Справа № 340/10096/21
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

13 грудня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/10096/21

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Петренко О.С., розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_1 на рішення ДУ м. Одеси

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з клопотанням, в якому просить суд розглянути питання його пільги щодо ст. 101 КК України про переведення його в колонію середнього рівня безпеки в будь яку область України, без його присутності.

Кодексом адміністративного судочинства України встановлені вимоги щодо форми, змісту позовної заяви, порядку її подання.

Відповідно до п.п.4,6 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Усталеним є висновок Верховного Суду та його Великої Палати з приводу того, що при вирішенні питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Такий підхід узгоджується із процитованими вище нормами п. 1 ч. 1 ст. 19 та п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України, адже суб`єктом кримінально - процесуальних правовідносин теж можуть виступати органи державної влади (суб`єкти владних повноважень), однак у таких правовідносинах вони виконують не публічно-владні управлінські функції, а передбачені нормами Кримінального процесуального кодексу України процесуальні повноваження та виконують функції, обумовлені завданнями кримінального судочинства.

При вирішенні питання про юрисдикційну належність спору, встановлено, що вироком Домодєдовського міського суду Московської області РФ від 07.11.2017 ОСОБА_1 засуджено до 6 років позбавлення волі, з відбуванням покарання в колонії суворого режиму.

Відтак, предметом оскарження стала відмова Департаменту щодо установ південного регіону щодо зміни засудженому ОСОБА_1 режиму утримання, на підставі ст. 100, ч. 1 ст. 101 КВК України.

Відповідно до п. 13-1 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Частиною другою ст. 539 КПК України передбачено, що у разі необхідності вирішення питань, у тому числі передбачених п. 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, клопотання пов`язане із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Натомість, в силу ч. 9 ст. 539 КПК України, розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Отже, ключовим при розгляді питання про юрисдикційну належність ініційованого ОСОБА_1 спору є питання про те, чи охоплюється правовідносини щодо застосування до позивача як заявника про порушення його прав та засудженого заходів безпеки тими питаннями, про які йдеться у пункті 13-1 ч. 1 ст. 537 КПК України, справи відносно яких розглядаються адміністративними судами та чи передбачено нормами КПК України інший порядок оскарження бездіяльності із питань застосування заходів безпеки до засудженого.

Правовідносини щодо застосування заходів безпеки в тому числі до заявників, які відбувають покарання регулюється нормами кримінально процесуального законодавства України, зокрема Законом України "Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві" від 23.12.1993 № 3782-XIІ (далі Закон № 3782-XIІ), Кримінально виконавчим кодексом України (далі КВК України), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України) та Порядком здійснення заходів щодо забезпечення безпеки осіб, які тримаються в установах виконання покарань та cлідчих ізоляторах, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.04.2017 № 1408/5 (далі Порядок № 1408/5).

Статтею 1 Закону № 3782-XIІ передбачено, що забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, тобто у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень, - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 2 Закону № 3782-XIІ, право на забезпечення безпеки має особа, яка заявила до правоохоронного органу про кримінальне правопорушення.

Згідно ст. 3 Закону № 3782-XIІ, до органів, які забезпечують безпеку осіб, зазначених у статті 2 цього Закону, належать державні органи, які: а) приймають рішення про застосування заходів безпеки; б) здійснюють заходи безпеки.

Рішення про застосування заходів безпеки приймається слідчим, дізнавачем, прокурором, судом.

Здійснення заходів безпеки покладається в тому числі на орган чи установа виконання покарань.

Пунктами "а" та "г" ч. 1 ст. 5 Закону № 3782-XIІ передбачено, що особи, взяті під захист, мають право: а) подавати клопотання про вжиття заходів безпеки або про їх скасування; г) оскаржити незаконні рішення чи дії органів, які забезпечують безпеку, до відповідного органу вищого рівня, прокурору або до суду.

Згідно п. "в" ч. 1 та п. "в" ч. 2 ст. 6 Закону № 3782-XIІ, орган, який приймає рішення про застосування заходів безпеки, має право скасовувати здійснювані заходи повністю або частково.

Органи, які здійснюють заходи безпеки, мають право звертатися до слідчого, дізнавача, прокурора, суду, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, з клопотанням щодо прийняття рішення про застосування заходів безпеки при провадженні процесуальних дій або про скасування здійснюваних заходів.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 19 Закону № 3782-XIІ, безпека осіб, які перебувають в установах виконання покарань чи слідчих ізоляторах або у місцях із спеціальним режимом тримання, забезпечується таким заходом як окреме тримання.

Норма подібного змісту міститься у ст. 10 КВК України, якою передбачено, що у разі наявності небезпеки для життя і здоров`я засуджених, до яких згідно із законом у зв`язку з їх участю у кримінальному судочинстві прийнято рішення про застосування заходів безпеки, адміністрація установи виконання покарань вживає заходів щодо забезпечення безпеки цих осіб. Крім того, до зазначених осіб може бути застосований такий захід як ізольоване тримання.

Підстави і приводи для скасування заходів безпеки передбачені ст. 21 Закону № 3782-XIІ.

Частиною 5 статті 22 Закону № 3782-XIІ передбачено, що за наявності підстав для скасування заходів забезпечення безпеки органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчим, дізнавачем, прокурором, слідчим суддею, судом виноситься мотивована постанова чи ухвала про їх скасування, яка письмово доводиться до відома особи, зазначеної у статті 2 цього Закону.

Це рішення може бути оскаржено заінтересованою особою прокурору, до відповідного вищого органу, що забезпечує безпеку, а також у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, до суду.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування регулюються главою 26 розділу 1 КПК України.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом.

За своїм характером правовідносини щодо застосування заходів безпеки, в тому числі до засудженого, у вигляді окремого (ізольованого) тримання є кримінально - процесуальними.

Ці ж правовідносини пов`язані із застосуванням заходів безпеки, їх зміною та скасуванням врегульовані нормами кримінально - процесуального законодавства, а саме Закону № 3782-XIІ, а відносини щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу, який вирішує питання про застосування таких заходів - нормами Закону № 3782-XIІ та п. 6 ч. 1 ст. 303 КПК України.

У порядку адміністративного судочинства не може розглядатися спір пов`язаний із оскарженням бездіяльності органу, який здійснюють заходи безпеки, адже адміністративний суд не вправі надавати оцінку правомірності рішень, дій чи бездіяльності органу, який вирішив питання про застосування заходів безпеки чи органу, який здійснює такі заходи, оскільки ці питання знаходяться у площині здійснення кримінально - процесуальних повноважень таких органів при виконанні завдань кримінального судочинства.

Із таких підстав, вказаний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів та має вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170, 171 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_1 .

Позовну заяву повернути позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, його право звернутися з даним позовом до відповідного місцевого загального суду в порядку кримінального судочинства.

Роз`яснити позивачу, що його повторне звернення до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня її складання.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко