Справа № 380/8052/21
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/8052/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2021 року

11 год. 54 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Лубоцької Н.І., представника позивача Кухти В.З., представника відповідачів Учіча І.В. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України Міністерства оборони України, у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо залишення без розгляду звернення позивача від 21.04.2021 про зміну підстав його звільнення з військової служби;

- зобов`язати відповідачів внести зміни до наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 75 від 20.04.2021 та Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 28 від 26.02.2021, а саме: зміни підстав звільнення з військової служби ОСОБА_1 з пункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на пункт «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у разі звільнення військовослужбовця зі служби за станом здоров`я відповідно до вимог частини 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В обґрунтування позову зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 75 від 20.04.2021 ОСОБА_1 виключено із особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із закінченням строку контракту. Вказав, що під час проходження військової служби та виконання військового завдання у зоні АТО 03.04.2017 позивач отримав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акуборотравму обох вух з розривом барабанних перетинок, вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин лівого плеча, у зв`язку з чим неодноразово лікувався. Також зазначив, що в період з 18.03.2021 по 14.05.2021 він проходив лікування у військово-медичному клінічному центрі Західного регіону та згідно із свідоцтвом про хворобу № 110/3 від 14.04.2021 ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у воєнний час. З огляду на вказане ОСОБА_1 вважає, що має право на зміну підстави звільнення з пункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) на пункт «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та, відповідно, виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у разі звільнення військовослужбовця зі служби за станом здоров`я відповідно до вимог частини 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На звернення позивача про зміну підстав звільнення відповіді від військової частини він не отримав, що зумовило його звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою від 25.05.2021 позовну заяву залишено без руху для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 04.06.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 21.09.2021 вирішено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду адміністративної справи № 380/8052/21 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив (вх. № 46834 від 01.07.2021), надав аналогічні усні пояснення, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача 1 проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві (вх. № 45692 від 24.06.2021) та запереченні (вх. № 49326 від 09.07.2021). Зазначив, що позивач 21.04.2021 року після звільнення з військової служби звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з проханням клопотати перед вищим командуванням про зміну підстав звільнення з військової служби з пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ) на пп. «б» (за станом здоров`я), а відповідач 23.04.2021 зареєстрував дану заяву у діловодстві Військової частини НОМЕР_1 через систему «СЕДО» з присвоєнням номеру вх. №П-35 і 02.05.2021 за вих. № 690/1475 направив звернення Командувачу Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (КДШВ) щодо порушених позивачем питань у зверненні. Станом на 17.05.2021 відповідь не отримано. Щодо зобов`язання відповідачів внести зміни до наказів зазначив, що 27.10.2020 позивачем подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону 2232-ХІІ, та перед звільненням направити його на військово-лікарську комісію (далі ВЛК) на предмет придатності його до військової служби. 28.01.2021 позивач, відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2021 № 18 вибув до військово-медичного клінічного центру Західного регіону м. Львів на стаціонарне лікування на підставі скерування начальника медичної служби Військової частини НОМЕР_1 № 12 від 22.01.2021. Відповідно до пп. 2 п. 225 Положення № 1153/2008 Командувачем Десантно-штурмових військ Збройних Сил України видано наказ від 26.02.2021 № 28 про звільнення з військової служби у запас позивача у зв`язку із закінченням строку контракту, так як контракт втратив чинність 26.02.2021.

