Справа № 826/9836/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2021 року м. Київ № 826/9836/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор)
доДержавної податкової служби України, відокремленого підрозділу ДПС Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.11.2017 року,-
ВСТАНОВИВ:

Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі також - відповідач 1, ДФС), Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - відповідач 2, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо направлення позивачу повідомлення від 19.03.2018 року №9596/6/99-99-11-01-02-25 про залишення без розгляду та повернення скарг Укравтодору від 04.12.2017 року на податкові повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № та від 17.11.2017 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № та податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року №, що винесені ГУ ДФС у м. Києві.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки позивача відповідачем 2 винесені податкові повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № та №.

З метою адміністративного оскарження податкових повідомлень - рішень , позивач звернувся до ДФС із скаргою від 04.12.2017 року, разом з тим, повідомленням ДФС від 19.03.2018 року № 9596/6/99-99-11-01-02-25 залишено без розгляду скаргу позивача з підстав пропуску останнім десятиденного строку її подання.

Позивач не погоджується із таким рішенням ДФС, вважає його протиправним та просить скасувати, оскільки ним дотримано строки, встановлені статтею 56 Податкового кодексу України.

Крім того, позивач не погоджується із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями по суті.

Так, за твердженням відповідача 2 позивачем порушено статтю 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме, несвоєчасне надання послуг в сумі 165 015,03 євро (еквівалент 3 534 353,49 грн.) за Контрактом від 30.05.2014 року №4 з «IRD ENGINEERING» (далі також - Контракт).

В свою чергу, позивач не мав повноважень на зміну істотних умов Контракту щодо обмеження Консультанта певним строком на надання всіх послуг за 120 днів з моменту здійснення авансового платежу, оскільки б це не суперечило правовій природі подібних контрактів, які виконуються поступово, по мірі здійснення нагляду за будівництвом чи здійснення підготовчих робіт.

Таким чином, механізм надання послуг/виконання робіт щодо нагляду за будівельними роботами згідно з імпортного Контракту передбачає надання відповідних послуг виключно на основі документів, що свідчать про фактично відпрацьований час, а також документів, які посвідчують фактичні витрати відповідного Консультанта. Такими витратними документами, на переконання позивача, є інвойси, компанії «IRD ENGINEERING», які надані позивачем відповідачу 2 під час спірної перевірки.

Крім того, позивачем зазначено, що укладений Контракт складено на основі рекомендацій Міжнародної Федерації Інженерів Консультантів (FIDIC) та який є типовим для послуг з технічного нагляду за будівництвом автомобільних доріг. Однак, попри те, що Укравтодор не міг змінити Основні умови контракту, зокрема, зобов`язати Консультанта надавати швидше його послуги, не враховуючи специфіку проекту, перевіряючий не взяв до уваги цю істотну обставину.

Враховуючи викладене, позивач вважає рішення, прийняті відповідачами протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06.09.2018 року.

Через канцелярію суду 15.08.2018 року представником ГУ ДФС у м. Києві подано заяву про продовження строку подання відзиву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 17.08.2018 року у задоволенні заяви ГУ ДФС у м. Києві про продовження строку подання відповіді на відзив відмовлено.

Через канцелярію суду 21.08.2018 року відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву.

Відповідач 2 проти задоволення позову заперечує, з тих підстав, що під час спірної перевірки позивачем надано пояснення, згідно з яких Контракт укладено в рамках реалізації чинного міжнародного договору - Угоди про позику №8195-UA із застосуванням процедури закупівлі, визначеної Розділом ІІІ «Закупівлі» доповнення 2 до Угоди про позику за правилами МБРР. Так, Спеціальними умовами Контракту передбачено авансовий платіж, який складає 267 780,00 євро, аванс відшкодовується замовником рівними сумами з виставлених інвойсів за перші 12 місяців надання послуг.

При опрацюванні програми АІС «Митниця», бази даних АІС «Податки» встановлено, що митні декларації відсутні.

Крім того, податковим органом встановлено, що у позивача за Контрактом станом на 01.07.2017 року існувала прострочена дебіторська заборгованість, яка підлягає обов`язковому декларуванню у розмірі 40 959,02 євро (еквівалент 1 220 037,40 грн.).

