Справа № 120/9199/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 р. Справа № 120/9199/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта Вячеслава Семенова Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) (надалі також відповідач, військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу на посаді начальника військової частини НОМЕР_1 . Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 16.07.2020 №679-ос його звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 01.08.2020. Однак, позивач вказує на те, що під час проходження військової служби грошове забезпечення йому було виплачено у розмірі меншому ніж передбачено чинним законодавством. Позивач зазначає, що надбавка за кваліфікацію виплачувалась відповідачем у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру. Однак із дати набрання чинності Інструкції № 425 відповідач повинен був виплачувати позивачу надбавку за класну кваліфікацію «майстер» у розмірі 11 відсотків посадового окладу. Окрім того, позивач вказував, що проходив військову службу з 26.07.1995 до 01.08.2020, та станом на 26.07.2015 його безперервна календарна вислуга років військової служби становила 20 років. Відповідно до Додатку 25 до Постанови № 1294 для військовослужбовців встановлено одноразовий додатковий вид грошового забезпечення винагороду за тривалість безперервної військової служби (посадовий оклад і оклад за військовим званням) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби: 1,5 за 20 років. Проте, як зазначає позивач, всупереч наведеному відповідач виплачував йому винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру. Крім того, позивач стверджує, що із лютого 2016 року до лютого 2018 року включно йому виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода встановлена для військовослужбовців Державної прикордонної служби України постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889. Однак, допомога на оздоровлення у серпні 2016 року та вересні 2017 року позивачеві виплачена без врахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Уряду від 22.09.2010 № 889.

На переконання позивача, вищезазначені дії військової частини НОМЕР_1 є протиправними, оскільки призвели до виплати позивачу грошового забезпечення у зменшеному розмірі, тому з метою захисту своїх прав та інтересів він звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 13.08.2021 судом позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

02.09.2021 на адресу суду від військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, а також відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на його необґрунтованість. Як зазначає відповідач, військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено позивачеві надбавку за кваліфікацію, винагороду за безперервну календарну військову службу в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру на підставі наказів та розпоряджень Адміністрації Державної прикордонної служби України, яким було встановлено виплачувати додаткові види грошового забезпечення, визначених у додатку №25 до постанови КМУ від 07.10.2007 №1294, в розмірі 50 відсотків установленого згідно із зазначеним додатком розміру. Щодо виплати позивачу допомоги на оздоровлення без врахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, відповідач зазначив, що така допомога відповідно до п. 8 Інструкції про розміри і порядок виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України № 73 від 02.02.2016 не включається до складу грошового забезпечення з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Таким чином, на думку відповідача, посадові особи військової частини НОМЕР_1 під час проведення виплат грошового забезпечення позивачу діяли у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

06.09.2021 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій останній вважає доводи відповідача необґрунтованим, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою від 07.09.2021 надано позивачеві строк для висловлення (письмово) своїх доводів, міркувань або заперечень щодо заявленого відповідачем клопотання про заміну неналежного відповідача - військову частину НОМЕР_1 на належного - Адміністрацію Державної прикордонної служби України

13.09.2021 на виконання вказаної ухвали суду від 07.09.2021, від позивача надійшли письмові заперечення проти заміни первісного відповідача.

Надалі, 17.09.2021 від відповідача до суду надійшли заперечення, згідно яких останній підтримуючи попередньо викладені у відзиві на позовну заяву свої доводи просить відмовити позивачеві у задоволенні позову, а також задовольнити його клопотання про заміну неналежного відповідача.

Ухвалою суду від 22.09.2021 відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про заміну неналежного відповідача у справі.

Інших заяв від сторін спору до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Найперше, що суд хоче уточнити при розгляді цієї справи, це найменування відповідача за даним позовом. Так, судом з`ясовано, що згідно указу Президента України від 23 серпня 2017 року № 233/2017 Могилів-Подільському прикордонному загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України присвоєно ім`я Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова. Натомість, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за наявним у відповідача ідентифікаційним кодом « 14321819» значиться юридична особа - «Військова частина НОМЕР_1 ». Оскільки найменування відповідача у справі повинне відповідати тому найменуванню, що вказане у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому суд доходить висновку, що відповідачем у цій справі необхідно вважати військову частину НОМЕР_1 . Крім того, саме військовою частиною НОМЕР_1 і були подані до суду усі заяви по суті справи (відзив, заперечення тощо).

