Справа № 205/2720/21(2а/205/44/21)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 205/2720/21(2а/205/44/21)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року (головуючий суддя Приходченко О.С.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Просвірова Єлисея Олеговича

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Просвірова Єлисея Олеговича (далі Відповідач), в якому просив суд:

- скасувати постанову при накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3669616, винесену 25.03.2021 року інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Просвіровим Єлисеєм Олеговичем за ч. 1 ст. 122 КУпАП;

- закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року у справі №205/2720/21(2а/205/44/21) адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Просвірова Єлисея Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено (а.с. 44-45).

Департамент патрульної поліції, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 47-57).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року у справі №205/2720/21(2а/205/44/21) залишено без змін.

При цьому, під час перегляду Третім апеляційним адміністративним судом рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року у справі №205/2720/21(2а/205/44/21) питання щодо розподілу судом першої інстанції судових витрат не було спірним, а тому рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року у вказаній частині судом апеляційної не переглядалось.

15 листопада 2021 року до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року у справі №205/2720/21(2а/205/44/21), в якій Позивач висловлює незгоду з рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постановити по справі нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 454 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Крім того, Позивач просить судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги покласти на Відповідача, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 681 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано, зокрема, тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області не є юридичною особою та не має самостійного балансу в органах Державної казначейської служби, тому, в даному випадку, стягнення понесених Позивачем судових витрат має здійснюватись за рахунок Департаменту патрульної поліції, який відповідно до Положення №73 організовує діяльність своїх підрозділів та здійснює їх фінансове забезпечення, зокрема Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, посадовою особою якого є Відповідач у даній справі.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року у справі №205/2720/21(2а/205/44/21) судовий збір у розмірі 454 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. було віднесено за рахунок ОСОБА_1 .

Приймаючи зазначене рішення в частині розподілу судових витрат суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Відповідач по справі є посадовою особою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, яке є бюджетною організацією та відшкодування Позивачеві витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу її бюджетом не передбачено, тому понесені Позивачем судові витрати слід віднести за його рахунок.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до с. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність Національної поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ згідно із законом.

Систему Національної поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань (ст. 13 Закону №580-VIII).

Такими підрозділами є: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, поліція особливого призначення.

Згідно з п.п. 1 4 Розділу І Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №73 (далі Положення №73) Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законодавством порядку.

Департамент складається із структурних підрозділів апарату Департаменту, його територіальних (відокремлених) підрозділів та інших підрозділів патрульної поліції згідно з штатним розписом Національної поліції України.

Департамент організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.

Відповідно до п. 2 Розділу IV Положення №73 Департамент та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи Департаменту підзвітні та підконтрольні Департаменту.

Пунктами 9 та 10 Розділу V Положення №73 передбачено, що Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності.

Департамент фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом, та забезпечує їх цільове використання.

В уточненій позовній заяві Позивач зазначив Відповідачем - інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Просвірова Єлисея Олеговича.

Вказане свідчить про те, що Відповідачем у даній справі є посадова особа територіального підрозділу Департаменту патрульної поліції.

З огляду на вищенаведене, Департамент патрульної поліції () - є юридичною особою, за рахунок бюджетних асигнувань якої, мають бути відшкодовані судові витрати, понесені Позивачем у даній справі.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування Позивачу, понесених ним судових витрат у даній справі є помилковим, що свідчить про наявність підстав для скасування рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року у справі №205/2720/21(2а/205/44/21) в частині розподілу судових витрат та прийняття в цій частині нової постанови.

Так, згідно із ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або Третьою особою.

Згідно з ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу під час розгляду даної справи у загальному розмірі 5000 грн. у суді першої інстанції Позивачем надано:

- копію договору про надання правової допомоги від 25 березня 2021 року (а.с. 35);

- копію акту приймання-передачі виконаних робіт від 20 квітня 2021 року (а.с. 36);

- копію квитанції до прибуткового касового ордера №23 від 21 квітня 2021 року на суму 5000 грн. (а.с. 37).

Так, 25.03.2021 між адвокатом Ямковим Віктором Феофановичем та Кайногою Євгеном Валерійовичем (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язується надавати адвокатські послуги, зокрема: представляти інтереси Клієнта у взаємовідносинах з судовими та правоохоронними органами, прокуратурою, державною виконавчою службою та ін.

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт від 20 квітня 2021 року роботи згідно з договором про надання правової допомоги від 25.03.2021 року складалися з:

- вивчення та систематизація судової практики по справам про розгляд адміністративних позовів у сфері порушення ПДР 1000 грн.;

- підготовка і подача до Ленінського районного суду м. Дніпро адміністративного позову до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАН №3669616 від 25.03.2021 року 2000 грн.;

- підготовка і подача до Ленінського районного суду м. Дніпро уточненого адміністративного позову з урахуванням вимог ухвали від 05.04 2021 року Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/2720/21 до лейтенанта поліції Просвірова Єлисея Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАН №3669616 від 25.03.2021 року 1000 грн.;

- надання консультацій з приводу судового розгляду адміністративного позову судом та доцільної процесуальної поведінки позивача у справі №205/2720/21 в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська 1000 грн.

Проаналізувавши вищезазначений акт прийому-передачі виконаних робіт, судом апеляційної інстанції встановлено, що останній не містить зазначення кількості витраченого часу на виконання робіт, що унеможливлює встановлення співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Більш того, суд апеляційної інстанції не вбачає виправданим вартість кожної з наданих адвокатом послуг перелічених в акті прийому-передачі виконаних робіт, адже вартість таких послуг є занадто завищеною та необґрунтованою, у тому числі з урахуванням предмету спору (постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) та ціни позову (340 грн.) у даній справі.

Також колегією суддів встановлено, що під час розгляду справи №205/2720/21(2а/205/44/21) представником Позивача підготовлено та подано до суду першої інстанції: адміністративний позов, який ухвалою суду першої інстанції було залишено без руху з огляду на його невідповідність вимогам КАС України; виправлений адміністративний позов; клопотання про долучення доказу та клопотання про розподіл судових витрат, які за своїм змістом не свідчать про складність виконаних представником позивача робіт, оскільки характер спірних правовідносин є типовим та з порушених у позовній заяві питань існує відповідна правова позиція Верховного Суду, на яку посилається представник Позивача у позові та виправленому позові.

Проаналізувавши доводи учасників справи та матеріали даної справи суд апеляційної інстанції, з урахуванням співмірності витрат на правову (правничу) допомогу із обсягом складених адвокатом в межах цієї адміністративної справи документів, складність справи, ціни позову та значення справи для сторони, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у загальному розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з огляду на задоволення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 відшкодуванню підлягає і сплачена Позивачем сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 454 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції ().

Разом з цим, щодо вимог апеляційної скарги Позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 681 грн., суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 дійшов висновку зокрема про те, що оскільки вимоги про розподіл судових витрат не належать до позовних і не впливають на розмір ставки судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а також з огляду на те, що розмір судового збору за подання скарги на рішення суду залежить від суми судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (крім оскарження ухвали суду з процесуальних питань), підстави вимагати сплати судового збору за подання апеляційної або касаційної скарги на додаткове рішення (додаткову постанову) суду щодо розподілу судових витрат немає.

В даному ж випадку в своїй апеляційній скарзі Позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині розподілу судових витрат зі сплати судового та витрат на професійну правничу допомогу, що свідчить про відсутність підстав для сплати судового збору за подання такої апеляційної скарги та, як наслідок, про відсутність підстав для відшкодування сплаченого судового збору за подання такої апеляційної скарги за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Натомість Позивач має право звернутись до Третього апеляційного адміністративного суду із заявою про отримання подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету, форму якого затверджено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення питання щодо розподілу судових витрат, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 28 травня 2021 року підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року у справі №205/2720/21(2а/205/44/21) скасувати в частині розподілу судових витрат та прийняти в цій частині нову постанову.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.М. Іванов

суддя Д.В. Чепурнов