Зокрема, при перевірці дотримання вимог статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» податковим органом встановлено, що Укравтодор до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві не подавало декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України та знаходяться за її межами станом на 01.07.2017 року.

Таким чином, ГУ ДФС у м. Києві встановлено порушення пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а саме порушено строки декларування валютних цінностей та іншого майна, яке перебуває за межами України, станом на 01.07.2017 року, з огляду на що, відповідачем 2 застосовано штрафні санкції.

Враховуючи викладене, відповідач 2 просить у задоволенні позову відмовити, оскільки податкові повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № та №, є правомірними.

У підготовче засідання 06.09.2018 року прибув представник відповідача 2.

У зв`язку з неявкою представників позивача та відповідача 1 у підготовче засідання, про дату, час та місце проведення якого останніх повідомлено належним чином, судом відкладено підготовче засідання на 26.11.2018 року.

Зокрема, представника відповідача 2 зобов`язано подати до суду усі документи, якими останній обґрунтовує свої заперечення проти позовної заяви.

Через канцелярію суду 01.10.2018 року відповідачем 2 подано клопотання про долучення матеріалів перевірки.

Через канцелярію суду 16.10.2018 року позивачем подано відповідь на відзив відповідача 2, в якій зазначено, що вважає податкові повідомлення-рішення протиправними саме з точки зору принципів гармонізованої форми контракту FIDIC, що застосовується в Україні.

Так, позивачем зауважено, що термін «проводитись Замовником» некоректно перекладений та, відповідно застосований посадовою особою відповідача 2 та відображений в Акті перевірки. Натомість, англійське слово «set off» (яке перекладено контролюючим органом як «проводитись») відповідно до принципів та правової природи авансового платежу, визначеного в Загальних умовах Контракту, означає та перекладається як «зарахувати/утримувати», тобто поступового відшкодування сплаченого авансу шляхом його утримання (зарахування) Замовником.

Саме так фактично і здійснено відшкодування виплаченого авансу Консультантом: при виставленні інвойсу з підтверджуючими документами, сума послуг консультанта зменшувалася на частину виплаченого авансу за кожний конкретний період надання послуг (що відображалося у відповідному рядку інвойсу і, таким чином, відповідна сума зараховувалася/утримувалася Укравтодором).

Позивачем зауважено, що ним укладено Контракт за тією класифікацією, яка визначена Посібником з відбору та наймання консультантів, а саме - контракт з «погодинною оплатою/за відпрацьований час», відповідно до якого Замовник виплачує Консультанту винагороду, яка буде визначена на основі фактично витраченого часу кожним Експертом для виконання Послуг або на основі інших дат, погоджених Сторонам в іншому вигляді; а також її відшкодовуванні суми витрат, які фактично і обґрунтовано понесені Консультантом під час надання Послуг.

Відповідно до пункту 14.1 Спеціальних умов контракту, строк дії Контракту становить 42 календарних місяці, включаючи 18 місяців діяльності по будівельному нагляду і 24 місяці діяльності у Період повідомлення про Дефекти або в інший період, який може бути письмового погоджений Сторонами.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що внесення змін до Спеціальних умов контракту в частині обмеження Консультанта певними часовими рамками, які не відповідають фактичному процесу будівництва автомобільної дороги (технічний нагляд за яким здійснює служба Інженера-Консультанта), суперечить Угоді про позику, принципам Гармонізованої форми Контракту FIDIC, яка затверджена Міжнародною фінансовою організацією (МБРР), включена до її правил та рекомендована усім позичальникам та виконавцям Проекту, в тому числі, Укравтодору.

Позивачем наголошено, що Консультант не може надати послуги раніше, аніж буде збудована та чи інша ділянка автомобільної дороги, за якою він здійснює нагляд. Порушення встановлене в Акті перевірки, зокрема, щодо несвоєчасності підписання (надання) інвойсів на виконання робіт у даному випадку суперечить принципам та умовам контрактів Міжнародної федерації інженерів - консультантів (FIDIC), застосування яких передбачено абзацами 5, 6 статті 6 Закону України «Про автомобільні дороги».