Щодо фактичних обставин у справі, то судом з`ясовано, що позивач ОСОБА_1 в період з 25.05.2015 по 07.02.2019 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді начальника військової частини ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 16.07.2020 № 679-ос позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Іншим наказом Голови Державної прикордонної служби України від 30.07.2020 №737-ос позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 01.08.2020.

Разом з тим, як зазначає позивач, згідно наданих на адвокатські запити документів з питань грошового забезпечення та розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , ним з`ясовано, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 йому не в повному обсязі виплачено грошове забезпечення та компенсаційні виплати, право на які він набув у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби.

Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон від 20.12.1991 №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону від 20.12.1991 №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону від 20.12.1991 №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частини друга і третя статті 9 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII).

Частиною четвертою статті 9 Закону від 20.12.1991№ 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію «майстра» за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, суд зазначає таке.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року N 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (чинна на час виникнення спірних правовідносин; далі - Постанова від 07.11.2007 №1294) затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.

Пунктом 2 постанови від 07.11.2007 № 1294 передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до п.7 Постанови від 07.11.2007 №1294 було визначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Пунктом 11 Постанови від 07.11.2007 № 1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Так, 20.05.2008 на виконання п.2 вказаної Постанови Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України за №425 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Інструкція № 425), пунктом 3.13.1 якої встановлено, що особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.

Отже, Адміністрацією Державної прикордонної служби України Інструкцією від 20.05.2008 №425 було упорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входить й надбавка за кваліфікацію. Таким чином із дати набрання чинності Інструкції від 20.05.2008 № 452, якою упорядковано виплату додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців державної прикордонної служби України, у відповідача не було підстав для виплати позивачу щомісячної надбавки за кваліфікацію, установленої згідно додатком 25 до постанови № 1294, у розмірі 50 відсотків від її розміру.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №808/8403/13-а, а тому суд, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.

Судом із архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2015-2018 роки вставлено, що позивачу з грудня 2015 по лютий 2018 року виплачувалася надбавка за класну кваліфікацію у розмірі 77 грн. (5,5 % посадового окладу) що становила 50% від законодавчо встановленого розміру за класну кваліфікацію "майстер".

За таких обставин суд вважає, що дії відповідача щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію «майстра» за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру є протиправними, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог які стосуються виплати ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 26.07.2015, в розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу із послужного списку ОСОБА_1 , останній призваний на військову службу із 26.07.1995 та проходив таку безперервно до дати виключенні із списків особового складу (01.08.2020) згідно наказу Голови Державної прикордонної служби України від 30.07.2020 № 737-ос. Отже, станом на 26.07.2015 безперервна календарна служба позивача становила 20 років.

Додатком 25 до Постанови від 07.11.2007 №1294 для військовослужбовців встановлено одноразовий додатковий вид грошового забезпечення за тривалість безперервної військової служби (посадовий оклад і оклад за військовим званням) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби: 1 за 15 років; 1,5 за 20 років; 2 за 25 років; 2,5 за 30 років; 3 за 35 і кожні наступні п`ять років.

При цьому, суд враховує, що аналогічно до надбавки за кваліфікацію, про що зазначено вище, виплата винагороди за тривалість безперервної військової служби була упорядкована Інструкцією № 425, згідно підпунктом 3.25.1 пункту 3.25 розділу ІІІ якої, винагорода виплачується за місцем штатної служби за наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - за наказами вищих начальників (командирів) за підпорядкованістю, за 20 річний строк безперервної календарної вислуги військової служби у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням.

Як встановлено судом, згідно архівної відомості особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2015 рік, у серпні розмір його посадового окладу становив 1400 грн. та розмір окладу за військовим званням 135 грн. Також, у вказаній архівній відомості міститься інформація про виплату ОСОБА_1 в серпні 2015 року винагороди за тривалість 20 річної безперервної служби в сумі 1151,25 грн., що становить 50 відсотків замість визначених законодавством 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням ((1140 + 135) х 1,5 = 2302,50 грн.).

Однак, суд знову ж таки повторює, що із дати набрання чинності Інструкції від 20.05.2008 № 452, якою упорядковано виплату додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців державної прикордонної служби України, у відповідача не було підстав для виплати позивачу винагороди за безперервну календарну війську службу у розмірі 50 відсотків від встановленого розміру.

Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби (26.07.2015) в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, замість визначених законодавством 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням є протиправними, а отже і в цій частині вимоги адміністративного позову підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у серпні 2016 року та у вересні 2017 року, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, суд зазначає таке.

Згідно ч.1 ст. 10-1 Закону 20.12.1991 №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі - Постанова від 22.09.2010 № 889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи від 02.02.2016 № 73, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 217/28347 (надалі Інструкція № 73) визначено порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці) та займають посади в Державній прикордонній службі України, регіональних управліннях Державної прикордонної служби України, в загонах морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), в розвідувальному органі Державної прикордонної служби України, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відповідно до п.2 Інструкції виплата щомісячної додаткової грошової винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям:

1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення:

військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах;

військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Державної прикордонної служби України ;

2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розміри винагороди для органів Державної прикордонної служби України з урахуванням виконання покладених завдань, особливостей умов проходження служби військовослужбовцями встановлюються наказами Адміністрації Державної прикордонної служби України в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Державної прикордонної служби України у Державному бюджеті України на відповідний рік.

Судом встановлено, що згідно архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення позивача за 2016-2018 роки позивачу щомісячно виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена для військовослужбовців Державної прикордонної служби України із січня 2016 згідно постанови КМ України від 22.09.2010 №889 із врахуванням змін до п.1, внесених постановою КМ України №704 від 16.09.2015.

Згідно архівної відомості особистої картки грошового забезпечення за 2016 рік та 2017 роки, останньому у серпні 2016 та у вересні 2017 року виплачено грошову допомогу на оздоровлення в сумі 10247 грн. та 10527 грн., відповідно.

У складі місячного грошового забезпечення з якого позивачу обчислювалась допомога на оздоровлення не враховувалась щомісячна додаткова грошова винагорода.

Як на підставу для виплати позивачу допомоги на оздоровлення без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, відповідач посилається на положення Інструкції від 02.02.2016 №73, відповідно до п.8 якої винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Разом з тим, застосовуючи вищенаведену Інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення, суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Суд звертає увагу, що ч. 4 ст. 9 Закону від 20.12.1991 №2011-XII, Міністру оборони України, керівникам центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівникам розвідувальних органів України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру допомоги на оздоровлення та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, законом не віднесено до їхньої компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Відповідно, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Вказане питання щодо складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. У постанові від 06.02.2019 у вищезазначеній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: "Згідно з ч. 2 та ч.3 ст. 9 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення".

Верховний Суд в ухвалі від 27.04.2020 №1.380.2019.003718 зазначив наступне: "питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів касаційних судів у складі Верховного Суду. Відтак, правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року № 522/2738/17 у даному випадку є пріоритетною для застосування порівняно з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 березня 2018 року у справі №761/17387/17, від 29 серпня 2019 року у справі №820/375/18, від 21 листопада 2019 року у справі №815/5547/17 та від 09 січня 2020 року у справі №809/1489/16."

Враховуючи позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року №522/2738/17, суд зазначає, що до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, додаткова грошова винагорода нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому, на думку суду, це свідчить про її систематичний, а не одноразовий характер.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не включив позивачу до розрахунку допомоги на оздоровлення у серпні 2016 року та у вересні 2017 року щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 від 22.09.2010 року.

Вказані дії відповідача спричинили отримання позивачем допомоги на оздоровлення у значно меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством, а тому суд вважає, що позовні вимоги у цій частині також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача належить задовольнити.

Оскільки, позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, тому питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 291, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію «майстра», за період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 у 2015-2018 роках, у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію «майстра» з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно, в розмірі 11 відсотків посадового окладу, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", з урахуванням вже виплачених сум.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 в частині виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби (26.07.2015) в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, замість визначених законодавством 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 26.07.2015, у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням раніше виплачених сум такої винагороди.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у серпні 2016 року та у вересні 2017 року, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у серпні 2016 року та у вересні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 16.12.21.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце перебування: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 );
Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (Могилів-Подільський прикордонний загін імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України) (місцезнаходження: вул. Острівська, 2, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24004, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович