Справа № 200/12108/21
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 р. Справа№200/12108/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування заробітної плати за період роботи з 19.07.2016 року по 01.09.2020 роки в РФ ТОВ Комбайневий завод Ростсельмаш - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 при перерахунку пенсії,

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування до загального страхового стажу період роботи з липня 2015 по червень 2016 роки в Російській Федерації на АТ ТихвинХимМаш - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 при перерахунку пенсії,

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.06.2021 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в перерахунку пенсії,

- скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.08.2021 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в перерахунку пенсії,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з дня звернення нею за пенсією.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.06.2021 року вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про перерахунок пенсії «допризначення у зв`язку з наданням додаткових документів». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.06.2021 року їй було відмовлено в зарахуванні заробітної плати згідно довідки про заробітну плату № 650 від 16.03.2021, виданої РФ «TOB Комбайневий завод Ростсельмаш», оскільки у довідці про заробітну не зазначено по-батькові. 04.08.2021 року вона звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про перерахунок пенсії «допризначення». Рішенням від 09.08.2021 року їй було відмовлено в допризначенні пенсії на підставі наданих документів по причині того, що врахувати надані документи законних підстав не має.

Позивач вважає такі дії відповідачів протиправними та такими, що порушують її Конституційні права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

На виконання вимоги вищезазначеної ухвали, позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 2 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №200/12108/21 за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що під час розгляду зазначеної заяви було встановлено, що в довідці про заробітну плату № 650 від 16.03.2021 року за період з 19.07.2016 по 01.09.2020, яка видана РФ «TOB Комбайневий завод Ростсельмаш», не було зазначено по-батькові. Також, зазначає, що ОСОБА_1 мала право і можливість звернутись до суду зі заявою про встановлення факту.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

9 грудня 2021 року через відділ документообігу та архівної роботи суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, 18.06.2021 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою №5957 про допризначення пенсії. До заяви були долучені довідки про стаж та заробітну плату за період роботи в Російській Федерації з серпня 2014 по вересень 2020 року. За принципом екстериторіальності заяву позивача про допризначення пенсії, було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.06.2021 відмовлено позивачу в зарахуванні заробітної плати згідно довідки про заробітну плату №650 від 16.03.2021, виданої РФ «ТОВ Комбайневий завод Ростсельмаш», так як в довідці не зазначено ім`я по батькові позивача. 04.08.2021 позивач звернулась до управління з заявою №7805 про допризначення пенсії на підставі довідки про стаж та заробітну плату за період роботи в Російській Федерації. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.08.2021 відмовлено в допризначенні пенсії на підставі наданих документів, у зв`язку з тим, що у довідці про заробітну плату №650 від 16.03.2021 за період роботи 2016-2020 роки в РФ «ТОВ Комбайневий завод Ростсельмаш» відсутнє ім`я по батькові позивача та в довідці про заробітну плату №ТХМ- 1510-241 від 21.04.2021 за період роботи з липня 2015 по червень 2016 в РФ АТ «ТихвинХимМаш» відсутній підпис керівника підприємства, тому зазначений період роботи не можливо врахувати до страхового стажу.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Новоазовським РВ УМВС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 30.05.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком, призначеної на пільгових умовах за Списком №2 у відповідності до ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Як зазначає позивач та не заперечують відповідачі, 18.06.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою №5957 про допризначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.06.2021 року, ОСОБА_1 відмовлено в здійсненні перерахунку пенсії. Рішення мотивоване тим, що до заяви про допризначення пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами, ОСОБА_1 надала довідку про заробітну плату за період з липня 2016 року по вересень 2020 року №650 від 16.03.2021 року, яка видана РФ «ТОВ Комбайневий завод «Ростсельмаш», у якій не зазначено по-батькові. У зв`язку з зазначеним, вирішено відмовити ОСОБА_1 в частині врахування заробітної плати за період з 2016-2020 роки.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, 04.08.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою №5957 про допризначення пенсії. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.08.2021 року їй було відмовлено в допризначенні пенсії, з огляду на те, що довідка про заробітну плату №650 від 16.03.2021 за період роботи 2016-2020 роки в РФ «ТОВ Комбайневий завод Ростсельмаш» видана з порушенням вимог п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 р. за № 22 -1- відсутнє ім`я по батькові ОСОБА_1 , в довідці про заробітну плату №ТХМ- 1510-241 від 21.04.2021 за період роботи з липня 2015 по червень 2016 в РФ АТ «ТихвинХимМаш» відсутній підпис керівника підприємства, тому зазначений період роботи не можливо врахувати до страхового стажу.

Аналогічні підстави відмови у допризначенні позивачу пенсії, викладені у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Не погоджуючись з рішеннями відповідачів про відмову у допризначенні пенсії, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року та Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788.

Згідно з нормами статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: 2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 24 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За ч. 1 ст. 40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За приписами статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Частиною четвертою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України та Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

У частині 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року йдеться про те, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою.