Таким чином, вимога про сплату пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті, викладена у податковому повідомленні-рішенні від 17.11.2017 року №, суперечить нормам міжнародного договору, стороною якого є Україна (Угоді про позику №8195-UA від 11.10.2012 року), абзацу 5, 6 статті 6 Закону України «Про автомобільні дороги», абзац 1 частини другої статті 6 Закону України «Про публічні закупівлі», частині першій статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 року №, позивачем зауважено, що останній не є суб`єктом, на якого поширюється положення Указу Президента України від 18.06.1994 року №319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами». Крім того, згідно з положеннями Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, підлягає застосуванню штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України. Натомість, розмір штрафу за порушення декларування валютних цінностей за кордоном, встановлений постановою Національного банку України від 08.02.2000 року №49, застосований відповідачем 2, не міг бути застосований до спірних правовідносин та будь-якого платника податку, оскільки постанова Національного банку України не є законом.

Враховуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в частині скасування податкових повідомлень-рішень.

У підготовче засідання 26.11.2018 року прибули представники позивача та відповідача 2.

Належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідачем 1 участь уповноваженого представника не забезпечено.

Судом заслухано обґрунтування позову та заперечення відповідача 2 проти позову, та оголошено про перерву у підготовчому засіданні до 28.01.2019 року.

Через канцелярію суду 25.01.2019 року представником позивача подано клопотання про витребування у ДФС оригіналу повідомлення про вручення поштового відправлення №309 та додаткові пояснення.

В обґрунтування клопотання представником позивача зазначено, що відповідачем 2, в повідомленні від 19.03.2018 року №9596/6/99-99-11-01-02-25 (далі - повідомлення від 19.03.2018 року), яким залишено без розгляду та повернуто скарги Укравтодору на оскаржувані податкові повідомлення-рішення, останні були надіслані Укравтодору поштою з повідомленням про вручення та, нібито, отримано безпосередньо Позивачем 21.11.2017 року, про що (за твердженням Відповідача2) свідчить дата на повідомленні про вручення поштових відправлень № 309, у рядку «доставлено (вручено)».

Однак, зазначений доказ (повідомлення про вручення) не надавався ДФС України до матеріалів справи, не зазначався у відзиві на позов (позаяк такого відзиву взагалі не було отримано Укравтодором), а також не долучався до матеріалів справи будь-яким іншим клопотанням станом на 24.01.2019 року.

Також, з процесуальних документів, наданих відповідачем 2, (відзиву на позов та клопотання про долучення доказів) не вбачається такого письмового доказу як повідомлення про вручення поштових відправлень № 309, що дає підстави позивачу для сумніву у його існуванні, позаяк такий доказ має істотне значення для правильного вирішення спору.

Однак, станом на момент подання цього клопотання такого доказу відповідачем 1 не надано, як і самого відзиву.

Таким чином, для встановлення дати вручення у відділенні зв`язку поштового відправлення № 309, в якому містились оскаржувані податкові повідомлення-рішення, на думку представника позивача, є об`єктивна необхідність витребувати оригінал зазначеного доказу для огляду судом та наданні його копії позивачу. Оскільки саме на цю підставу для повернення скарг позивача посилався відповідач 1 і саме неправомірність цих дій є предметом позову у даній справі.

У підготовче засідання 28.01.2019 року прибули представники позивача та відповідача 2.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2019 року закрито підготовче провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.02.2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2019 року витребувано у Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) оригінал повідомлення про вручення поштових відправлень №309. Оригінал витребуваного документу зобов`язано надати у судовому засіданні, яке відбудеться 25.02.2019 року. Вирішити питання щодо застосування до Державної фіскальної служби України заходів процесуального примусу за результатами виконання цієї ухвали у судовому засіданні 25.02.2019 року. Вирішити питання щодо кваліфікації дій Державної фіскальної служби України як визнання позову під час вирішення справи по суті.

Через канцелярію суду 22.02.2019 року представником позивача подано додаткові пояснення.

