Справа № 120/11595/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 р. Справа № 120/11595/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дашівської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Дашівської селищної ради, в якій позивачка просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо належного розгляду клопотання позивачки про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області;

- зобов`язати відповідача надати позивачці дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка звернулася до відповідача з клопотанням про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, кадастровий номер :01:000:0453, у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Дашівської селищної ради, додавши до клопотання ряд необхідних документів. Листом від 01.03.2021 за № Б-122 відповідач повідомив позивачку, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:000:0453 передана Дашівській селищній раді у комунальну власність відповідно до акта прийому-передачі, тому рішення щодо передачі земельної ділянки у приватну власність за рахунок цієї земельної ділянки будуть прийняті після завершення реєстрації в Державному реєстрі речових прав та повної інвентаризації земель комунальної власності.

Однак станом на день звернення позивачки до суду з цим позовом відповідач не прийняв жодного рішення щодо зазначеного клопотання.

Позивачка вважає таку бездіяльність протиправною, а тому за захистом своїх прав та інтересів вирішила звернутися до суду.

Ухвалою суду від 28.09.2021 відкрито провадження у цій справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Крім того, у відповідача витребувано засвідчені копії клопотання позивачки ОСОБА_1 від 16.02.2021 з доданими до нього документами та усі інші документи, що є в розпорядженні відповідача та стосуються предмету спору.

Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву з дотриманням вимог, передбачених ст. 162 КАС України.

30.09.2021 копію вказаної ухвали та копію позовної заяви з доданими до неї документами надіслано на електронну адресу відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1

30.09.2021 до суду надійшло підтвердження відповідача про отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими до неї документами, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

За змістом положень ч. 1, 2 ст. 129 КАС України учаснику судового процесу, який не має офіційної електронної адреси, текст повістки може надсилатися судом електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв`язку на відповідну адресу електронної пошти, номер факсу, телефаксу, телефону, зазначені у відповідній письмовій заяві.

Учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.

Таким чином, суд доходить висновку, що 30.09.2021 відповідач отримав копію ухвали від 28.09.2021 про відкриття провадження у цій справі.

Втім, як у встановлений судом строк, так і станом на дату ухвалення рішення до суду не надходив відзив на позовну заяву.

12.10.2021 від відповідача до суду надійшли витребувані судом додаткові докази (у вигляді засвідчених копій), а саме: клопотання позивачки про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (вх. № Б-122 від 16.02.2021), графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, копія паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , довідка з місця реєстрації позивачки, а також лист Дашівської селищної ради від 01.03.2021 за № Б-122.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив таке.

У лютому 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Дашівської селищної ради з клопотанням про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Дашівської селищної ради за кадастровим номером :01:000:0453.

До клопотання позивачка додала копії свого паспорта громадянина України та реєстраційного номера облікової картки платника податків, графічний матеріал із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки тощо.

Вказане клопотання зареєстроване відповідачем 16.02.2021 за вх. № Б-122, що підтверджується відповідним штампом вхідної кореспонденції.

Листом від 01.03.2021 за № Б-122 відповідач повідомив позивачку, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:000:0453 передана Дашівській селищній раді у комунальну власність відповідно до акта прийому-передачі, тому рішення щодо передачі земельної ділянки у приватну власність будуть прийняті після завершення реєстрації в Державному реєстрі речових прав та повної інвентаризації земель комунальної власності.

Позивачка зазначає, що станом на дату звернення до суду з цим позовом (17.09.2021) відповідач жодного рішення за результатами розгляду її клопотання не прийняв, а отже допускає протиправну бездіяльність.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та заявленим позовним вимогам, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 18 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких належать, зокрема, землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В силу вимог п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Правовий статус Дашівської селищної ради визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Стаття 26 Закону № 280/97-ВР передбачає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, аналізуючи вказані норми, суд зазначає, що законом встановлено конкретний (місячний) строк для розгляду органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування клопотання громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а також прийняти одне з двох рішень, а саме про надання дозволу на розроблення документації або про відмову у його наданні.

Як видно з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 звернулася до відповідача з клопотанням про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Дашівської селищної ради за кадастровим номером :01:000:0453, додавши до клопотання необхідні для розгляду цього питання документи.

Вказане клопотання було отримане відповідачем нарочно 16.02.2021 (за вх. № Б-122). Проте станом на дату звернення позивачки до суду 17.09.2021 жодного рішення за результатами його розгляду селищна рада не прийняла.

Отже, у спірних правовідносин наявна протиправна бездіяльність органу місцевого самоврядування щодо прийняття рішення за результатами розгляду клопотання громадянина про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою.

Відтак для правильного вирішення цієї справи суду, в першу чергу, необхідно надати правову оцінку поведінці відповідача при розгляді ініційованого позивачкою земельного питання і визначитися, чи можна вважати таку поведінку "протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень".

Так, протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма пасивної поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідно до ч. 15 ст. 46 Закону № 280/97-ВР порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні.

Таким чином, підготовка та розгляд питань, вирішення яких належить до повноважень ради, виносяться на пленарні засідання ради і регулюється, окрім Закону № 280/97-ВР, ще й Регламентом ради. Це стосується і клопотання позивачки про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки окремої процедури розгляду таких питань чинним законодавством України не передбачено.

