Справа № 240/665/21
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 грудня 2021 року м. Житомир справа № 240/665/21
категорія 112030300
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області щодо не нарахування та невиплати з 17 липня 2018 року щомісячної доплати - дві мінімальні заробітної плати та додаткового підвищення оплати праці на 25% від розміру мінімальної заробітної плати, визначеній статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XІI «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області нарахувати та виплати, підвищення до заробітної плати як працюючому пенсіонеру та додаткового підвищення оплати праці на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати як працюючому пенсіонеру який проживає та території радіоактивного забруднення у розмірі визначеній статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XІI «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
В обґрунтування позову вказує, що зареєстрована, проживає і працює в населеному пункті, який відповідно до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджених постановою КМУ №106 від 23 липня 1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Має статус громадянина, потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії. Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 відновлено дію ст.39 Закону №796-ХІІ у редакції, що діяла до 01.01.2015 в частині, яка не змінена Законом №987-VIII, однак відповідач на даний час зробити нарахування їй доплат за минулий період відмовляється, чим порушує її права.
Вважає бездіяльність відповідача протиправною.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи та надано відповідачу строк на подання відзиву на позов.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відмітив, що позивач не має права на доплату, передбачену ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Позивач подав до суду заперечення на відзив, відповідно до якого просить задовольнити його позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.
Частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Крім того, позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Вирішуючи питання щодо поновлення строку звернення до суду, з урахуванням матеріалів даної справи та правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а щодо встановлення початку перебігу строку звернення до адміністративного суду з позовом про захист порушених прав у сфері соціального захисту, а саме: з дня отримання листа відповіді на звернення, суд вважає, що даний позов подано у строк, встановлений частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
З огляду на викладене, наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, визначені статтею 123 вказаного Кодексу, в даній справі не застосовуються.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справ, позивач має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, проживає в с.Норинськ, Овруцького району, Житомирської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення та працює на посаді вчителя у Норинському закладі ЗСО І-ІІІ ступенів.
Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року №6-р/2018 із 17 липня 2018 року відновлено дію статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року в частині, яка не змінена Законом №987-VIII.
Тому стаття 39 вказаного Закону №796-ХІІ із 17 липня 2018 року має такий зміст:
«Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення
Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:
- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;
- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;
- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.
Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати».
В іншій частині стаття 39 Закону №796-ХІІ діє у редакції Закону №987-VIII від 4 лютого 2016 року.
Вказана правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №240/4937/18.
Таким чином з 17.07.2018, відповідно до ст.39 Закону №796-ХІІ, позивач, громадянин, якій працює у зоні радіоактивного забруднення, має право на додаткове підвищення оплати праці на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до статей 15, 16 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці", ст.97 Кодексу законів про працю України, оплата праці працівників здійснюється на підприємствах, в установах і організаціях, де вони працюють.
Доказів того, що Норинський заклад ЗСО І-ІІІ ступенів надавав Управлінню праці та соціального захисту населення Овруцького районної державної адміністрації Житомирської області документи про донарахування позивачу підвищення до зарплати, як працюючому пенсіонеру, суду не надано.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не мав законних підстав нараховувати та виплачувати позивачу підвищення до оплати праці, як працюючому пенсіонеру, який проживає на територіях радіоактивного забруднення, у розмірі, встановленому ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених понесених судових витрат у даній адміністративній справі та на відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова