Справа № 400/9009/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/9009/21
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 по справі № 400/9009/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

04.10.2021 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Як вбачається з позовної заяви, підставою для звернення позивачем до суду стала відмова відповідача у перерахунку одноразової грошової допомоги до 05 травня за 2020 та 2021 роки.

Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою суду від 08.10.2021 на підставі положень частини 1 статті 169 КАС України позовну заяву залишено без руху та позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом з обґрунтуванням причин пропуску строку звернення та доказами поважності причин його пропуску.

13.10.2021 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, мотивоване тим, що з 01.09.2020 по 24.12.2020 ОСОБА_1 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій і Луганській областях.

Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 18 жовтня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлення цього строку відмовив. Повернув позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області в частині позовних вимог щодо не виплати ОСОБА_1 у 2020 році разової грошової допомоги до 5 травня, зобов`язати Управління соціального захисту населення Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області виплатити ОСОБА_1 як учаснику бойових дій недоплачену щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік.

Ухвала суду першої інстанції від 18.10.2021 вмотивована тим, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з позовними вимогами, які стосуються визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за 2020 рік, суд приходить до висновку про відсутність поважних причин для його поновлення та про наявність підстав для повернення позовної зави.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу, розглянути позовну заяву, прийняти нову ухвалу про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт вказував, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви з підстави невиконання ухвали суду від 18.10.2021.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не приділив уваги, що позивач, являючись військовослужбовцем, в умовах особливого стану та реальних бойових дій значним чином позбавлений можливості вільно отримувати правову допомогу, також необхідно врахувати запровадження у державі у 2020-2021 роках карантинних заходів, пов`язаних із захворюванням на COVID19, які обмежували (а тривалий час і повністю скасовували) транспортне сполучення.

Оскільки вказані обставини позбавили позивача об`єктивної можливості своєчасно, тобто у встановлений частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячний строк , звернутися до суду за захистом своїх прав, порушених відповідачем у 2020 році, тому на думку позивача причина пропущення процесуального строку позивачем є поважним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, суд апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу та повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, після залишення позовної заяви без руху з підстав, передбачених частинами 1, 2 статті 123 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частини 1 статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів зазначає, що поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Частинами 1-3 статті 169 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Так, колегія суддів зазначає, що підставами для повернення судом першої інстанції позовної заяви ОСОБА_1 стало визнання неповажними причин пропуску звернення до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Отже, спірним питанням в межах даної справи є дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом та/або наявність причин для визнання поважними причин його пропуску та наявність підстав для поновлення останнього.

На переконання колегії суддів, висновок, якого дійшов суд першої інстанції у цій справі, є поспішним та необґрунтованим.

Так, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року по справі № 199/3323/19.

Як видно з адміністративного позову, вимоги позивача у спірній частині обумовлені його незгодою з бездіяльністю суб`єктів владних повноважень щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 та 2021 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком , яка тривала як на момент звернення позивача до суду, так і на момент розгляду цієї справи судами, що, на думку позивача, свідчить про тривалий характер такої бездіяльності з боку суб`єктів владних повноважень.

Проте, суд першої інстанції вказав, що позивач пов`язує порушення його прав із виплатою щорічної грошової допомоги до 5 травня із нарахуванням і виплатою її у меншому розмірі, ніж установлено законом, а про розмір нарахованої, а відтак і виплаченої йому допомоги позивач дізнався у день її фактичного отримання відповідно у квітні 2020 року, щодо цього висновку колегія суддів зазначає наступне.

Бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище є триваючим. До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 24 листопада 2015 року №п/800/259/15.

При цьому, триваюче правопорушення (бездіяльність) - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії (бездіяльність) безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що строк звернення до суду з вищенаведеними позовними вимогами не є пропущеним.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що дійшовши висновку про необхідність повернення позивачу адміністративного позову з підстав пропуску позивачем процесуального строку звернення до суду, суд першої інстанції не з`ясував, чи порушені суб`єктивні права чи інтереси позивача, коли сталися і в чому полягають такі порушення, якщо вони мали місце.

Відтак, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для повернення адміністративного позову ОСОБА_1 передчасним, оскільки судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а за таких обставин підстав для застосування правил ч. 1,2 ст. 123 КАС України у суду не було.

Окрім того, колегія суддів акцентує, що апелянт з 01.09.2020 по 24.12.2020 ОСОБА_1 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій і Луганській областях.

Також колегія суддів враховує що, Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 Прикінцеві положення КАС України доповнено пунктом 3 наступного змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

В подальшому, Законом України № 731-ІХ від 18.06.2020 згаданий пункт викладено в наступній редакції: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки зазначені обставини залишені судом поза увагою та цим обставинам не належна правова оцінка, колегія суддів, задовольняючи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , скасовує ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 по справі № 400/9009/21 скасувати.

Адміністративну справу № 400/9009/21 направити для продовження розгляду до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Домусчі С.Д.