Відповідно до ст. 2 Регламенту Дашівської селищної ради (далі - Регламент) порядок діяльності ради, її органів та посадових осіб, визначається Конституцією України, Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", іншими законами України та цим Регламентом.

Згідно із ст. 22 Регламенту Рада проводить свою роботу сесійно. Сесія ради складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. У разі необхідності сесії ради можуть складатися з двох та більше пленарних засідань.

Відповідно до п. 2 ст. 26 Регламенту сесія ради скликається в міру необхідності, але не рідше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше, ніж один раз на місяць (ч. 5 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

На пленарних засіданнях рада може приймати у межах своєї компетенції та відповідно до вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу селищної ради, крім випадків голосування з процедурних питань, визначених Регламентом.

Отже, наведеними вище нормами Регламенту та Закону № 280/97-ВР не передбачено право відповідача змінювати встановлений законом режим (періодичність) проведення сесій рад не менше одного разу на місяць у випадку надходження на розгляд до ради документів з питань відведення земельних ділянок, зокрема клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проекту землеустрою на погодження або затвердження тощо.

У матеріалах справи відсутнє рішення Дашівської селищної ради стосовно розгляду клопотання позивачки про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою чи відмова у наданні такого дозволу.

Водночас відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення документації із землеустрою чи про відмову у його наданні, або протоколу засідання сесії ради про розгляд земельного питання позивачки і не прийняття відповідного рішення, беззаперечно свідчить про те, що клопотання позивачки не було розглянуте у встановлений нормами Земельного кодексу України строк.

Отже, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду клопотання позивачки та не прийняття відповідного рішення у строк та в спосіб, визначені законом.

З наведених мотивів суд визнає підставними і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за результатами розгляду клопотання позивачки від 16.02.2021 про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Оцінюючи позовні вимоги в цій частині зобов`язання відповідача надати позивачці такий дозвіл, суд зазначає, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

За наслідками аналізу вказаних положень суд зазначає, що дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість у спірних правовідносинах повноваження відповідача не можуть вважатися дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви можуть бути лише визначені законом обставини. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, але завжди з урахуванням фактичних обставин справи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02.07.2020 у справі № 825/2228/18 та від 31.07.2020 у справі № 810/2474/18.

Тобто в кожній конкретній справі, що стосується відмови у наданні громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою з метою відведення земельної ділянки у власність, суд, констатуючи незаконність наданої відмови, повинен впевнитись у тому, що за встановлених обставин справи не існує законних перешкод для надання такому громадянину відповідного дозволу.

Наведене також підтверджується положеннями ч. 4 ст. 245 КАС України, за змістом яких суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише в тому разі, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом. Інакше суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Судом встановлено, що відповідачем при розгляді клопотання позивачки не надано належної його оцінки на предмет відповідності вимогам статті 118 ЗК України, оскільки оскаржувана відмова ґрунтувалася на зовсім інших обставинах, які не були пов`язані з відповідною нормою.

Тому вказане клопотання позивачки підлягає розгляду повноважним органом на відповідність вимогам закону, а суд на цьому етапі позбавлений процесуальної можливості приймати рішення в умовах не перевірки, не надання оцінки та не встановлення певних обставин суб`єктом владних повноважень з цього питання. Адже прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається існування обставин, що безпосередньо впливають на вирішення питання про можливість надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою з метою подальшої передачі у приватну власність спірної земельної ділянки.

Крім того, суд наголошує на тому, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж мотивовану відмову у його наданні лише у формі рішення, прийнятого на пленарному засіданні відповідної ради.

Натомість відмову у наданні позивачці такого дозволу відповідач виклав у формі листа від 01.03.2021 № Б-122, що не відповідає способу, визначеному законом.

Відтак суд приходить до переконання, що у даному випадку належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд та вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши доводи позивачки, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо належного розгляду клопотання позивачки про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Дашівської селищної ради, та зобов`язання відповідача протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили розглянути клопотання позивачки від 16.02.2021 про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду за результатами розгляду цієї справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позову і беручи до уваги, що позовні вимоги мають немайновий характер, що унеможливлює визначення конкретної частки задоволених позовних вимог, суд вважає, що на користь позивачки необхідно стягнути половину понесених нею витрат зі сплати судового збору, тобто 454,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Дашівської селищної ради щодо належного розгляду клопотання ОСОБА_1 від 16 лютого 2021 року (вх. № Б-122) про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га на території Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0453.

Зобов`язати Дашівську селищну раду протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16 лютого 2021 року (вх. № Б-122) про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га на території Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0453, з урахуванням висновків суду, наведених за результатами розгляду цієї справи.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Дашівської селищної ради.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: с. Чортория, Гайсинський район, Вінницька область, 22754);

2) представник позивачки: адвокат Мусіровський Олексій Анатолійович (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: вул. Київська, 16 (Інфракон), каб. 509, м. Вінниця, 21100);

3) відповідач: Дашівська селищна рада (, місцезнаходження: вул. Горького, 9, смт. Дашів, Гайсинський район, Вінницька область, 22740).

Повне судове рішення складено 14.12.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович