Справа № 260/3942/21
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/3942/21 пров. № А/857/18234/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань - Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову (головуючий суддя: Луцович М.М., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерство юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 30.08.2021 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 06.08.2021 № 1875/к «Про накладення дисциплінарного стягнення»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 06.08.2021 № 1876/к «Про виконання дисциплінарного стягнення»;

- поновити полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 на посаді начальника Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)»;

- стягнути середнє грошове забезпечення.

В подальшому, ОСОБА_1 01.10.2021, подав заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, дію наказу відповідача від 06.08.2021 № 1875/к «Про накладення дисциплінарного стягнення» та наказу від 06.08.2021 № 1876/к «Про виконання дисциплінарного стягнення».

Обґрунтовує вказану заяву тим, що у разі не зупинення дії оскаржуваних наказів, під час розгляду цієї адміністративної справи, на посаду начальника державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)» - начальника арештного дому, може бути призначено іншу особу, що фактично унеможливить виконання у майбутньому рішення суду, якщо таким буде задоволено заявлений позов.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така постановлена з порушенням норм процесуального права, є необґрунтованою, а тому просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на аналогічні підстави викладені в заяві.

Позивач та його представник Пуканич Е.В. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, а судове рішення скасувати.

Представник відповідача Андращук Д.С., у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зупинення дії оскаржуваних позивачем наказів, фактично спрямоване на вирішення спору по суті, а тому задоволення заяви позивача про забезпечення позову у цьому випадку є неможливим, оскільки це суперечить інституту забезпечення адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Положеннями ч. 1 ст. 151 КАС України (в редакції чинній на момент подання заяви про забезпечення позову) визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Отже, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин:

очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат;

очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень під час виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 28 січня 2021 у справі № ЗД/460/11/20.

Аналізуючи наведені норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом розгляду у цій справі є оскарження позивачем наказів відповідача від 06.08.2021 № 1875/к «Про накладення дисциплінарного стягнення», від 06.08.2021 № 1876/к «Про виконання дисциплінарного стягнення», на виконання яких, позивача було звільнено з посади начальника державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)».

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в заяві та в апеляційній скарзі не наведено доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказів від 06.08.2021 № 1875/к «Про накладення дисциплінарного стягнення», від 06.08.2021 № 1876/к «Про виконання дисциплінарного стягнення», що стосуються заявника, можуть істотно ускладнити ефективність захисту і унеможливити поновлення порушених прав позивача у випадку не забезпечення позову.

Крім цього, на думку суду апеляційної інстанції, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, фактично вирішує спір по суті, що суперечить меті застосування статті 150 КАС України, оскільки перевірка протиправності наказів від 06.08.2021 № 1875/к «Про накладення дисциплінарного стягнення», від 06.08.2021 № 1876/к «Про виконання дисциплінарного стягнення» можлива лише в ході з`ясування усіх фактичних обставин справи при розгляді її по суті, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити, оскільки у такій не наведено підстав та не надано жодних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам товариства до ухвалення рішення у цій адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також щодо наявності очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності оскаржуваних наказів.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 310, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову у справі № 260/3942/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 14.12.2021.