У судове засідання 25.02.2019 року представники сторін не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Про дату наступного судового засідання - 17.04.2019 року, сторін повідомлено у порядку, встановленому статтею 124 Кодексу адміністративного судочинства України.

Через канцелярію суду 19.04.2019 року представником ДФС подано відзив на позовну заяву.

Так, представником відповідача 1 зазначено, що кінцевим терміном оскарження позивачем податкових повідомлень-рішень від 17.11.2017 року № та № є 01.12.2017 року, проте скарги на вказані податкові повідомлення-рішення подані позивачем 04.12.2017 року, тобто, з порушенням строків, передбачених статтею 56 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, ДФС просить відмовити у задоволенні позову в частині вимог про визнання протиправними дій ДФС щодо направлення позивачу повідомлення від 19.03.2018 року №9596/6/99-99-11-01-02-25 про залишення без розгляду та повернення скарг Укравтодору від 04.12.2017 року на податкові повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № та від 17.11.2017 року №.

Згідно з Довідкою секретаря судового засідання від 17.04.2019 року у зв`язку із перебування судді на лікарняному, справу №826/9836/18 знято з розгляду.

Про дату наступного судового засідання - 03.06.2019 року, сторін повідомлено у порядку, встановленому статтею 124 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судове засідання 03.06.2019 року прибули представники позивача та відповідача 2. Належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідачем 1 участь уповноваженого представника не забезпечено, заяв або клопотань не подано.

Дослідивши поданий відповідачем 1 відзив та документи до нього, судом встановлено не належне виконання ухвали суду від 28.01.2019 року про витребування доказів, наслідки чого судом будуть оцінені за результатами розгляду справи по суті.

Через канцелярію суду 05.07.2019 року відповідачем 2 подані додаткові пояснення.

Через канцелярію суду 12.07.2019 року відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву повторно.

Через канцелярію суду 25.07.2019 року представником позивача подано заперечення на пояснення відповідача 2, в яких просить суд вважати, що згідно з вхідною кореспонденцією Укравтодору, податкові повідомлення-рішення отримані позивачем 22.11.2017 року, а не 21.11.2017 року, як про те свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

У судове засідання 10.07.2019 року прибули представники сторін.

Представниками сторін оголошені вступні слова.

Судом оглянуто оригінал рекомендованого поштового повідомлення, подане ДФС, та долучено його копію до матеріалів справи.

Судом встановлено відповідачу строк для надання обґрунтування доказу його долучення на стадії судового розгляду справи до 22.07.2019 року та відкладено розгляд справи на 29.07.2019 року.

У судове засідання 29.07.2019 року прибули представники позивача та відповідача 2. Належним чином повідомленим про дату. Час та місце розгляду справи відповідачем 1 участь уповноваженого представника не забезпечено.

З огляду на неявку представника відповідача 1 у судове засідання судом відкладено розгляд справи на 04.09.2019 року.

У судове засідання 04.09.2019 року прибули представники відповідачів.

З огляду на неявку представника позивача у судове засідання, судом відкладено розгляд справи на 13.11.2019 року.

У судове засідання 13.11.2019 року сторони не прибули.

На підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України судом оголошено про завершення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Через канцелярію суду 21.11.2019 року відповідачем 2 надані пояснення у справі.

Щодо процесуального правонаступництва відповідачів у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна фіскальна служба України () з 17.05.2019 року перебуває у стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" зареєстровано юридичну особу 17.05.2019 року, номер запису: 1 085321, Державну податкову службу України ().

Таким чином, суд здійснює процесуальне правонаступництво відповідача 1 у справі з Державної фіскальної служби України () на Державну податкову службу України ().

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» Державна податкова служба України та Державна митна служби України є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () з 17.05.2019 року перебуває у стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 зареєстровано юридичну особу 30.07.2019 року, номер запису: 1 086626, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

Таким чином, суд дійшов висновку про заміну відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

В той же час, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять в разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого орган виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якою приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

На виконання Указу Президента України від 08.11.2019 року №837 "Про невідкладні заходи з проведення реформ та зміцнення держави" Кабінетом Міністрів України 30.09.2020 року прийнято постанову №893 "Про деякі питання територіальних органів ДПС", відповідно до якої територіальні органи ДПС перестануть існувати як юридичні особи публічного права.

