Справа № 200/10589/20-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

16 грудня 2021 р. Справа №200/10589/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суду складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 у порядку ст. 383 КАСУ по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про:

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області по виконанню виконавчого листа по справі № 200/10589/20-а щодо несплаті ОСОБА_1 заборгованості за весь період, протягом якого позивач мав право на виплату пенсії, але не отримав, а саме з 01 листопада 2014 року по 01 вересня 2020 року, відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року по справі № 200/10589/20-а;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вчинити дії по виконанню виконавчого листа по справі № 200/10589/20-а щодо сплати ОСОБА_1 заборгованості за весь період, протягом якого позивач мав право на виплату пенсії, але не отримав, а саме з 01 листопада 2014 року по 01 вересня 2020 року відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року по справі № 200/10589/20-а.

В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

07.05.2021 року на підставі вказаного рішення судом видані виконавчі листи які пред`явлено до примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). 23.04.2021 року державним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 65264706 та № 65265077 та зобов`язано боржника (відповідача) виконати вимоги, зазначені у виконавчому документі протягом 10 робочих днів та надати відділу державної виконавчої служби документи, які підтверджують виконання рішення. Станом на день подання заяви до суду рішення не виконано, тому позивач звернувся до суду з вказаною заявою.

Сторони до засідання не з`явились, про розгляд заяви повідомлені належним чином.

Розглянувши подану позивачем по справі заяву та дослідивши матеріали адміністративної справи №200/10589/20-а, суд зазначає наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року задоволено повністю позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо взяття на облік пенсійної справи з 01.08.2018 року.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 , викладені у відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22.10.2020 року № 7621-7762/Б-03/8-0500/20;

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області взяти на облік пенсійну справу ОСОБА_1 з дати припинення нарахування пенсії, а саме з 01 листопада 2014 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та сплатити заборгованість ОСОБА_1 за весь період з 01 листопада 2014 року по 01 серпня 2020 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

На виконання вказаного рішення суду Донецьким окружним адміністративним судом 07 квітня 2021 року позивачу видані виконавчі листи по справі № 200/10589/21-а.

23.04.2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження № 65264706 та № 65265077 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та надати до відділу документи підтверджуючі виконання рішення.

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.09.2021 року № 12287-10289/Б-15/8-0500/21, ОСОБА_1 нарахована сума доплати за період з 01.12.2014 по 31.08.2020 у загальній сумі 157 938,24 грн., та має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України. Проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Судові рішення, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, обліковуються в Реєстрі рішень в порядку черговості, що визначається датою надходження судового рішення до боржника.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.04.2021 року № 0500-0301-8/10666, належні ОСОБА_2 суми пенсії за рішенням суду за період з 01.12.2014 по 31.08.2020 у загальній сумі 157 938, 24 грн. буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Докази виплати належних позивачу сум матеріали справи не містять. Тобто, відповідачем не виконано рішення суду та не здійснено виплату ОСОБА_2 суми пенсії за рішенням за період з 01.12.2014 по 31.08.2020 у загальній сумі 157 938, 24 гривень.

За приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі №806/2143/15 звертав увагу, що стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами застосування цієї статті є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем. Зазначеними доказами можуть виступати рішення, оформлені листом, протоколом, з яких убачається, що відповідач проігнорував висновки суду та (або) відмовився від виконання рішення суду повністю або частково.

При цьому, в контексті розуміння вимог чинного законодавства дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єктів владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та/чи юридичних осіб.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 зазначив, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За правилами частин першої - третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі частинами першою, другою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У справі Іммобільяре Саффі проти Італії Європейський суд з прав людини наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах Алпатов та інші проти України, Робота та інші проти України, Варава та інші проти України, ПМП Фея та інші проти України), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових рішень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Таким чином, з урахуванням положень статті 129-1 Конституції України, дослідивши доводи позивача та відповідача, суд зазначає, що відповідачем недотримано норм чинного законодавства та висновків суду, викладених у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року, та як наслідок, суд констатує невиконання відповідачем рішення суду.

На підставі викладеного, бездіяльність відповідача суперечить пункту 9 частини першої статті 129, статті 129-1 Конституції України, відповідно до яких судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Приписи частин першої, другої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Узагальнюючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача у невиконанні рішення суду, що дає підстави для задоволення заяви позивача та постановлення окремої ухвали у відповідності до вимог статті 383 та статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з цим, у заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача виконати рішення Донецької окружного адміністративного суду у справі № 200/10589/20-а.

З цього приводу суд вказує, що у процедурах судового контролю за виконанням судового рішення, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, відсутнє право суду винести рішення зобов`язального характеру, тому у задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити позивачу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 .

Позивач є звільненим від сплати судового збору за подання відповідної заяви як інвалід 1 групи (відповідно до довідки серії 12 ААБ № 780900, відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи наведене, керуючись статтями 248, 249, 383, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною в порядку, визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі № 200/10589/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область; ) щодо невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року по справі №200/10589/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Направити окрему ухвалу до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область; ) для реагування та вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Направити дану ухвалу для відома у Пенсійний Фонд України (Україна, 01014, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 9, ).

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст ухвали складено 16 грудня 2021 року.

Суддя Арестова Л.В.