Згідно із статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації, а у статті 10 Угоди зазначено, що Держави-учасниці Співдружності, у свою чергу, беруть на себе зобов`язання вживати необхідних заходів до встановлення обставин, що мають вирішальне значення для визначення права на пенсію.

Частиною 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З вищенаведених норм міжнародних угод, підписаних Україною та РФ, слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача на ЗАТ «ТихвинХимМаш» слугувало те, що в довідці про заробітну плату №ТХМ- 1510-241 від 21.04.2021 за період роботи з липня 2015 по червень 2016 в РФ АТ «ТихвинХимМаш» відсутній підпис керівника підприємства, на суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), згідно з яким основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 22 Порядку №637 визначено, що стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення (до укладення відповідних двосторонніх угод).

В трудовій книжці НОМЕР_3 ОСОБА_1 містяться наступні записи щодо спірного періоду праці:

- 16.07.2015 року прийнята на ЗАТ «ТихвинХимМаш» муляром четвертого розряду (підстава: наказ від 16.07.2015 року №94),

- 06.06.2016 року звільнена за власним бажанням (підстава: наказ від 06.06.2016 року №112).

Листом від 3 червня 2021 року УПФР у Тихвинському районі Ленінградської області відносно запиту №10-02/12101 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направлено довідки ВТ «ТихвинХимМаш» щодо стажу та заробітної плати за період з 16.07.2015 року по 06.06.2016 року та інформацію щодо сплати страхових внесків.

З довідки від 21.04.2021 року, наданої ВТ «ТихвинХимМаш» до управління Пенсійного фонду Російської Федерації в Тихвинському районі Ленінградської області на запит Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно працювала на ЗАТ «ТихвинХимМаш» муляром 4 розряду з 16.07.2015 року по 06.06.2016 року. ЗАТ «ТихвинХимМаш» з 13.06.2017 року перейменовано в ВТ «ТихвинХимМаш».

Службовою запискою управління Пенсійного фонду Російської Федерації в Тихвинському районі Ленінградської області від 14.04.2021 року повідомлено, що підприємством ЗАТ «ТихвинХимМаш» (реєстр.№057-016-013596) за період з 16.07.2015 року по 06.06.2016 року проводилися нарахування та перерахування страхових внесків до ПФР.

Окрім того, у службовій записці зазначено про те, що у 2017 році ОСОБА_1 згідно заяви щодо обміну страхового, видалено батьківство.

Також, довідкою ВТ «ТихвинХимМаш» від 21.04.2021 року №ТХМ-1510-241 підтверджується те, що ОСОБА_1 працювала на ВТ «ТихвинХимМаш» з 16.07.2015 року по 06.06.2016 року та за означений період їй нараховувалась заробітна плата та здійснювалися відрахування страхових внесків на обов`язкове пенсійне страхування.

Отже, оскільки період роботи позивача з 16.07.2015 року по 06.06.2016 року в Російській Федерації підтверджено як записом у трудовій книжці, так і наданими Відкритим товариством «ТихвинХимМаш» довідками, в яких чітко зазначено, що страхові внески з заробітної плати сплачені, то відповідачем-1 безпідставно не зараховано період з 16.07.2015 року по 06.06.2016 року до страхового стажу позивача.

При цьому, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17 зробив висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

Щодо відмови відповідача-2 у врахуванні довідки про заробітну плату №650 від 16.03.2021 за період роботи 2016-2020 роки в РФ «ТОВ Комбайневий завод Ростсельмаш», оскільки остання видана з порушенням вимог п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 р. за № 22 -1- відсутнє ім`я по - батькові ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 встановлено правила обчислення розміру пенсій.

Згідно із частиною 3 статті 6 Угоди обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії. Цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав № 01-1/2-07 від 26.03.2008 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13.03.1992 встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди.

За приписами статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно пункту 26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Зміст наведеного правового положення вказує на те, що встановлення у судовому порядку факту приналежності документа певній особі має відбуватися лише у випадку, коли відповідні відомості не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи, зазначеним в документі, що підтверджує трудовий стаж.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В трудовій книжці НОМЕР_3 ОСОБА_1 містяться наступні записи щодо спірного періоду праці:

- з 19.07.2016 року позивач прийнята на ТОВ «Комбайневий завод Ростсельмаш» муляром 3 розряду (підстава: розпорядження від 18.07.2016 року №19787к),

- 01.09.2020 року трудовий договір припинено з ініціативи робітника (підстава: розпорядження від 29.08.2020 року №22665к).

Матеріали справи містять довідку ТОВ «Комбайневий завод Ростсельмаш» від 16.03.2021 року №136/3 уточнюючу особливий характер роботи або умов праці, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах та підтверджуючу постійну повну зайнятість на роботах зі шкідливими та неблагоприятними умовами праці від 16.03.2021 року №136/3, яка підтверджує, що ОСОБА_1 дійсно працювала на ТОВ «Комбайневий завод Ростсельмаш» за професією муляра з 19.07.2016 року по 01.09.2020 року.

Відповідно до довідки ТОВ «Комбайневий завод Ростсельмаш» від 16.03.2021 року №650 про середньомісячний заробіток за період трудової діяльності для призначення пенсії, виданої ОСОБА_1 , про те, що вона дійсно працювала на ТОВ «Комбайневий завод Ростсельмаш» з 19.07.2016 року по 01.09.2020 року та її загальна сума заробітку за цей період складає 2978883 руб.80 коп. Також, довідка містить інформацію про те, що перерахування страхових внесків за період з 19.07.2016 року по 01.09.2020 року проведено своєчасно та у повному обсязі.

Таким чином, період роботи позивача з 19.07.2016 року по 01.09.2020 року в Російській Федерації підтверджено як записом у трудовій книжці, так і наданими ТОВ «Комбайневий завод Ростсельмаш» довідками, в яких чітко зазначено, що страхові внески з заробітної плати сплачені у повному обсязі.

Окрім того, як зазначає відповідач-1 у відзиві, під час допризначення до страхового стажу, на підставі наданих документів, було враховано період роботи в Російській Федерації з 19.07.2016 по 01.09.2020.

Таким чином, під час здійснення позивачу перерахунку пенсії, на підставі її заяв про перерахунок пенсії, підлягає врахуванню також заробітна плата (дохід) за вказаний період роботи, як це передбачено ч. 3 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Відсутність по-батькові позивача у довідці ТОВ «Комбайневий завод Ростсельмаш» від 16.03.2021 року №650, наданої для зарахування заробітної плати, паспортним даним, що полягає у не зазначенні по-батькові, не може бути підставою для неврахування заробітної плати позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 26.06.2019 року у справі №607/4243/17, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

На переконання суду, наявні у матеріалах адміністративної справи докази підтверджують те, що позивач та особа, про яку йдеться у довідці ТОВ «Комбайневий завод Ростсельмаш» від 16.03.2021 року №650, є однією і тією ж особою.

В контексті викладеного, суд вважає, що відповідачі безпідставно відмовили позивачу у допризначенні пенсії з врахуванням заробітку, який визначений у довідці ТОВ «Комбайневий завод Ростсельмаш» від 16.03.2021 року №650 за період з 19.07.2016 року по 01.09.2020.

Нормами статті 2 КАС України встановлено, що адміністративні суди при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, серед іншого, перевіряють чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням принципу верховенства права.

Суд зауважує, що відповідачі користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахували ступінь втрати однієї сторони, в даному випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України- людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, статті 30 Закону № 1058, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Враховуючи вищевикладене, відповідачами не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності прийнятих рішень про відмову позивачу у перерахунку пенсії.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушених прав позивача, яке полягає у визнанні протиправним та скасуванні рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.08.2021 року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, визнанні протиправним та скасуванні рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.06.2021 року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяви позивача про перерахунок пенсії від 18.06.2021 року та від 04.08.2021 року з зарахуванням до страхового стажу періоду роботи на ВТ «ТихвинХимМаш» з 16.07.2015 року по 06.06.2016 року та з урахуванням довідки про заробітну плату ТОВ «Комбайневий завод Ростсельмаш» від 16.03.2021 року №650 за період з 19.07.2016 року по 01.09.2020 року.

Слід відмітити, що дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати «дискреційні повноваження», користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати пенсію з дня звернення за пенсією, не підлягає задоволенню, оскільки вказані повноваження відносяться до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень - відповідного органу Пенсійного фонду України.

Що стосується вимог позивача про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування заробітної плати за період роботи з 19.07.2016 року по 01.09.2020 роки в РФ ТОВ Комбайневий завод Ростсельмаш та визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування до загального страхового стажу період роботи з липня 2015 по червень 2016 роки в Російській Федерації на АТ ТихвинХимМаш, суд вважає що такі вимоги у повній мірі охоплюються скасуванням рішень відповідачів та зобов`язанням відповідача вчинити певні дії.

Самі по собі дії відповідачів не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такі способи захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача. Тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цих вимог позивача.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, внаслідок чого позовні вимоги слід задовольнити частково, з корегуванням обраного позивачем способу судового захисту.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір 09.09.2021 року у розмірі 908,00 грн. та 13.10.2021 року у розмірі 908,00 грн.

Згідно частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у відповідності до чого підлягає стягненню з відповідача 1 на користь позивача судовий збір у сумі 1 362,00 грн. (75%).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.08.2021 року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.06.2021 року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, 3) повторно розглянути заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) про перерахунок пенсії від 18.06.2021 року та від 04.08.2021 року з зарахуванням до страхового стажу періоду роботи на ВТ «ТихвинХимМаш» з 16.07.2015 року по 06.06.2016 року та з урахуванням довідки про заробітну плату ТОВ «Комбайневий завод Ростсельмаш» від 16.03.2021 року №650 за період з 19.07.2016 року по 01.09.2020 року.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 00 коп.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 16 грудня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.В. Кочанова