З метою реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 "Про деякі питання територіальних органів ДПС", з урахуванням вимог Закону України від 30.09.2020 року №3166-VІ "Про центральні органи виконавчої влади" (зі змінами), Положенням про Державну податкову служб) України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.3019 року №227 (зі змінами), наказу ДПС України від 30.09.2020 року №529 "Про утворення територіальних органів ДПС", ДПС України наказом від 12.11.2020 року №643 затверджено Положення про Головне управління ДПС у м. Києві.

Територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 30.09.2020 року № 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком.

Серед переліку територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються визначено Головне управління ДПС у м. Києві.

Відповідно до Положення про Головне управління ДПС у місті Києві, затвердженого наказом ДПС України від 12.11.2020 року №643 Головне управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011) є територіальним органом, утвореним на правах відокремленою підрозділу ДПС України, та є правонаступником прав та обов`язків ГУ ДПС у м. Києві ().

Відповідно до наказу ДПС України від 24.12.2020 року №755 "Про початок здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" з 01 січня 2021 року територіальні органи ДПС, утворені як її відокремлені підрозділи, розпочинають здійснення повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються як юридичні особи.

Таким чином, з 01.01.2021 року ДПС України функціонує як єдина юридична особа, що складається з центрального апарату та територіальних органів, утворених як її відокремлені підрозділи (без статусу юридичних осіб).

Згідно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України проведено державну реєстрацію відокремленою підрозділу Державної податкової служби України Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011).

Отже, на теперішній час функції та повноваження Головного управління ДПС у місті Києві, перейшли до його правонаступника - відокремленою підрозділу Державної податкової служби України Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП:44116011).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, у зв`язку із повідомленням ПАТ «Укрексімбанк» на адресу ГУ ДФС у м. Києві листом від 05.05.2017 року №153-00/786 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 12.05.2017 року №18340/10) про порушення Державним агентством автомобільних доріг України законодавчо встановлених строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом від 30.05.2014 року №4 та ненаданням Державним агентством автомобільних доріг України документів на запит Головного управління ДФС у м. Києві, наказом ГУ ДФС у м. Києві від 09.10.2017 року №10320 призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки Державного агентства автомобільних доріг України з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 30.05.2014 року по дату завершення перевірки, тривалістю 10 робочих днів з 11.10.2017 року.

Направлення на перевірку №2418/ видано 11.10.2017 року.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки Державного агентства автомобільних доріг України з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках за зовнішньоекономічним контрактом від 30.05.2014 року №4 з компанією «IRD ENGINEERING» (Італія) згідно листа АТ «Укрексімбанк» від 05.05.2017 року №153-00/786 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 12.05.2017 року №18340/10) за період з 30.05.2014 року по 25.10.2017 року складено Акт від 01.11.2017 року №1333/26-15-14-06-03/37641918 (далі також - Акт перевірки).

Згідно з висновками Акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві встановлено порушення позивачем:

- статті 2 Закону України від 23.09.1994 року №185/94 «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме несвоєчасне надання послуг в сумі 165 015, 03 євро (еквівалент 3534353, 49 грн.) за контрактом від 30.05.2014 року №4 з компанією «IRD ENGINEERING» (Італія);

- пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», а саме порушено строки декларування валютних цінностей та іншого майна, яке перебуває за межами України станом на 01.07.2017 року.

На підставі Акта перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві винесені:

- податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № про застосування штрафних санкцій у розмірі 504 864 грн. 92 коп. за платежем «пеня за порушення терміну розрахунків у сфері ЗЕД»;

- податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № про застосування штрафних санкцій у розмірі 170 грн. 00 коп. за платежем «неподаткова штрафна санкція».

Не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями, Укравтодором подано скарги до ДФС України, датовані 04.12.2017 року (вх. ДФС №14255/6, №16336/6 від 19.01.2018 року), в яких просить скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.11.2017 року № та №.

