Справа № 460/12141/21
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2021 року м. Рівне №460/12141/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є., розглянувши за правилами письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВідділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2021 року у ВП №66506580 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32936,47 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2021 року у ВП №66507753 про стягнення виконавчого збору у розмірі 797,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства, безпідставно винесено постанову від 13.08.2021 року про стягнення виконавчого збору у ВП №66506580 та постанову від 13.08.2021 року у ВП №66507753 про стягнення виконавчого збору. З урахуванням викладеного вважає, що постанови відповідача суперечать вимогам закону та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 06.09.2021 року залишено позовну заяву без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали.

27 вересня 2021 року Позивачем було подано заяву про поновлення строку звернення до суду з відповідними доказами, яке суд вважає підставним та обґрунтованим, а тому пропущений строк звернення слід поновити.

Ухвалою від 12 жовтня 2021 року поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (33028, Україна, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Замкова, 22А) про визнання протиправними та скасування постанов.

Представником позивача подане клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, вимоги ухвали суду від 12.10.2021 року в частині подання витребуваних матеріалів спірних виконавчих проваджень не виконав. В судове засідання 28 жовня 2021 року представники відповідача не з`явились. Про дату і час судового засідання повідомлені належним чином. Подане відповідачем клопотання про відкладення суд вважає очевидно безпідставним та необгрунтованим та повертає на підставі частини другої статті 167 КАС. Так в клопотанні зазначено що суд не може встановлювати термін на подання відзиву менший за 15 днів тому відповідач не подає витребувані документи та відзив до суду.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи скорочені строки розгляду адміністративних справ цієї категорії, достатність доказів у справі та установлений КАС України припис щодо відсутності перешкод для розгляду справ у разі неявки учасника справи в судове засідання, суд вважає, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Тому розгляд справи проведено в порядку письмового провадження на підставі письмових доказів, наявних у ній.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

25 березня 2019 року Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі №569/14679/18 було вирішено питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2817 від 22.06.2012 в сумі 329364,78 грн.

На примусовому виконанні в Рівненському міському відділі ДВС Західного міжрегіонального Управління юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження №49646892, відкрите відповідно до постанови державного виконавця від 26.07.2019 р. з примусового виконання виконавчого листа №569/14679/18 виданого 16.05.2019 р. Рівненським міським судом Рівненської області.

23 серпня 2021 року звернувшись до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) №б/н, позивачем було отримано постанови від 12.08.2021 року по ВП №56952067 та ВП №59646892 про закінчення виконавчого провадження, та постанови винесені від 13.08.2021 року ВП №66506580, ВП №66507753 про стягнення виконавчого збору.

Позивач вважає постанови винесені 13.08.2021 року ВП №66506580, ВП №66507753 про стягнення виконавчого збору, незаконними та такими, які підлягають скасуванню.

Листом від 17.08.2021 року №115.20-07/987 на заяву від позивача до АТ «Ощадбанк» про надання інформації щодо стану заборгованості, Банк проінформував, що від стягувача була надіслана заява про погашення заборгованості за виконавчим листом Рівненського міського суду №569/14679/18 від 16.05.2019 року, в даній заяві було вказано, що заборгованість за кредитним договором №2817 від 22.06.2012 р. погашена у повному обсязі шляхом внесення готівкових коштів на рахунки простроченої заборгованості безпосередньо в установах АТ «Ощадбанк».

Виконавче провадження №59646892 було закінчене на підставі заяви Банку від 07.06.2021 року №115.20-07/02/721 про погашення заборгованості за виконавчим листом Рівненського міського суду Рівненської області №569/14679/18 від 16.05.2019 року боржником самостійно.

На підставі даної заяви, державний виконавець виніс постанови ВП №59646892 та ВП №59652067 про закінчення виконавчого провадження від 12.08.2021 року.

13.08.2021 року державний виконавець виніс постанови ВП №66507753, ВП №66506580 про стягнення з позивача виконавчого збору.

Не погоджуючись із вказаними постановами, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент їх виникнення, суд виходив з такого.

В силу вимог частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 4 статті 27 Закону №1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Наведені приписи свідчать про те, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання, оскільки державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору. При цьому стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. За змістом положень частини четвертої статті 27 Закон України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, відповідач не здійснював фактичного виконання судового рішення. Стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника призведе до подвійного стягнення суми виконавчого збору або стягнення без реального виконання рішення суду. Стягнення виконавчого збору залежить від розміру фактично стягнутого, повернутого або переданого майна при примусовому виконанні виконавчого документа. Вимога частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» може бути застосована у випадку хоча б часткового стягнення заборгованості, а не в будь-якому випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Стягненням виконавчого збору без реального стягнення боргу створюються умови для сплати боржником подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 22 січня 2021 року у справі №400/4023/19.

13 серпня 2021 року виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, відповідно до листа АТ «Ощадбанк» №115.20-07/987 від 17.08.2021 року, заборгованість по кредитному договору №2817 від 22.06.2021 року погашена у повному обсязі шляхом внесення готівкових коштів на рахунки простроченої заборгованості безпосередньо в установах АТ «Ощадбанк».

Виконавче провадження №59646892 завершене на підставі заяви банку про погашення заборгованості за виконавчим листом Рівненського міського суду №569/14679/18 від 16.05.2019 року боржником самостійно.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі.

Таким чином, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

Дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Постановою Верховного Суду від 22.01.2021 року у справі №400/4023/19 передбачається, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року №643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом №'1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Наведені норми Порядку свідчать про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Відповідачем не були вчинені дії щодо фактичного виконання відповідного виконавчого документу, отже спірні постанови підлягають скасуванню.

Ураховуючи наведене, доводи позивача знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

При цьому, відповідачем не надано суду доказів правомірності прийняття ним оскаржуваних постанов.

Відповідно до частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, в силу приписів статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до пункту 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені нею доводи в зазначеній частині не спростовані відповідачем.

У підсумку з урахуванням вищезазначеного у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Згідно з вимогами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1816 грн. Суд, керуючись частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачу 1816,00 грн. (тисяча вісімсот шістнадцять гривень нуль копійок) понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (33028, Україна, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Замкова, 22А, ).

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивачем подано клопотання про стягнення витрат, пов`язаних із наданням професійної правової допомоги.

Відповідно до частин першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, судом встановлено, що матеріали справи містять копії: договору про надання правничої допомоги від 16.08.2021 року № б/н (далі - Договір), акту наданих послуг від 28.10.2021 року до Договору, копію квитанції від 28.10.2021 року, що підтверджує оплату за Договором, ордер на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Судом встановлено те, що позивачем понесено судові витрати на професійну правничу допомогу - 4500 грн. 00 коп. (чотири тисячі п`ятсот гривень ).

Суд, керуючись частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачу 4500,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот гривень нуль копійок) понесених витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (33028, Україна, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Замкова, 22А, ).

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 242, 245, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2021 року у ВП №66506580 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32936,47 грн. (тридцять дві тисячі дев`ятсот тридцять шість гривень сорок сім копійок).

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2021 року у ВП №66507753 про стягнення виконавчого збору у розмірі 797,60 грн. (сімсот дев`яносто сім гривень шістдесят копійок)

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (33028, Україна, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Замкова, 22А, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1816 грн. 00 коп. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень нуль копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (33028, Україна, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Замкова, 22А, ) суму судових витрат, сплачених на правову (правничу) допомогу адвоката у розмірі 4500 грн. 00 коп. (чотири тисячі п`ятсот гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Д.Є. Махаринець