Відповідно до п. 33-1 Положення № 1153/2008 позивачу, згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2021 № 40 продовжено термін дії контракту на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі з 28.01.2021 так, як дія контракту про проходження військової служби закінчилася 26.02.2021. 10.03.2021 згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2021 № 46 позивач переміщений із ВМКЦ ЗР до Військової частини НОМЕР_2 , м. Староконстянтинів Хмельницької обл. (далі Військова частина НОМЕР_2 ) на стаціонарне лікування. 17.03.2021 відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2021 № 51 позивач прибув із Військової частини НОМЕР_2 зі стаціонарного лікування і в цей день відповідно до цього ж наказу позивача було знову направлено на стаціонарне лікування до ВМКЦ ЗР. Згідно з п. 33-1 Положення № 1153/2008 було продовжено дію контракту про проходження військової служби у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в медичному закладі. 16.04.2021 позивач прибув із стаціонарного лікування із ВМКЦ ЗР та йому було надано 3 доби для здачі справ і посади, що підтверджується витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2021 № 73. Згідно із витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2021 № 75, позивача звільненого наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 26.02.2021 № 28 з військової служби у запас за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України 2232-ХІІ, виключено із списків особового складу частини. Звертає увагу суду, що позивач помилково вважає, що його мало бути звільнено за пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України № 2232-ХІІ за станом здоров`я, яке здійснюється на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, оскільки на момент прибуття позивача із стаціонарного лікування 16.04.2021 й до моменту виключення позивача зі списків частини 20.04.2021 такого не було, отже не було підстав для звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я. Вказаний висновок ВЛК, а саме свідоцтво про хворобу № 110/3, затверджене регіональною військово-лікарською комісією 27.04.2021 надійшло до Військової частини НОМЕР_1 06.05.2021. Покликається на п. 243 Положення № 1153/2008 після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані із звільненням.

Стосовно виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, така допомога виплачується у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, а також за наявності інших підстав наявності 10 років вислуги і більше. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов (вх. № 46863 від 01.07.2021). Щодо визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо залишення без розгляду звернення позивача від 21.04.2021 про зміну підстав його звільнення з військової служби зазначив, що в розумінні КАС України бездіяльність суб`єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка можу мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Поряд з цим, бездіяльність суб`кта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Стосовно зобов`язання відповідачів внести зміни до наказів вказує, що згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2021 № 75 позивача звільненого наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 26.02.2021 № 28 з військової служби у запас за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, виключено зі списків особового складу частини. Станом на момент прибуття позивача до Військової частини НОМЕР_1 із стаціонарного лікування 16.04.2021 й до моменту виключення зі списків частини 20.04.2021 висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність позивача до військової служби не було, відповідно підстав для звільнення відповідно до пп. «б» ч. 2 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ також не було. Звертає увагу суду на те, що відповідно до п. 243 Положення № 1153/2008 після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущено порушення законодавства і не виникли нові обставини пов`язані зі звільненням. Стосовно виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, вказує дана виплата виплачується у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, а також з інших підстав за наявності 10 років вислуги і більше. Позивач звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, його вислуга становить 8 років 8 місяців 24 дні, отже підстав для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби немає. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухав пояснення повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

ОСОБА_1 , у лютому 2016 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу (а.с. 11-13) строком на п`ять років.

27.10.2020 позивач подав рапорт на ім`я начальника штабу ВЧ НОМЕР_1 в якому просив звільнити з військової служби у запас на підставі пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту); перед звільненням просив направити його на проходження військово-лікарської комісії на предмет придатності до служби у Збройних Силах України і на день звільнення виплатити усі належні йому до видачі грошові кошти: грошове забезпечення, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, грошову компенсацію за неотримане речове майно, особову справу для постановки на військовий облік просив скерувати до Сатросамбірського РВК м. Старий Самбір Львівської області (а.с. 22).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2021 № 18 позивач вибув 28.01.2021 до військово-медичного клінічного центру Західного регіону м. Львів з пункту постійної дислокації (м. Львів) на стаціонарне лікування на підставі скерування начальника медичної служби № 12 від 22.01.2021(а.с. 51).

Наказом Командувача Десантно-Штурмових Військ Збройних Сил України № 28 від 26.02.2021 позивача звільнено з військової служби відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) (а.с. 16).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2021 № 40 позивачу на підставі статті 331 Указу Перзидента України «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 12.06.2009 продовжено термін дії контракту на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі з 28.01.2021 (а.с. 52).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2021 № 46 позивача вважати таким, що 19.02.2021 здійснив переміщення із військово-медичного клінічного центру Західного регіону, м. Львів до військової частини НОМЕР_3 , м. Старокостянтинів Хмельницької обл., на стаціонарне лікування, підстава: повідомлення начальника ВМКЦ ЗР № 222 від 22.02.2021 (а.с. 53).

Як слідує з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2021 № 51 позивач вважається таким, що прибув з військової частини НОМЕР_2 м. Старокостянтинів Хмельницької області до пункту постійної дислокації, м. Львів зі стаціонарного лікування (а.с. 54).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2021 № 51 позивачу на підставі статті 331 Указу Перзидента України «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 12.06.2009 продовжено термін дії контракту на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі з 17.03.2021 (а.с. 55); також позивач вважається таким, що вибув 17 березня 2021 року до військово-медичного клінічного центру Західного регіону, м. Львів з пункту постійної дислокації, м. Львів на стаціонарне лікування, підстава: скерування начальника медичної служби № 31 від 17.03.2021 (а.с. 56).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2021 № 73 позивача вважати таким, що прибув 16 квітня 2021 року з військово-медичного клінічного центру Західного регіону, м. Львів зі стаціонарного лікування, підстава: рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_1 (вх. № 1766 від 16.04.2021), виписний епікриз № 1876 (а.с. 58); позивачу надано 3 доби, з 16 по 20 квітня 2021 року для здачі справ та посади у зв`язку із звільненням з військової служби; підстава: витяг із наказу КДШВ ЗСУ (по о/с) № 28 від 26.02.2021 (а.с. 57).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2021 № 75 позивач виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлений для зарахування на військовий облік. Підстава: витяг з наказу КДШВ ЗСУ (по о/с) від 26.02.2021 № 28, рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_1 (вх. № 1822 від 20.04.2021), довідка про вартість речового майна, що підлягає видачі при звільненні у запас (у відставку) № 19 від 19.04.2021) (а.с. 59).

21.04.2021 позивач звернувся із заявою до командира ВЧ НОМЕР_1 в якій повідомив, що згідно висновку ВЛК його визнано непридатним до військової служби в мирний час і обмежено придатним у воєнний час, вказаний висновок знаходиться на затвердженні. Попросив клопотати перед вищим командуванням про зміну підстав звільнення з військової служби на підпункт «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби). До рапорту додав копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1876 на одному аркуші.

02.05.2021 командир військової частини НОМЕР_1 скерував листа Командувачу Десантно-Штурмових Військ Збройних Сил України, яким доповів про клопотання позивача перед вищим командуванням про зміну пункту наказу відповідно до виписного епікризу № 1876 від 15.04.2021, вказав, що на момент звільнення та станом на 01.05.2021 до військової частини висновок військово-лікарської комісії не надходив та що до командування військової частини колишній військовослужбовець надав виписний епікриз стаціонарного хворого № 1876 від 15.04.2021. Просив врахувати і надати роз`яснення щодо дій військової частини (а.с. 47). Також листом від 25.05.2021 (вих. № 690/п-35/36) повідомлено позивача про скерування звернення для прийняття об`єктивного рішення до командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України

Позивач вважає бездіяльність відповідачів щодо залишення без розгляду його звернення від 21.04.2021 про зміни підстав його звільнення протиправною тому звернувся до суду із позовною заявою.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд виходить із такого.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Основного Закону України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини перша, друга, шоста).

В силу частини 5 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 46 Основного Закону України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності (частина перша).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч. 2 Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба за контрактом осіб офіцерського складу є видом військової служби.

Позивач відповідно до умов контракту від 27.02.2021 проходив військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно п. 1 ст. цього Закону звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п. 225 Указу Президента «Про положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.12.2008 (далі Положення № 1153/2008) звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду (крім строку проведення мобілізації та часу воєнного стану) здійснюється на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 1 частини четвертої, пунктом 2 частини п`ятої і пунктом 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно пункту 2 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації):

а) у зв`язку із закінченням строку контракту;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби;

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнити з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

В силу положень абз. 3 п. 235 Положення № 1153/2008 військовослужбовці за їх бажанням можуть не направлятися на обстеження військово-лікарською комісією в разі звільнення у зв`язку із закінченням строку контракту.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач 27.10.2020 подав рапорт про звільнення з військової служби в якому просив звільнити його у запас на підставі пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України № 2232-ХІІ, перед звільненням направити його на військово-лікарську комісію (далі ВЛК) на предмет придатності до військової служби.

06.11.2020 позивач повторно звернувся із рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про направлення його для проходження військово-лікарської комісії на предмет придатності до військової служби.

03.12.2020 за вих. № 2987 зареєстровано направлення на проходження позивачем ВЛК.

Починаючи з дня реєстрації направлення на ВЛК позивач проходив медичне обстеження на предмет придатності до військової служби.

Начальником медичної служби Військової частини НОМЕР_1 видано скерування № 12 від 22.01.2021 на стаціонарне лікування позивача.

28.01.2021 позивач, відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2021 № 18 вибув до військово-медичного клінічного центру Західного регіону, м. Львів (далі ВМКЦ ЗР) з пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 на стаціонарне лікування на підставі скерування начальника медичної служби Військової частини НОМЕР_1 № 12 від 22.01.2021.

Відповідно до пп. 2 п. 225 Положення № 1153/2008 під час дії особливого періоду (крім строку проведення мобілізації та часу воєнного стану) на підставах, передбачених частиною третьою пунктом 1 частини четвертої, пунктом 2 частини п`ятої і пунктом 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: у військових званнях до капітана включно за всіма підставами, крім звільнення осіб офіцерського складу через службову невідповідність та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, командирами корпусів, посадовими особами, які мають рівні з ними права та вищі.

Згідно з вказаним положенням Командувачем Десантно-штурмових військ Збройних Сил України видано наказ від 26.02.2021 № 28 у зв`язку із закінченням строку контракту, який втратив чинність 26.02.2021.

Пунтком 33-1 Положення № 1153/2008 установлено, що дія контракту про проходження військової служби з військовослужбовцями під час звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту продовжується на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, а також на час увільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням.

Дія контракту з військовослужбовцями під час звільнення продовжується наказом командира військової частини по стройовій частині.

Як встановлено судом, позивачу, відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2021 № 40 продовжено термін дії контракту на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі з 28.01.2021. 10.03.2021 згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2021 № 46 позивач був переміщений із ЗМКЦ ЗР до Військової частини НОМЕР_2 м. Старокостянтинів Хмельницької області (далі Військова частина НОМЕР_2 ) на стаціонарне лікування.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2021 № 51 позивач 17.03.2021 прибувіз Військової частини НОМЕР_2 зі стаціонарного лікування і в цей день відповідно до цього наказу його знову було направлено на стаціонарне лакування.

Згідно з п. 33-1 Положення 1153/2008 позивачу згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2021 № 51 було продовжено дію контракту про проходження військової служби у зв`язку з перебуванням на лікуванні у медичному закладі.

16.04.2021 позивач прибув із стаціонарного лікування із ВМКЦ ЗР та йому було надано три доби для здачі справи та посади, що підтверджується витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2021.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2021 № 75 позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до наказу Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України № 2232-ХІІ та виключено із списків особового складу.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно видано наказ № 75 від 20.04.2021 про звільнення з військової служби, оскільки в цей час він перебував на лікуванні, про що зроблено відмітку у виписці із медичної карти стаціонарного хворого № 1876 такого змісту: «До отримання рішення ВЛК хворому знаходитись в лазареті медичного пункта частини».

Відповідач щодо таких тверджень заперечив, зазначив, що відповідно до вказаної виписки із медичної карти хворого № 1876 старший лейтенант ОСОБА_1 виписаний із стаціонарного лікування 15.04.2021. Наступного дня, позивач прибув до пункту постійної дислокації військової частини, подав рапорт і виписний епікриз, на підставі чого командиром Військової частини НОМЕР_1 видано Наказ № 73 від 16.04.2021 про його прибуття із стаціонарного лікування (а.с. 58). Рапортів іншого змісту позивачем командуванню не подано. Вказав, що підставою для продовження дії контракту про проходження військової служби з військовослужбовцями під час звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту є перебування на стаціонарному лікуванні у медичному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку із хворобою, а також увільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням. Відмітка у виписці із стаціонарного лікування знаходитись у лазареті не є свідченням перебування на стаціонарному лікуванні, а місце постійної дислокації військової частини не є медичним закладом, тому це не могло бути підставою для прийняття наказу для продовження дії контракту. Рапорта чи заяв про надання відпустки чи увільнення від виконання службових обов`язків позивач не подавав, відтак підстав проходити військову службу після закінчення строку контракту у позивача не було. Також зазначив про те, що висновок військово-лікарської комісії станом на момент звільнення позивача 20.04.2021, у відповідача був відсутній, останній затверджений регіональною військово-лікарською комісією лише 27.04.2021 і надійшов відповідачу 06.05.2021, тобто після звільнення позивача.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що він під час звільнення з військової служби перебував на стаціонарному лікуванні, оскільки, як слідує з матеріалів справи, позивач 16.04.2021 прибув із стаціонарного лікування із ВМКЦ ЗР. Доказів перебування на стаціонарному лікуванні з 16.04.2021 по дату звільнення позивача з військової служби останнім не надано. Також не надано інших письмових доказів про те, що позивач звертався до командування військової частини НОМЕР_1 із заявою чи рапортом про надання відпустки чи увільнення від виконання службових обов`язків.

Відповідно до п. 243 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущено порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.

Як встановлено судом, позивач 21.04.2021 року звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 про зміну підстав звільнення з військової служби у зв`язку з висновком військово-лікарської комісії про непридатність його до військової служби. До заяви долучив копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1876.

Оскільки висновок військово-лікарської комісії про непридатність позивача до військової служби затверджений лише 27.04.2021 і надійшов до військової частини 06.05.2021, вже після звільнення позивача з військової служби, суд доходить висновку, що відповідачем не порушено законодавства під час звільнення останнього. Також судом не встановлено нових обставин, які пов`язані зі звільненням позивача та існували на момент його звільнення. Вказана обставина, а саме, висновок військово-лікарської комісії про непридатність останнього до військової служби у мирний час виникла після звільнення, 27.04.2021.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів внести зміни до наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2021 № 75 та Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 26.02.2021 № 28 в частині підстав звільнення з військової служби є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позивних вимог позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до вимог частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд зазначає, що такі є похідними і також задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо залишення без розгляду звернення позивача від 21.04.2021 про зміну підстав його звільнення з військової служби суд зазначає таке.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач 21.04.2021 подав заяву на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 в якій просив клопотати перед вищим командуванням про зміну підстав звільнення з військової служби на підпункт «б» (за станом здоров`я) на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби). До заяви додав копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого.

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України з листом № 690/1475 від 02.05.2021 в якому доповіла про клопотання позивача про зміну підстав звільнення. Вказала, що станом на момент звернення позивача із такою заявою висновок військово-лікарської комісії про непридатність позивача до військової служби у мирний час до військової частини не надходив, просила надати роз`яснення щодо подальших дій. Листом від 25.05.2021 року № 690/П-35/36 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про надсилання такого звернення до вищого командування.

Станом на момент звернення позивача до суду відповідь про результати розгляду його заяви про зміни підстав звільнення він не отримав.

У судовому засіданні представник відповідача повідомив, що таку відповідь складено із запізненням 22.11.2021 № 117/1/1108.

Відповідно до статті 110 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут Збройних Сил України) усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі:

прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод;

незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Згідно із статтею 111 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 20 вказаного Закону визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідь на заяву позивача від 21.04.2021 відповідачем складено 22.11.2021, отже станом на момент звернення позивача до суду зава позивач про зміну підстав звільнення з військової служби відповідачем не розглянута.

Виходячи з вищенаведеного, суд кваліфікує бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України щодо не розгляду заяви позивача про зміни підстав звільнення як протиправну, тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що слід задовольнити.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено судом при розгляді цієї справи, аналізуючи відповідні доводи позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч. 1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідні положення відповідачем не дотримано. Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та Командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.04.2021.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, суд доходить висновку, що сплачений відповідно до квитанції від 31.05.2021 судовий збір в розмірі 908 грн включається до складу витрат і підлягає частковому солідарному стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів у зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:
1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України Міністерства оборони України (10000 м. Житомир вул. В.Бердичівська 17а; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та Командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.04.2021.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та Командування Десантно-штурмових військ Збройних Сил України Міністерства оборони України 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.12.2021.

Суддя Качур Р.П.