Рішенням ДФС від 08.02.2018 року №4438/6/99-99-11-01-02-25 продовжено розгляд скарг до 19.03.2018 року (включно).

Рішенням ДФС від 19.03.2018 року №9596/6/99-99-11-01-02-25 на підставі статті 56 Податкового кодексу України, пункту 4 розділу 8 Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 року № 916, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2015 року за № 1617/28062, ДФС залишено без розгляду скарги Державного агентства автомобільних доріг України (вх.№14255/6, вх. №16336/6 від 19.01.2018 року) на податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.11.2017 року №, № та повернуто їх скаржнику.

Вважаючи рішення ДФС від 19.03.2018 року №9596/6/99-99-11-01-02-25 та податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.11.2017 року № та № протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, додаткові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали повноваження на вчинення певних дій та в подальшому діяли виключно в межах тих повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), у поєднанні з принципом законності вимагає, щоб такі дії органів державної влади були ще й правовими.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим, згідно з частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі також - ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.7 пункту 14.1 статті 14 ПК України оскарження рішень контролюючих органів - оскарження платником податку податкового повідомлення - рішення про визначення сум грошового зобов`язання платника податків або будь-якого рішення контролюючого органу в порядку і строки, які встановлені цим Кодексом за процедурами адміністративного оскарження, або в судовому порядку.

Відповідно до підпункту 14.1.157. пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно з підпунктом 17.1.7. пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податку має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), у тому числі індивідуальну податкову консультацію, яка йому надана, а також узагальнюючу податкову консультацію.

Відповідно до пункту 55.1. статті 55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Відповідно до пункту 56.1. статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з пунктом 56.2. статті 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до пункту 56.3 статті 56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 56.4. статті 56 ПК України під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган.

Обов`язок доведення правомірності нарахування або прийняття будь-якого іншого рішення контролюючим органом у судовому оскарженні встановлюється процесуальним законом.

Відповідно до пункту 56.7. статті 56 ПК України у разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення.

Згідно з пунктом 56.16. статті 56 ПК України днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

Відповідно до пункту 56.9. статті 56 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Процедуру оскарження платниками податків податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючих органів під час адміністративного оскарження визначено Порядком оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №916 від 21.10.2015 року зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2015 року за № 1617/28062 (далі також - Порядок №916).

Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку №916 передбачено, що скарга подається у письмовій формі до контролюючого органу вищого рівня протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником податків рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Згідно з пунктами 4, 5 розділу ІІІ Порядку №916 у разі якщо останній день строків, зазначених у пунктах 1-3 цього розділу, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Строки подання скарги на рішення контролюючих органів можуть бути продовжені за правилами і на підставах, визначених пунктом 102.6 статті 102 глави 9 розділу II Податкового кодексу України.

Дослідивши рішення ДФС від 19.03.2018 року №9596/6/99-99-11-01-02-25 «Про розгляд скарг», судом встановлено, що останнє мотивовано отриманням позивачем податкових повідомлень-рішень від 17.11.2017 року № та № - 21.11.2021 року, про що свідчить дата 21.11.2021 року на повідомленні про вручення поштових відправлень №309 у рядку «доставлено (вручено)». Таким чином, вважаючи, що кінцевим терміном оскарження податкових повідомлень-рішень є 01.12.2017 року, ДФС залишено скарги без розгляду.

В той же час, позивач заперечує проти отримання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень 21.11.2021 року, оскільки останні зареєстровані в Укравтодорі 22.11.2017 року, що підтверджується витягами з інформаційно-аналітичної системи «АСКОД», якою здійснюється автоматизована реєстрація будь-якої кореспонденції, що надходить позивачу, у його службі діловодства; формою реєстрації є «Реєстраційна картка вхідного документа», яку формує зазначена система (Реєстраційна картка вхідного документа на податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № з вх. №2585/10 від 22.11.2017 року та Реєстраційна картка вхідного документа на податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2017 року з вх. №2586/10 від 22.11.2017 року).

Дослідивши оригінал рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером 309 у судовому засіданні 10.07.2019 року, поданого відповідачем 1, копію якого долучено до матеріалів справи, судом встановлено, що дату вручення « 21.11.2017 року» проставлено уповноваженою особою ПАТ «Укрпошта». В той же час, особистого підпису або зазначеного прізвища уповноваженої особи Державного агентства автомобільних доріг України про отримання вказаного поштового рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером 094 не містить.

Щодо питання прийнятності доказу, наданого ДФС, суд зазначає наступне.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеним у постанові від 24.01.2019 року у справі №826/14361/16 (адміністративне провадження №К/9901/31654/18), для встановлення факту направлення (вручення) фізичній особі податкового повідомлення-рішення поштою у встановленому законодавством порядку, дослідженню підлягають: відповідність адреси одержувача у поштовому відправленні місцю проживання або останньому відомому місцезнаходженню фізичної особи; повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому зазначено дату вручення або причини невручення; відповідність дати відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення даті, зазначеній у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення тощо.

Згідно із статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою, абзацами 1, 2 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, згідно з пунктом 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) (далі також - Правила №270) передбачено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі, рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Відповідно до пункту 106 Правил № 270 під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище.

З аналізу вищевикладених положень законодавства суд дійшов висновку, що особистий підпис одержувача рекомендованого поштового відправлення є обов`язковим у разі вручення поштового відправлення з позначками «Судова повістка» та «Вручити особисто», а не поштового відправлення без зазначення таких позначок. При цьому, наявне в матеріалах справи зворотне повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення позивачу не містить позначки «Вручити особисто».

Аналогічний правовий висновок щодо застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах міститься в постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 13.03.2019 року у справі №639/4278/16-а, №813/1517/16 (ЄДРСРУ №80580104).

Разом з тим, суд зауважує, що на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення за трек-номером 309 відсутнє прізвище уповноваженої особи позивача, якою таке поштове повідомлення отримано, що дає підстави для висновку, що це поштове повідомлення не є доказом вручення адресату останнього у відповідності до пункту 106 Правил № 270.

Крім того, суд бере до уваги, що наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року №1204, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 року №124/28254, затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) (далі також - Порядок №1204).

Згідно з пунктом 5 розділу ІІІ Порядку №1204 якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

Отже, з аналізу викладених положень законодавства України висновується, що відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення лише працівником пошти проставляється у разі не вручення поштового відправлення адресату.

Зокрема, досліджене судом рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером 309 не містить відмітки про те, що вмістом поштового відправлення за трек-номером 309 були саме податкові повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № та №, що унеможливлює встановлення факту направлення позивачу у справі податкових повідомлень-рішень.

Відповідно рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером 309 не може свідчити про отримання податкових повідомлень-рішень позивачем 21.11.2017 року.

Враховуючи викладене, єдиним доказом отримання позивачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 17.11.2017 року № та № є Реєстраційні картки вхідного документа (витяги з інформаційно-аналітичної системи «АСКОД»), згідно з яких, позивачем фактично отримано спірні рішення 22.11.2017 року, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, відлік передбаченого пунктом 56.3 статті 56 ПК України строку у 10 календарних днів з дня наступного за днем отриманням податкових повідомлень-рішень для подання скарги на останні підлягає обрахунку з 22.11.2017 року.

Таким чином, останнім днем строку на подання скарги (безпосередньо до органу оскарження або на поштове відділення) є 04.12.2017 року.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копіями Описів вкладення у цінний лист К-310303/10230012 ф107 та К-310303/10230020 ф107 скаргу від 04.12.2017 року на податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № із додатками та скаргу від 04.12.2017 року на податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № з додатками, адресовані ДФС, подано Укравтодором до поштового відділення відповідно до відбитку штемпеля місця приймання 04.12.2017 року.

Позаяк згідно з пунктом 56.16. статті 56 ПК України, скарги позивача на податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № та податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № днем подання скарг є 04.12.2017 року, що свідчить про дотримання позивачем строку встановленого пунктом 56.3 статті 56 ПК України.

