Справа № 280/8957/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 грудня 2021 року Справа № 280/8957/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №53 від 30 липня 2021 року про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_1 , згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" №1058, з дня звернення ним за призначенням пенсії' із відповідною заявою, а саме - з 23 липня 2021 року, зарахувавши до загального стажу періоди його роботи з 06 січня 1990 року по 10 серпня 1990 року та з 03 грудня 1990 року по 16 вересня 1992 року в Кооперативі "Робочий", а також у Науково-виробничій впроваджувальній фірмі "Техно-Апіс" (Приватній науково-виробничій фірмі "Техно-Апіс") у період з 01 серпня 1993 року по 01 серпня 1995 рік.

Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику осіб).

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначає, що 23 липня 2021 року, у віці 61 рік (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), позивач звернувся до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Проте, замість призначення пенсії, заявник отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в призначенні пенсії від 30 липня 2021 року. У рішенні зазначено, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 06 січня 1990 року по 10 серпня 1990 року, оскільки зазначений період потребує додаткового уточнення, з 03 грудня 1990 року по 16 вересня 1992 року, оскільки при звільненні на печатці не читається назва кооперативу, з 01 серпня 1993 року по 01 серпня 1995 року, оскільки на звільненні печатка УРСР, при цьому порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок. Також, було повідомлено, що відповідно наданих позивачем документів, його страховий стаж становить 21 рік 10 місяців 17 днів. Тому, право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 набуде після досягнення віку 63 роки у 2022 році при наявності страхового стажу не менше 19 років. Оскільки в ОСОБА_1 наявні всі умови для призначення йому пенсії за віком: він досяг пенсійного віку - станом на день звернення позивачу виповнилось 61 рік, відповідно до статті 26 «Закону України №1058 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), має достатньо страхового стажу - 26 років 3 місяці 4 дні (при необхідних 26 років стажу), вважає відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оформлену у вигляді рішення від 03 червня 2021 року, неправомірною. Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність. Слід зауважити, що в даному випадку записи у трудовій книжці ОСОБА_1 виконані без дефектів, містять підписи посадових осіб, а надавати будь-які інші уточнюючі документи для підтвердження трудового стажу, необхідно лише в разі коли відсутні відомості в трудовій книжці. Слід також зазначити, що позивач зі свого боку вживав всіх можливих заходів для підтвердження спірних періодів своєї трудової діяльності.

Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№59905 від 19 жовтня 2021 року), відповідно до якого зазначено, що розглянувши заяву та надані документи, відповідачем встановлено, що страховий стаж позивача складає 21 рік 10 місяців 17 днів. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 26 років відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком. Зазначає, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 06 січня 1990 року по 10 серпня 1990 року, з 03 грудня 1990 року по 16 вересня 1992 року, оскільки при звільненні на печатці не читається назва кооперативу, з 01 серпня 1993 року по 01 серпня 1995 року, оскільки на звільненні печатка УРСР, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

23 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення від 30 липня 2021 року № 53 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за відсутності необхідного страхового стажу.

Рішення обґрунтоване тим, що «…необхідний страховий стаж статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 26 років… Страховий стаж особи становить 21 рік 10 місяців 17 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 06 січня 1990 року по 10 серпня 1990 року, оскільки зазначений період потребує додаткового уточнення»; з 03 грудня 1990 року по 16 вересня 1992 року оскільки при звільненні на печатці не читається назва кооперативу; з 01 серпня 1993 року по 01 серпня 1995 року, оскільки на звільненні печатка УРСР, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок…».

ОСОБА_1 вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправною та з вимогою вчинити певні дії, звернувся до суду з відповідним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно частини 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Постановою Держкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно пункту 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29 липня 1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

В матеріалах справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_1 від 16 лютого 1977 року, та судом досліджено записи щодо спірних періодів страхового стажу позивача.

Зокрема, відповідно до запису:

№7 - 06 січня 1990 року прийнятий в члени кооперативу «Робочий» - Наказ №7 від 01 червня 1990 року;

№8 -10 серпня 1990 року з кооперативу звільнений згідно статті 38 КЗпП (за власним бажанням) - Наказ №12 від 10 серпня 1990 року;

№12 - 03 грудня 1990 року прийнятий у члени кооперативу «Робочий» - Наказ №14 від 03 грудня 1990 року;

№13 - 16 вересня 1992 року звільнений згідно статті 38 КЗпП (за власним бажанням) - Наказ №29 від 16 вересня 1992 року;

№14 - 01 серпня 1993 року НПВФ «Техно-Апіс» прийнятий на посаду комерційного директора - Наказ №53 від 01 серпня 1993 року;

№15 - 01 серпня 1995 року звільнений згідно статті 38 КЗпП (за власним бажанням) - Наказ №28 від 01 серпня 1995 року.

Крім того, з метою підтвердження страхового стажу за спірні періоди представник позивача звертався з запитами до Архівного управління ЗМР, однак, архівною довідкою Архівного управління Запорізької міської ради від 16 серпня 2021 року №04-23/539 було повідомлено, що документи Кооперативу «Робочий» Орджонікідзевського району м.Запоріжжя, Приватної Науково- виробничої фірми «Техно-Апіс» на зберігання до архівного управління Запорізької міської ради не надходили, тому надати відомості про стаж роботи та заробіток ОСОБА_1 немає можливості.

Також, на адвокатський запит до Державного архіву Запорізької області від 11 серпня 2021 року, представником позивача отримано відповідь від 19 серпня 2021 року №01-32/Д-2294, якою було повідомлено, що документи з кадрових питань (особового складу) Кооперативу «Робочий» за 1990- 1992 роки, НВВФ (ПНВФ) «Техно-Апіс» за 1993-1995 роки на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили, у зв`язку з чим немає можливості надати довідку про підтвердження трудового стажу гр. ОСОБА_1 .

Разом з тим, Державний архів Запорізької області також повідомив, що документи скобового складу (накази, особові рахунки, відомості про нарахування заробітної плати тощо зберігаються в діючих установах, на підприємствах та організаціях 75 років і до архівів н передаються. Та, тільки у разі ліквідації організації, документи можуть бути передані на зберігання До архівного управління Запорізької міської ради.

Позивачем надано витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого Приватна Науково-виробнича фірма «Техно-Апіс» станом на день формування запиту до Міністерства Юстиції України (07 вересня 2021 року) в процесі припинення не перебуває.

Крім того, судом встановлено, що представником позивача 11 серпня 2021 року на юридичну адресу ПНВФ «Техно-Апіс» було направлено адвокатський запит щодо надання документів на підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 у період з 01 серпня 1993 року по 01 серпня 1995 року у фірмі. Проте, поштове відправлення із запитом повернулося на адресу адвоката у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Таким чином, судом встановлено, що позивач вичерпав всі можливості отримання додаткових документів, на підтвердження страхового стажу за спірні періоди.

Суд не приймає посилання відповідача на те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 06 січня 1990 року по 10 серпня 1990 року, оскільки зазначений період потребує додаткового уточнення»; з 03 грудня 1990 року по 16 вересня 1992 року, оскільки при звільненні на печатці не читається назва кооперативу; з 01 серпня 1993 року по 01 серпня 1995 року, оскільки на звільненні печатка УРСР, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок - оскільки на думку суду, права та інтереси позивача не можуть бути обмеженні через не коректні, суперечливі записи у Трудовій книжці, вчинені роботодавцями.

Беручи до уваги викладене та те, що трудовою книжкою позивача, підтверджено періоди роботи з 06 січня 1990 року по 10 серпня 1990 року, з 03 грудня 1990 року по 16 вересня 1992 року у кооперативі «Робочий», та з 01 серпня 1993 року по 01 серпня 1995 року у НПВФ «Техно-Апіс», відсутність в трудовій книжці виправлень, підтирань записів, суд вважає помилковими висновки відповідача про відмову у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу ОСОБА_1 .

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо вказаних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року у справі №127/9055/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, відповідач безпідставно не врахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 06 січня 1990 року по 10 серпня 1990 року, з 03 грудня 1990 року по 16 вересня 1992 року у кооперативі «Робочий», та з 01 серпня 1993 року по 01 серпня 1995 року у НПВФ «Техно-Апіс».

З урахуванням вказаних спірних періодів роботи позивача його страховий стаж складає 26 років 3 місяці 4 дні, тобто позивач має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Аналізуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що порушене право позивача має бути відновленим шляхом зобов`язання призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_1 , згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" №1058, з дня звернення ним за призначенням пенсії' із відповідною заявою, а саме - з 23 липня 2021 року, зарахувавши до загального стажу періоди його роботи з 06 січня 1990 року по 10 серпня 1990 року та з 03 грудня 1990 року по 16 вересня 1992 року в Кооперативі "Робочий", а також у Науково-виробничій впроваджувальній фірмі "Техно-Апіс" (Приватній науково-виробничій фірмі "Техно-Апіс") у період з 01 серпня 1993 року по 01 серпня 1995 рік.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість оскаржуваної відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" №1058 з 23 липня 2021 року, тому з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суб`єктом владних повноважень у справі було Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 132, 139, 143, 241, 243-246, 255, 263, КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №53 від 30 липня 2021 року про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_1 , згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" №1058, з дня звернення ним за призначенням пенсії' із відповідною заявою, а саме - з 23 липня 2021 року, зарахувавши до загального стажу періоди його роботи з 06 січня 1990 року по 10 серпня 1990 року та з 03 грудня 1990 року по 16 вересня 1992 року в Кооперативі "Робочий", а також у Науково-виробничій впроваджувальній фірмі "Техно-Апіс" (Приватній науково-виробничій фірмі "Техно-Апіс") у період з 01 серпня 1993 року по 01 серпня 1995 рік.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158-6, м. Запоріжжя, 69057, ) судові витрати в сумі 908,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення складено та підписано 14 грудня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов