Справа № 320/5108/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5108/20 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: суддів Губської Л.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Романович І.І., за участі представника позивача Яценка В.С., представника відповідача Огнарьова Є.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ергопак» звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 05.03.2020 № та № .

Позовні вимоги обґрунтовано безпідставністю висновків податкового органу, викладених в акті перевірки, оскільки реальність господарських операцій з контрагентами позивача підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року позов задоволено, визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 05.03.2020 № та №.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що твердження контролюючого органу про відсутність факту реальності господарських операцій позивача з контрагентами (ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПОЛІМЕР ТРЕЙДІНГ» та ТОВ «АВЕШ ГРУП») спростовані наявними доказами в матеріалах справи. Факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентами враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності. Укладені позивачем з контрагентами правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, а проведення господарських операцій є економічно виправданим,

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин справи.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, викладеним в акті перевірки та письмовому відзиві, що містяться в матеріалах справи.

Основним аргументом апеляційної скарги є непідтвердження факту поставки товару та надання транспортно-експедиційних послуг, зважаючи на обсяг фізичних, технічних та технологічних можливостей ресурсів контрагентів позивача по ланцюгу постачання, а також проведення контрагентами позивача господарських операцій з суб`єктами господарювання, по яким прийнято рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості.

У додатково поданих письмових поясненнях скаржник звертає увагу на відсутність довіреностей у матеріалах справи, які зазначені у видаткових накладних ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПОЛІМЕР ТРЕЙДІНГ», а також сертифікатів якості, передбачених пунктами 5.1, 5.4 договору. Вказує, що товарно-транспортні накладні заповнені з грубим порушенням, зокрема, в деяких з них відсутні підписи водіїв, а деякі взагалі без будь-яких підписів учасників. А також на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки кредиторській заборгованості станом на 30.11.2019 у розмірі 862 088,99 грн.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «АВЕШ ГРУП» скаржник вважає, що свідоцтва про державну реєстрацію транспортних засобів не можуть слугувати доказами існування транспортних засобів, так як в жодному з них не зазначається, що ТОВ «АВЕШ ГРУП» є власником або користувачем відповідних транспортних засобів. При цьому у ТОВ «АВЕШ ГРУП» наявна кредиторська заборгованість станом на 30.11.2019 у розмірі 863 550 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу та у письмових поясненнях позивач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти її задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та доповнення до неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом на підставі 20.1.4, п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Ергопак» з питань правомірності декларування суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку за листопад 2019 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення, що декларувалось у липні-серпні, жовтні 2019 року та поточного від`ємного значення з ПДВ.

За результатами перевірки складено акт від 11.02.2020 № 125/10-36-04-02/31364122, згідно висновків якого перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України, в результаті чого підприємством:

завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) податкового періоду у розмірі 706 613 грн, в т.ч. за липень 2019 року - 249 197 грн, за серпень 2019 року - 284 784 грн, за жовтень 2019 року - 172 632 грн,

завищено суму бюджетного відшкодування у розмірі 485 225 грн., в т.ч. за серпень 2019 року - 6 607 грн, за жовтень 2019 року - 154 337 грн, за листопад 2019 року - 324 281 грн.

Виявлені перевіркою порушення ґрунтуються на тому, що у ТОВ «АВЕШ ГРУП», з яким позивачем укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування від 17.05.2013 № 17/05, встановлено відсутність трудових ресурсів, транспортних засобів та ліцензій на транспортні засоби. По деяких державних номерних знаках автомобілів, вказаних в податкових накладних, якими здійснено перевезення вантажу, відсутня інформація щодо державної реєстрації, відсутні транспортні ліцензії та встановлено неможливість здійснення перевезень господарчих товарів. У ході проведення перевірки наданих документів та баз даних відповідачем встановлено, що ТОВ «АВЕШ ГРУП», який надає послуги з транспортно-експедиційних послуг, у перевіряємому періоді придбано автотранспортні послуги по перевезенню вантажу у суб`єктів господарювання, по яким прийнято рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості. Окрім того у ТОВ «АВЕШ ГРУП» наявна кредиторська заборгованість станом на 30.11.2019 у розмірі 863 550 грн.

Вказане свідчить про надходження послуг з джерела невідомого походження.

ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПОЛІМЕР ТРЕЙДІНГ», з яким позивачем укладено договір поставки від 11.01.2017 №1101/17-1, має кредиторську заборгованість станом на 30.11.2019 у розмірі 862 088,00 грн згідно наданої до перевірки оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за липень, серпень, жовтень, листопад 2019 року. ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПОЛІМЕР ТРЕЙДІНГ» реалізований поліетилен, який у перевіряємому періоді придбано у суб`єктів господарювання ризикової категорії. У перевізника товарів для товариства відсутні автотранспортні засоби.

Викладене стало підставою для висновку, що у ТОВ «АВЕШ ГРУП» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПОЛІМЕР ТРЕЙДІНГ» наявні ознаки відсутності факту реального здійснення господарської діяльності.

У відповідь на незгоду позивача з актом перевірки ГУ ДПС у Київській області листом від 03.03.2020 №7480/10/10-36-04-02-10 висновки акту залишило без змін, а заперечення ТОВ «Ергопак» - без задоволення.

Наведені висновки акта перевірки покладені контролюючим органом в основу прийнятих податкових повідомлень-рішень від 05.03.2020:

№, яким визначено суму завищеного бюджетного відшкодування у розмірі 485 225,00 грн, штрафні (фінансові санкції) у розмірі 121 306,25 грн;

№, яким визначено суму завищеного від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у розмірі 706 613,00 грн.