Водночас, відповідачем не наведено жодних обґрунтованих доводів щодо пропуску позивачем строку на подання скарг на податкові повідомлення-рішення, складені на підставі Акта перевірки від 01.11.2017 року №1333/26-15-14-06-03/37641918.

Так, позивач просить суд визнати протиправними дії ДФС щодо надіслання рішення Державної фіскальної служби України від 19.03.2018 року №9596/6/99-99-11-01-02-25 про залишення без розгляду та повернення скарг Укравтодору від 04.12.2017 року, разом з тим, судом встановлено відсутність у діях відповідача 1 протиправного характеру, оскільки надіслання відповідного рішення органу оскарження передбачено положеннями ПК України, крім того, відповідачем 1 не порушено строків направлення прийнятого рішення.

З огляду на що, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Разом з тим, на переконання суду, позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто, припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

З огляду на викладене, рішення суб`єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

З аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України висновується, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Проте ці рішення, дії або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

У свою чергу неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, з метою належного та ефективного захисту права позивача, порушення якого ДФС встановлено судом під час розгляду справи, суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог та визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 19.03.2018 року №9596/6/99-99-11-01-02-25 про залишення без розгляду та повернення скарг Укравтодору від 04.12.2017 року на податкові повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № та від 17.11.2017 року №.

Так, згідно з пунктом 56.17 статті 56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується:

днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк (56.17.1.);

днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги (56.17.2.);

днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику (56.17.3.);

виключено (56.17.4.);

днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, що оскаржувались (56.17.5.).

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Отже, з огляду на скасування в судовому порядку рішення ДФС від 19.03.2018 року №9596/6/99-99-11-01-02-25 «Про розгляд скарги», відповідного рішення контролюючим органом вищого рівня, яким звершується процедура адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 17.11.2017 року № та від 17.11.2017 року №, не прийнято.

Таким чином, процедуру адміністративного оскарження не завершено.

Враховуючи викладене, податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № та податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № не підлягають розгляду по суті судом в силу пункту 56.18. статті 56 ПК України.

З огляду на викладене, позовна вимога про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № та податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 року №, що винесені ГУ ДФС у м. Києві, не підлягають задоволенню у зв`язку із їх передчасним заявленням.

Разом з тим, суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача 1 розглянути по суті скарги Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор), подані 04.12.2017 року на податкові повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № та №, складені на підставі Акта перевірки від 01.11.2017 року №133/26-15-14-06-03/37641918.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 9 337,53 грн. (платіжне доручення від 19.06.2018 року №333).

Вирішуючи питання стягнення судового збору, судом враховуються, що за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог в наслідок протиправності рішення ДФС.

Крім того, під час розгляду справи ДФС судом встановлено не подання витребуваних документів у строк, встановлений судом, а витребуваний доказ був наданий відповідачем 1 на стадії судового розгляду. Зокрема, в порушення вимог частини восьмої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України та протокольної ухвали суду від 10.07.2019 року обґрунтування його неподання у встановлений судом строк ДФС не надано.

Враховуючи встановлені судом обставини неправильних дій відповідача 1 та не добросовісне виконання процесуальних обов`язків, сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ДПС, як правонаступника відповідача 1 у справі, у повному розмірі 9 337,53 грн.

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 19.03.2018 року №9596/6/99-99-11-01-02-25 про залишення без розгляду та повернення скарг Укравтодору від 04.12.2017 року на податкові повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № та від 17.11.2017 року №.

3. Зобов`язати Державну податкову службу України розглянути по суті скарги Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор), подані 04.12.2017 року на податкові повідомлення-рішення від 17.11.2017 року № та №, складені на підставі Акта перевірки від 01.11.2017 року №133/26-15-14-06-03/37641918.

4. В решті відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (, адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8) суму судового збору у розмірі 9 337, 53 грн. (дев`ять тисяч триста тридцять сім грн. 53 коп.) на користь Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 9).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 9);

Відповідач 1: Державна податкова служба України (, адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8);

Відповідач 2: відокремлений підрозділ Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Повне рішення суду складено 15.12.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна