Справа № 640/8023/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року м. Київ № 640/8023/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 04.03.2019, № від 04.03.2019, № від 04.03.2019, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.03.2019, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.03.2019.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, оскаржувані рішення, вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки прийняті на підставі акта перевірки, висновки якого не відповідають дійсності, є недоведеними у встановленому порядку та не враховують суті/специфіки роботи позивача та змісту наданих до перевірки первинних документів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.06.2019 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

04.07.2019 до суду від представника ГУ ДФС у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, послався на те, що оскаржувані рішення про донарахування зобов`язань та стягнення штрафних санкцій були прийняті за результатами проведення перевірки та у відповідності до норм ПК України та іншого законодавства, що регулює спірні правовідносини, адже платником податків віднесено суму витрат понесених на опалення та освітлення частини нежитлового приміщення яке не використовується для здійснення господарської діяльності (завищено суму чистого доходу за рахунок віднесення до витрат коштів на сплату за опалення/освітлення). Також, за аналогічних умов, відбулось із послугами загального прибирання приміщень, усунення сміття, охорони тощо. Крім того, перевіркою було встановлено заниження показників за рахунок включення до складу податкового кредиту сум сплачених за придбані товари/послуги, які використовуються в операціях, що не є господарською діяльністю позивача, а саме, не було надано підтвердження використання у господарській діяльності по переліченим у акті операціям.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів даної справи, у період з 10.01.2019 по 23.01.2019 співробітниками Головного управління ДФС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

За результатами перевірки, складений акт від 30.01.2019 № 65/10-36-13- 03/ «Про результати планової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року».

У відповідності до розділу III акта перевірки, Головним управлінням ДФС у Київській області встановлені порушення, а саме:

- п. 167.1 ст.167, п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України, в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. на загальну суму 1185260,30 грн. без ПДВ, в т.ч.: за 2015р. в сумі 299099,01 грн. без ПДВ., за 2016р. в сумі 427000,09 грн. без ПДВ та за 2017р. в сумі 459161,20 грн. без ПДВ що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 219328,84 грн., в т.ч.: за 2015р. в сумі 59819,80 грн., за 2016р. в сумі 76860,02грн. та за 2017р. в сумі 82649,02 грн.;

- п. 2 ч.1 ст.7, ст.8, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. № 2464-VI (із змінами та доповненнями), в частині заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. на загальну суму 427000,09 грн. без ПДВ, в т.ч.: за 2015р. в сумі 427000,09 грн. без ПДВ., за 2016р. в сумі 0,00 грн. без ПДВ та за 2017р. в сумі 0,00 грн. без ПДВ (з урахуванням максимальної величина бази нарахування єдиного внеску в сумі 118522,43 грн., в т.ч.: за 2015р. в сумі 118522,43 грн., за 2016р. в сумі 0,00 грн. та за 2017р. в сумі 0,00 грн., що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 41127,26 грн. в т.ч. за 2015р. в сумі 41127,26 грн., за 2016р. в сумі 0,00 грн. та за 2017р. в сумі 0,00 грн.;

- п. 189.1 ст.189, п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в частині заниження податку на додану вартість в загальній сумі 164822,83 грн., в т.ч. за 2015р. в сумі 53073,84 грн., за 2016р. в сумі 60051,63 грн. та за 2017р. в сумі 51697,36 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ, в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. в сумі 1185260,30 грн. без ПДВ, в т.ч.: за 2015р. в сумі 299099,01 грн. без ПДВ., за 2016р. в сумі 427000,09 грн. без ПДВ та за 2017р. в сумі 459161,20 грн. без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 17778,90 грн., в т.ч. за 2015р. в сумі 4486,48 грн., за 2016р. в сумі 6405,00 грн. та за 2017р. в сумі 6887,42 гривень.

14.02.2019 не погоджуючись з висновками акта перевірки, ФОП ОСОБА_1 , подав заперечення, на які 07.03.2019 отримав від Головного управління ДФС у Київській області, лист (рішення) № 5386/ФОП/Ю-36-13-03 від 28.02.2019 року, відповідно до якого, заперечення залишено без задоволення.

Також, було отримано: податкові повідомлення-рішення № від 04.03.2019, № від 04.03.2019, № від 04.03.2019, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.03.2019, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.03.2019.

19.03.2018 до Державної фіскальної служби України, позивачем, подано скаргу на винесені ГУ ДФС у м. Києві податкові повідомлення-рішення № від 04.03.2019 р., № від 04.03.2019 р., № від 04.03.2019 р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.03.2019 р., рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.03.2019.

Однак, рішенням про залишення скарги без розгляду ДФС України від 05.04.2019 року № 16025/6/99-99-11-05-01-25, в частині оскарження податкових повідомлень-рішень № від 04.03.2019 р., № від 04.03.2019 р., № від 04.03.2019 р., залишено без розгляду посилаючись на відсутність повноважень представника який подав скаргу.

Із висновками податкового органу, а також і з самими податковими повідомленнями- рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішенням про застосування штрафних санкцій позивач не погоджується, вважає, що такі підлягають визнанню протиправними та скасуванню, що і зумовило його звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до положень пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу Українку, разі, коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до положень пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

За змістом пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У силу норм п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III ПК України.

Щодо викладених в акті перевірки висновків щодо правильності визначення витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, відображених у додатку 4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік та додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік з даними про суми валових витрат, про завищення ФОП ОСОБА_1 витрат на загальну суму 1185260,30 грн., в тому числі за 2015р. в сумі 299099,01 грн. без ПДВ, за 2016р. в сумі 427000,09 грн. без ПДВ та за 2017р. в сумі 459161,20 грн. без ПДВ, чим порушено вимоги п. 177.4 cт. 177 Податкового кодексу України - встановлено заниження суми чистого доходу на загальну суму 1185260,30 грн., в т.ч. за 2015р. в сумі 299099,01 грн. без ПДВ, в 2016р. сумі 427000,09 грн. без ПДВ, та в 2017р. в сумі 459161,20 грн. без ПДВ, чим порушено п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в п.п.2.1.2.2. п. 2.1 розділу 2 акта перевірки, слід врахувати, що то наведені висновки контролюючого органу є помилковими, адже Головне управління ДФС у Київській області було зобов`язане розрахувати чистий оподатковуваний дохід позивача згідно правила визначеного відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України, взявши при цьому до уваги витрати, пов`язані з господарською діяльністю позивача, що документально підтверджені, а не витрати, безпосередньо пов`язані з одержанням ним доходів.

Так, висновки викладені в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у відповідності до пункту 177.2 статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

З матеріалів справи слідує, що в ході перевірки було встановлено віднесення до складу валових витрат, витрат понесених на оплату електроенергії використаної на опалення та освітлення всього нежитлового приміщення (1369,90 кв. м) за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі за 2015 рік - 312352,28 грн. без ПДВ, за 2016 рік - 380167,59 грн. без ПДВ, за 2017 рік - 411264,32 грн. без ПДВ, що на думку Головного управління ДФС у Київській області, є витратами понесеними на опалення та освітлення частини нежитлового приміщення яке не використовується для здійснення господарської діяльності.

Також, Головне управління ДФС у Київській області, вважає безпідставним віднесення до складу витрат, витрати послуги загального прибирання приміщень, усунення сміття, забезпечення охорони та безпеки за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , оскільки з наданих до перевірки актів виконаних робіт в яких зазначено «Надання послуг з обслуговування приміщень» не зазначено які саме послуги надано та за якими адресами, а також не вказано вартість обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, на переконання суду, підлягає врахуванню те, що згідно з реєстраційними даними, видами господарської діяльності суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 визначено за КВЕД: 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 18.13 Основна Виготовлення друкарських форм і надання інших поліграфічних послуг; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Так, за надання в оренду майна, ФОП ОСОБА_1 згідно відповідних договорів (договори з орендарями надавалися до перевірки, що підтверджується на стор. 11 акта перевірки) отримує орендну плату.

ФОП ОСОБА_1 для здійснення своєї господарської діяльності користується:

- нежитловим приміщення загальною площею 2251,5 кв.м. розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 04.12.2015 року виданого управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві;

- нежитловим приміщенням загальною площею 1369,90 кв.м. розташованим за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 16.02.2012 року виданого Пірнівською сільською радою.

- земельною ділянкою загальною площею 0,4992 га розташованою за адресою Київська область, Вишгородський район, с. Пірново, цільове призначення «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НМ № 119483 від 16.03.2012.

Тобто, зазначені вище об`єкти нерухомого майна, використовується ФОП ОСОБА_1 у своїй господарській діяльності, що ГУ ДФС у Київській області не заперечується, та встановлено під час перевірки.

Нежитлове приміщення загальною площею 2251,5 кв.м. розташованим за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення загальною площею 1369,90 кв.м. розташованим за адресою АДРЕСА_1 , будівля насичена інженерними комунікаціями, призначеними для створення комфортабельних та безпечних умов перебування в ній, як працівників так і його відвідувачів.

Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 № 27/4248 передбачено, що до складу загальновиробничих витрат включаються, зокрема витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інше утримання виробничих приміщень.

Відповідно до положень п. п. 177.1. ст. 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

За змістом п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з вимогами п.п. 166.2.1 п. 166.2 ст. 166 Податкового кодексу України, документальним підтвердженням витрат є витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).

За результатами перевірки правильності визначення валового доходу позивача за перевіряємий період, відповідачем розбіжностей не встановлено (арк. 11 акта перевірки), при цьому, при визначенні витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходів позивачем, відповідачем встановлено розбіжності, а саме, завищення валових витрат.

Суд зазначає, що суму сплачених позивачем коштів за електроенергію та обслуговування, відповідач, виключив із складу валових витрат, так як позивач не здавав в оренду всі нежитлові приміщенням загальною площею 1369,90 кв.м. розташованим за адресою АДРЕСА_1 і не отримував доходу по всій площі нерухомого майна. Таким чином, на розрахунок оподатковуваного доходу (чистого доходу) позивача за перевіряємий період вплинуло визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходів даного підприємця.

За нормами п. 177.2. ст. 177 Податкового кодексу, чистий оподатковуваний дохід фізичної особи - підприємця від провадження господарської діяльності - це різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З огляду на зазначене, на переконання суду, застосування відповідачем розрахунку оподаткованого доходу фізичної особи - підприємця, як різниці між валовим доходом (виручкою у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов`язаними з одержанням доходів є таким, що суперечить вимогам податкового законодавства. При цьому, витрати, понесені на оплату послуг по електропостачанню, послуг по прибиранню приміщень, та інші комунальні витрати власного нерухомого об`єкту були включені правомірно та були прямо пов`язаними із здійсненням господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 . Тож, висновки акта перевірки в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Як вбачається з акту перевірки, при формуванні висновків про порушення:

- п.2 ч.1 ст.7, ст.8, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік вданого внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI (із змінами та доповненнями), в частині заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. на загальну суму 427000,09 грн. без ПДВ, в т.ч.: за 2015р. в сумі 427000,09 грн. без ПДВ., за 2016р. в сумі 0,00 грн. без ПДВ та за 2017р. в сумі 0,00 грн. без ПДВ (з урахуванням максимальної величина бази нарахування єдиного внеску в сумі 118522,43 грн., в т.ч.: за 2015р. в сумі 118522,43 грн., за 2016р. в сумі 0,00 грн. та за 2017р. в сумі 0,00 грн., що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 41127,26 грн. в т.ч. за 2015р. в сумі 41127,26 грн., за 2016р. в сумі 0,00 грн. та за 2017р. в сумі 0,00 грн.;

- п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ (із змінами та доповненнями), в частині заниження податку на додану вартість в загальній сумі 164822,83 грн., в т.ч. за 2015р. в сумі 53073,84 грн., за 2016р. в сумі 60051,63 грн. та за 2017р. в сумі 51697,36 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями), в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. в сумі 1185260,30 грн. без ПДВ, в т.ч.: за 2015р. в сумі 299099,01 грн. без ПДВ., за 2016р. в сумі 427000,09 грн. без ПДВ та за 2017р. в сумі 459161,20 грн. без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 17778,90 грн., в т.ч. за 2015р. в сумі 4486,48 грн., за 2016р. в сумі 6405,00 грн. та за 2017р. в сумі 6887,42 гривень, контролюючий орган виходив з того, що вони є похідними від порушення вказаного у в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в п.п.2.1.2.2. п. 2.1 розділу 2 акта перевірки та є помилковими, з урахуванням наведеного вище.

Відтак, за висновком суду, при складанні акту перевірки контролюючим органом в акті перевірки було використано необґрунтовані дані, а також припущення, які не мають підтверджуючих доказів та належного обґрунтування та не узгоджуються з наданими стороною позивача як до перевірки так і під час розгляду даного спору первинними документами. Оскільки судом встановлено відсутність факту допущення позивачем порушення, про яке зазначено в акті перевірки, всі прийняті відповідачем та оскаржувані у межах розгляду даного спору рішення, є похідними одне від одного та витікає саме з висновку про декларування позивачем витрат, які не є витратами, що повязані з здійсненням господарської діяльності, а тому, є протиправними та підлягають скасуванню.

Під час розгляду спору, стороною позивача надано всі необхідні первинні документи, на підтвердження викладених у позовній заяві обставин та спростування висновків акта перевірки (а.с. 84-250 т. 1, а.с. 1-250 т. 2, а.с. 1-21 т. 3), на противагу чому, відповідач у відзиві на позовну заяву обмежився лише наданням витягів та висновків з акта перевірки, однак, жодним чином не спростував основних доводів, що покладені в основу позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги, у даному випадку, підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, під час звернення позивача з даним позовом до суду останнім сплачено судовий збір за заявлені позовні вимоги у розмірі 6097,60 грн., які підлягають стягненню з відповідача, на користь останнього у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242 - 246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області № від 04.03.2019, № від 04.03.2019, № від 04.03.2019.

Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.03.2019.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Київській області № від 04.03.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6097,60 грн. (шість тисяч дев`яносто сім гривень 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 );

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області (, 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а).

Суддя В.І. Келеберда