За результатами оскарження названих податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, рішенням ДПС України їх залишено без змін.

Судом першої інстанції також було встановлено, що реальність господарських операцій позивача з ТОВ «АВЕШ ГРУП» при виконанні договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 17.05.2013 №17/05, предметом якого є надання транспортно-експедиційних послуг, а також з ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПОЛІМЕР ТРЕЙДІНГ» при виконанні договору поставки від 11.01.2017 №1101/17-1, предметом якого є придбання позивачем поліетилену первинного (гранула), підтверджується первинними документами податкового обліку (актами про надання послуг, замовленнями на перевезення, видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими деклараціями з ПДВ з додатками, актами звіряння взаємних розрахунків, оборотно-сальдовою відомістю та виписками з банку по рахунку), які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов`язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України.

При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку обставинам справи та досліджуючи правильність врахування позивачем у податковому обліку витрат на оплату придбаних у контрагентів товарів та послуг, обґрунтовано звернув увагу, що придбана позивачем у контрагента продукція (поліетилен первинний (гранула)) в подальшому використовується у власному виробництві пакетів для сміття, для поставки якого позивач придбає транспортно-експедиційні послуги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з пунктом 185.1. статті 185, пункту 187.1. статті 187, пункту 188.1. статті 188 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.

Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, відповідно й від`ємного значення цього податку, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

У той же час, згідно частини 2 статті 9 України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Колегія суддів, перевіряючи досліджені судом першої інстанції докази у сукупності, погоджується з його висновком про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, що були віднесені до податкового кредиту на підставі податкових накладних, виданих спірними контрагентами.

Надані позивачем первинні документи містять достатньо обов`язкових реквізитів, які дозволяють ідентифікувати учасників і суть господарських правовідносин, оформлених ними, в тому числі і товарно-транспортними накладними. При цьому, зважаючи на те, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Виходячи зі специфіки послуги або робіт як предмета господарської операції, то акт приймання-передачі наданих послуг/робіт з переліком фактично поставлених послуг/робіт за напрямами, вказаними в договорах є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. А зі специфіки поставки - видаткова накладна. І такі документи, в силу вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинними та на підставі них ведеться бухгалтерський облік.

Поруч з цим, судом першої інстанції правильно взято до уваги, що в обґрунтування донарахування податку на додану вартість та зменшення від`ємного значення з цього податку відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача по господарським відносинам з ТОВ «АВЕШ ГРУП» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПОЛІМЕР ТРЕЙДІНГ» фактично обґрунтовуються прийняттям рішень стосовно їх контрагентів по ланцюгу постачання про відповідність критеріям ризиковості, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді.

Зокрема, відзначається, що не можна вважати обґрунтованим висновок про не підтвердження факту поставки товарів та послуг лише з посиланням на прийняття рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості, а також на обсяг матеріальних та трудових ресурсів ТОВ «АВЕШ ГРУП», за умови наявності інших належних доказів товарності, які спростовують такі доводи.

Слід також зазначити, що чинне податкове законодавство України не пов`язує можливість обліку витрат з метою оподаткування прибутку з наявністю або відсутністю права власності на устаткування, транспортні засоби тощо. При цьому податковим органом не представлено суду жодних належних та достатніх доказів на підтвердження висновків про незалучення контрагентами до своєї господарської діяльності третіх осіб для виконання необхідних певних робіт та послуг.

Отже, доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань, відповідачем суду не надано.

Колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що наведені податковим органом обставини щодо відсутності сертифікатів якості, передбачених пунктами 5.1, 5.4 договору, а також щодо порушення ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПОЛІМЕР ТРЕЙДІНГ» порядку оплати, передбаченого цим же договором, є підставою для господарської відповідальності, проте спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України.

Відтак аналіз суті та наслідків господарських операцій у податковому обліку повинен здійснюватися за правилами, встановленими Податковим кодексом України, з урахуванням пріоритетності застосування поряд з ним положень інших нормативно-правових актів лише в тій частині, що не суперечить положенням Податкового кодексу України.

Водночас нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару/робіт/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Більш того, колегія суддів акцентує увагу, що суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У той же час, відповідач в акті перевірки такі аргументи в основу рішення не покладав. В ході розгляду справи в суді першої інстанції про необхідність таких доказів не вказував та у позивача їх не запитував.

Фактично відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи вкладає в основу оскаржуваних рішень нові підстави.

Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з твердженнями податкового органу в апеляційній скарзі про ненадання судом першої інстанції оцінки кредиторській заборгованості контрагентів, оскільки зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені обставини у справі беззаперечно спростовують такі доводи.

Як вбачається із судового рішення, суд першої інстанції серед інших доказів на підтвердження реальності проведених господарських операцій з контрагентами цілком обґрунтовано врахував наявність акта звіряння взаємних розрахунків.

Інших переконливих доводів ніж зазначено в апеляційній скарзі, в тому числі і в ході розгляду у суді попередньої інстанції, на підтвердження того, що відомості у первинних документах, складенням яких були опосередковані правовідносини між позивачем та його контрагентами, є недостовірними та суперечливими, податковою інспекцією не представлено.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду і податковий орган, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Повне судове рішення складено 14.12.2021 року.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів:О.В. Карпушова
Л.В. Губська
М.І. Кобаль