Справа № 640/16831/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2021 року м. Київ № 640/16831/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправними дій зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 на день звільнення належні до видачі грошові кошти, а саме: грошове забезпечення включно до дня звільнення; грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; допомогу на оздоровлення відповідно до п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; грошову компенсацію за не отримане речове майно відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період дії укладеного контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, гарнізонною військово-лікарською комісією НВМКЦ «ГВКГ» ОСОБА_1 визнано непридатним до служби у високомобільних десантних військах. Однак, за результатом розгляду рапорту позивача наказу про його звільнення з військової служби за станом здоров`я видано не було та контракт достроково не розірвано. З огляду на вказане, просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідачами подано відзиви на адміністративний позов в яких зазначають, що підстави для звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я, а відтак дострокового розірвання контракту були відсутні, оскільки відповідно до свідоцтва про хворобу від 24.04.2020р. № 1798 позивач визнаний непридатним до служби у високомобільних військах та придатним до військової служби. При цьому, підставою для розірвання контракту за станом здоров`я є саме висновки військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
31.08.2018р. між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.
Водночас, в період дії контракту, а саме 24.04.2020р. позивача визнано придатним до військової служби, однак непридатним до служби у високомобільних військах, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №1798 виданого гарнізонною військово-лікарською комісією НВМКЦ «ГВКГ».
З огляду на вказане, 12.05.2020р., 19.05.2020р. та 04.06.2020р. позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортами в яких просив звільнити його з військової служби за станом здоров`я та відтак дострокового розірвати контракт.
У відповідь на вказані рапорти листами командира військової частини НОМЕР_1 позивача повідомлено про відсутність підстав для розірвання контракту та звільнення останнього з військової служби за станом здоров`я, оскільки підставою для розірвання контракту за станом здоров`я є виключно висновки військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби. Водночас, гарнізонною військово-лікарською комісією НВМКЦ «ГВКГ» позивач визнаний непридатним до служби у високомобільних військах, що не є підставою для розірвання контракту.
Позивач вважаючи відмову відповідача у звільненні його з військової служби за станом здоров`я протиправною, звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Так, спірні правовідносини у справі, що розглядається, склались з приводу розірвання контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України та громадянином ОСОБА_1 , за станом здоров`я.
Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 було оголошено проведення часткової мобілізації і саме з цим моментом відповідно до норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII законодавець пов`язує настання особливого періоду.
Згідно з абзацом четвертим статті 1 зазначеного Закону завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.
Отже, сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану.
Однією з умов завершення особливого періоду слід вважати припинення воєнного конфлікту, який зумовив його настання.
Таку правову позицію щодо питання дії особливого періоду Верховний Суд зробив у постанові від 26.09.2018р. у справі №813/1919/16.
Тому, на час виникнення спірних правовідносин у цій справі діяв особливий період.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до частини першої статті 19 цього Закону військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Згідно з пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин тут й надалі) у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Пунктом б) частини другої статті 26 вказаного Закону передбачено, що звільнення зі служби проводиться: військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
Під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу (пункт б) частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
При цьому, наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008р. № 402 затверджено «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (далі Положення № 402).
Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям (п. 1.1. Положення № 402).
Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання (п. 2.1. Положення № 402).
На ВЛК регіону покладаються: організація військово-лікарської експертизи, керівництво підпорядкованими ВЛК, контроль за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності (п. 2.4.4. Положення № 402).
Медичний огляд військовослужбовців високомобільних десантних військ для визначення придатності до служби в високомобільних десантних військах проводиться раз на 12 місяців за графами Розкладу хвороб та графою 4 ТДВ "А" або графою 1 ТДВ "Б" залежно від військового звання. Крім того, огляд військовослужбовців високомобільних десантних військ проводиться після повернення їх з військових (цивільних) лікувальних закладів (якщо вони не були оглянуті госпітальною ВЛК) та в необхідних випадках за рішенням командира військової частини на підставі висновку лікаря військової частини або військового (цивільного) лікувального закладу. У разі коли військовослужбовець визнається непридатним до служби в високомобільних десантних військах, ВЛК одночасно приймає постанову про ступінь придатності його до військової служби, яка підлягає затвердженню штатною ВЛК (п. 15.1. Положення № 402).
При медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту:
а) "Придатний"…;
б) "Непридатний"…;
в) "Потребує"…;
г) "Обмежено придатний до військової служби" Одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, займаної посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у постанові у довільній формі вказується, які види служби та роботи протипоказані цій особі. Особи, визнані обмежено придатними до військової служби, - непридатні до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, - придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах;
ґ) "Тимчасово непридатний"(п. 20.3. Положення № 402).
З аналізу вищевикладеного вбачається, що підставою для розірвання контракту за станом здоров`я є саме висновки військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про хворобу від 24.04.2020р. №1798 виданого гарнізонною військово-лікарською комісією НВМКЦ «ГВКГ», позивача визнано придатним до військової служби, однак непридатним лише до служби у високомобільних військах.
З огляду на вказане, та враховуючи той факт, що позивача було визнано «не придатним до служби» лише у високомобільних військах та «придатним до військової служби», суд приходить до висновку про відсутність підстав для розірвання контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України за станом здоров`я укладеного 31.08.2018р. між позивачем та Міністерством оброни України.
Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 30.04.2020р. у справі № 813/3277/17, адміністративне провадження №К/9901/39955/18.
Більше того, судом враховується, що у відповідь на рапорт позивача про звільнення останнього за станом здоров`я, командиром військової частини НОМЕР_1 листом від 26.05.2020р. № 627/1258 пропонувалось позивачу узгодити положення контракту відповідно до висновку викладеного в свідоцтві про хворобу від 24.04.2020р. №1798 виданого гарнізонною військово-лікарською комісією НВМКЦ «ГВКГ», зокрема в частині яка стосується обов`язковості виконання програми стрибків з парашутом з військово-транспортної авіації.
Також, в матеріалах справи наявний лист заступника командира військової частини НОМЕР_2 від 12.06.2020р. № 331/2548 наданий у відповідь на звернення командира військової частини НОМЕР_1 зі змісту якого вбачається, що позивач міг бути розміщений на посадах в інших військових частинах Збройних Сил України з урахуванням його непридатності до служби у високомобільних військах.
Вищевикладене дає підстави для висновку про те, що відповідачем вчинялись дії спрямовані на вирішення ситуації, яка склалась та створення умов для запобігання порушенню прав, свобод та законних інтересів позивача.
Враховуючи той факт, що у задоволенні позовних вимог про звільнення останнього з військової служби за станом здоров`я судом відмовлено, то у задоволенні позовних вимог в частині виплати позивачу відповідних грошових коштів, які є похідними, суд також відмовляє.
З урахуванням наведеного та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Керуючись ст. 77, 122, 123, 139, 242, 243, 251, 255 КАС України, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.
Суддя Я.І. Добрянська