електрики не перевищуватимуть гігієнічні нормативи.

Підпунктом 5.9. пункту 5 Правил №173 визначено, що розміри санітарно-захисних зон для нових видів виробництв, підприємств та інших виробничих об`єктів з новими технологіями, а також зміна цих зон (збільшення чи зменшення згідно з пунктом 5.7) для підприємств і виробництв І-ПІ класів небезпеки затверджуються Головним державним санітарним лікарем України на підставі висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи проектних матеріалів на будівництво зазначених об`єктів.

Дослідивши Висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 05.03.02-07/107440 від 26.11.2013 року, який затверджений Держсанепідемслужбою в Київській області, судом встановлено, відповідність санітарно-захисної зони фабрики ТОВ «МОЙДОДИР» встановленим нормативам. Строк дії даного висновку до 26.11.2018 року. Тобто, Відповідач на момент виникнення спірних правовідносин мав чинний висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи та дозволи, які необхідні для законного функціонування промислового підприємства.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. На переконання суду, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні. Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 257, 262, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області - відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області (, адреса:08133, Київська область, Києво-Святошинський район м. Вишневе, вул. Балукова, 22).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «МОЙДОДИР» (, адреса: 03143, м. Київ, вул. Заболотного, 15.).

Повне рішення суду складено 14.12.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна