Справа № 420/10145/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/10145/21
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року по справі №420/10145/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) з вимогами:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо нарахування та виплати при звільненні позивачу компенсації за не отримане речове майно впродовж проходження військової служби із застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, а також не за цінами предметів обмундирування станом на 1 січня 2020 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати грошову компенсацію позивачу за належне, але не отримане речове майно впродовж проходження військової служби, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, а також за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 1 січня 2020 року відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016року N2178;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане речове майно впродовж проходження військової служби з відрахуванням раніше проведених виплат відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 04 лютого 2020 року наказом начальника 26 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04 лютого 2020 року № 37-ОС позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Позивач вказує, що на момент звільнення позивачу не виплатили всі належні кошти та не повідомили про нарахування і виплату належних сум тим самим порушив вимоги чинного законодавства, а саме: вартості речового майна, що належить до видачі при звільненні та її розмір.

14 червня 2021 року на звернення позивача ним отримано лист (відповідь) від відповідача за № 703/Б-112 від 10.06.2021, за підписом начальника Одеського прикордонного загону Сергія Рибаченка. З відповіді вбачається, що позивачу відмовлено в повному обсязі щодо нарахування та виплатити з відрахуванням раніше проведених виплат, грошової компенсації за належне, але неотримане впродовж проходження військової служби речового майна без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 1 січня 2020 року, так як виплачена сума при звільненні розрахована на їх думку правомірно. Позивач вважаю, що відмова відповідача у перерахунку грошової компенсації без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 1 січня 2020 року противоправною дією, яка порушує і звужує його конституційні і соціальні права.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив, у якому зазначив, оскільки при нарахуванні грошової компенсації за окремим видами речового майна, необхідно обов`язково враховувати такі складові як момент виникнення права на отримання майна, норму належності, термін експлуатації, ціна на час набуття права, кількість предметів належних до видачі та термін який минув з останнього моменту отримання предметів речового майна.

Тобто при визначенні суми, що підлягає до виплати важливо звертати увагу на момент коли у військовослужбовця виникає право на отримання що відповідного речового майна та ціна на дане майно в момент виникнення права відповідно до вищевказаних розрахунків затверджені розпорядженнями АДПСУ від 11.02.2017 №33, вiд 06.01.2018 №30, від 30.01.2019 №22 та від 17.02.2020 №41.

На підставі вищевказаного позивачу відповідно до довідки №16 про вартість речового майна, що належить до видачі була нарахована грошова компенсація в сумі 19 567,52 грн. та з урахуванням сплати всіх передбачених законом податків та зборів, в подальшому була виплачена ОСОБА_1 .

У свою чергу, позивачем не була оскаржена вищевказана довідка № 16 тому, така с чинною.

Отже, в даному випадку позивач дійсно має право на грошову компенсацію замість не отриманого речового майна та вказане право було у повному обсязі реалізовано відповідачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 14 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме не досконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції помилково застосував нормативно-правові акти, які не поширюються (не застосовуються) в діяльності Державної прикордонної служби, а саме:

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008;

Наказ Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016, яким затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період.;

- суд першої інстанції не звернув увагу,що Наказ Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016 не вимоги щодо визначення вартості майна на момент набуття права, а навпаки дублює вимоги Порядку № 178, а саме пункт 4 розділу 3;

- суд першої інстанції не приділив уваги , що пункти 3 та 5 Постанови № 178 мають різне нормативне регулювання і не пов`язанні між собою;

- суд першої інстанції помилково надав перевагу відомчій Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2016, яка не відповідає Постанові Кабінету Міністрів № 178 ;

- суд першої інстанції помилково без належного обґрунтування зробив висновок щодо необхідності використання розпоряджень Адміністрації Державної прикордонної служби України 2017, 2018 та 2019 років, так як, постанова Кабунету Міністрів України від 16.03.2016 №178 не передбачає застосування цін за минулі роки;

- суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду викладенні в постанові від 17.03.2020 по справі № 815/5826/16.

У відзиві на апеляційну скаргу представник військової частини НОМЕР_2 спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

Обставини справи.

Як встановлено судом Наказом начальника 26 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.02.2020 № 37-ОС «По особовому складу», відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (, Указу Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за №854/32306 виключено зі списку особового складу 26 прикордонного загону Південного регіонального управління та всіх видів забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 , звільненого у запас Збройних Сил України наказом начальника 26 прикордонного загону Південного регіонального управління від 03 лютого 2020 року № 36-ОС за статтею 26 частиною 5 пунктом 2 підпунктом «б» (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без надання права носіння військової форми одягу.

03.02.2020 позивач звернувся з рапортом до начальника прикордонного загону в якому просив виплатити йому грошову компенсацію за недоотримане під час проходження військової служби речове майно. У відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно» та наказу МВС від 31.10.2016 №1132 «Про речове забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період».

Відповідно до довідки № 16 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 дана сума складає 19 567,52 грн.

Вказану суму виплачено позивачу 20.05.2020.

20.05.2021 позивачем направлено заяву до відповідача про надання інформації: - чи виплачена йому грошова компенсація вартості речового майна, що належить видачі при звільненні та її розмір.

Позивач просив надати завірені копії документів:

- рапорту про виплату грошової компенсації при звiльненнi за неотримане речове майно;

- витягу з наказу начальника Одеського прикордонного загону де зазначений розмір грошової компенсації при звільненнi;

- довідку про вартість речового майна, що належить до видачі виходячи із закупівельної вартості такого майна моєї грошової компенсації при звільненні, розрахованої Адміністрацією Держприкордонслужби України станом на 1 січня 2020 року за формую (додаток 1),

- арматурної карточки.

31.05.2021 відповідачем надано лист - відповідь вiд 28 травня 2021 року № 703/Б-100 з додатками.

Вказаним листом позивачу відмовлено в повному обсязі щодо нарахування та виплатити з відрахуванням раніше проведених виплат.

Позивач не погоджується з розміром здійсненої виплати у зв`язку з чим звернувся до суду.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач виконав покладені на нього Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (загальні), Інструкцією про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2016 № 1132 та розпорядженнями АДПСУ від 11.02.2017 №33, вiд 06.01.2018 №30, вiд 30.01.2019 №22 та вiд 17.02.2020 №41 (спеціальні відомчі) обов`язки щодо виплати позивачеві грошової компенсації вартості за не отримане речове майно виконав у повній мірі.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Статтею 1 даного Закону визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Статтею 9-1 Закону № 2011-XII передбачено право військовослужбовців на отримання за рахунок держави речового майна.

За приписами абзацу другого пункту 1 статті 9-1 Закону № 2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2019 року №232 (далі - Інструкція №232), військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" (далі - Порядок №178).

Пунктом 1 Порядку №178 закріплено, що цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Згідно п. 2 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

В силу вимог п. 3 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, у разі звільнення з військової служби.

За приписами пункту 4 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Пунктом 5 Порядку №178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2020 позивач звернувся з рапортом до начальника прикордонного загону в якому просив виплатити йому грошову компенсацію за недоотримане під час проходження військової служби речове майно. У відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно» та наказу МВС від 31.10.2016 №1132 «Про речове забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період».

Отже , позивач не погоджується саме з розміром здійсненої виплати.

Як убачається з довідки розрахунку № 16 компенсація вартості неотриманого майна ( її нарахування та виплата) проведена за цінами минулих років.

Колегія суддів вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки норми п. 5 Постанови № 178 визначають обов`язок повноважного органу нарахувати та виплатити таку грошову компенсацію, виходячи з закупівельних цін, визначених на 1 січня поточного року.

З урахуванням вказаних вище норм, позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби.

Крім того, механізм реалізації військовослужбовцями гарантованого їм положеннями ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011-XII права Кабінетом Міністрів України був визначений лише з набранням чинності 22.03.2016 постанови від 16.03.2016 № 178.

Гарантоване ст. 9-1 Закону №2011-XII право військовослужбовця на отримання речового майна або компенсації його вартості є майновим правом, яке підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з довідки № 16 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 дана сума складає 19 567,52 грн та виплачено позивачу 20.05.2020, що не заперечується сторонами. Нарахування цієї компенсації проведено на підставі довідки-розрахунку, яка складена відповідачем за цінами минулих років на предмети речового майна.

Проте, застосування закупівельних цін за минулі роки на речове майно при виплаті позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна є таким, що не відповідає вимогам п. 5 Порядку №178, відповідно до яких довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 28.01.2021 у справі №520/1190/2020, від 17.03.2020 у справі №815/5826/16, від 23.08. 2019 у справі №2040/7697/18 та від 14.11.2018 у справі №809/1488/16.

Відтак, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що відповідачем не порушено право позивача на отримання грошової компенсації замість належного до видачі речового майна виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01.01.2020, в якому проведено виплату.

Розрахунок проведений відповідачем з порушенням пункту 5 Порядку № 178, оскільки вказаним пунктом визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком до вказаного Порядку № 178.

Дії відповідача щодо нарахування та виплати при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна, до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами, встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 №41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації», є протиправними.

Також при вирішенні даного спору суд враховує правову позицію, викладену у пункті 54 постанови Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 815/5826/16 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, у якій зазначено, що з боку військової частини порушено право позивача на отримання компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату, і аналогічні висновки міститься в постанові Верховного Суду від 23.08.2019 по справі №2040/7697/18 та в постанові Верховного Суду від 14.11.2018 по справі №809/1488/16.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань і виправдання своєї бездіяльності, що узгоджується з практикою Європейського суду с прав людини (рішення "Кечко проти України", "Сук проти України").

Також, Європейський суд з прав людини у справах "Ромашов проти України", "Шевченко проти України" зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за не отримане речове майно впродовж проходження військової служби, що свідчить про правильність висновку суду першої інстанції в цій частині.

Водночас здійснений розрахунок не відповідає пункту 5 Порядку № 178, тому у цій частині позовних вимог дій відповідача слід визнати протиправними та зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами, станом на 01.01.2020, впродовж проходження військової служби, з урахуванням проведених виплат.

Згідно із приписами пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року по справі № 420/10145/21 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалити постанову, якою в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами, станом не на 01.01.2020.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за не отримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами, станом на 01.01.2020, впродовж проходження військової служби, з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року по справі № 420/10145/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Домусчі С.Д.