Справа № 500/2221/21
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/2221/21 пров. № А/857/20384/21

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської митниці на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 року (рішення ухвалене у м. Тернопіль судом у складі головуючого судді Мартиць О.І., повне судове рішення складено 04.10.2021) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-М" до Тернопільської митниці про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Галицької митниці Держмитслужби, у якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення №0000057/7.4-19 та №0000058/7.4-19 винесені 30 березня 2021 року.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 30.03.2021 Галицькою митницею Держмитслужби винесено податкові повідомлення-рішення №0000057/7.4-19 (донарахування мита) та №0000058/7.4-19 (донарахування ПДВ), які позивач вважає прийнятими без належного дослідження наданих господарюючим суб`єктом документів, з порушенням норм податкового, митного законодавства України та норм міжнародного права. Просив позов задоволити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Галицької митниці Держмитслужби від 30.03.2021 №0000057/7.4-19 та №0000058/7.4-19.

Рішення суду першої інстанції оскаржила Тернопільська митниця. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що декларантом позивача до митного оформлення було подано митні декларації від 04.06.2019 №UA403010/2019/008993 та від 19.06.2019 №UA403010/2019/009559 на товари: "напівпричіпи FRUEHAUF...". Разом із даними митними деклараціями було додано відповідний пакет товаросупровідних документів.

Згідно митної декларації від 04.06.2019 №UA403010/2019/008993 позивачем здійснено митне оформлення товару: "Напівпричіп FRUEHAUF TX34CS2, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер Шасі: VFKTX34CS6K9E0685, повна маса 34 000 кг, 3-ох осьовий з складними стійками, тентований, призначений для перевезення вантажів, бувший у використанні. Торговельна марка - FRUEHAUF. Виробник - "FRUEHAUF", Франція/FR".

Згідно митної декларації від 19.06.2019 №UA403010/2019/009559 здійснено митне оформлення товару: "Напівпричіп FRUEHAUF TX34CW2EAH1A, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер Шасі: НОМЕР_1 , 3-ох осьовий з складними стійками, тентований, призначений для перевезення вантажів, бувший у використанні. Торговельна марка - FRUEHAUF. Виробник - "FRUEHAUF", Франція/FR".

Отримувач товару та особа відповідальна за фінансове врегулювання - ТОВ "Реал-М" (, адреса: 46008, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Гайова, 45).

Відправник товару: ЕТ OPTIMA Sp.z о.о. Sp.K., 44-207 Rybnik, ul.Gliwicka 302 В, Polska.

Згодом до митного оформлення митних деклараціях (графа 36 МД), позивачем застосовано преференцію за кодом 410.

На підставі наказу Галицької митниці Держмитслужби від 06.11.2020 №656 проведено невиїзну документальну перевірку дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Реал-М" законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, правильності та повноти нарахування і сплати митних платежів, за результатами якої складено акт від 10.12.2020 №125/7.4-19/30937992.

За результатами документальної невиїзної перевірки ТОВ "Реал-М" встановлено наступні порушення, а саме: пункту 1 статті 15, Доповнення 1 до Регіональної конвенції, вимог частини другої статті 48, частини першої статті 257, Митного кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 16182,43 гривні, підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 3236,48 гривень.

Галицькою митницею Держмитслужби 05.01.2021 винесено податкові повідомлення-рішення №0000001/7.4-19 та №0000002/7.4-19. ТОВ "Реал-М" не погодилося з такими рішеннями та оскаржило їх в адміністративному порядку. Рішенням Держмитслужби №08-1/10-06/13/3325 від 25.03.2021 скарга задоволена частково: суму визначених податкових зобов`язань залишено незмінною, в той же час, штрафні санкції зменшено з 25 до 10 відсотків.

Галицькою митницею Держмитслужби 30.03.2021 винесено податкові повідомлення-рішення №0000057/7.4-19 (донарахування мита) та №0000058/7.4-19 (донарахування ПДВ).

Підставою для винесення податкових повідомлень-рішень слугувало порушення позивачем вимог законодавства з питань митної справи в частині безпідставного застосування преференційного оподаткування до товарів, оформлених за митними деклараціями від 04.06.2019 №UA403010/2019/008993 та від 19.06.2019 №UA403010/2019/009559.

Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 5 статті 54 цього ж Кодексу передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.

Згідно із частиною 1 статті 345 Митного кодексу України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Частиною 1 статті 351 цього ж Кодексу визначено, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Пунктом другим частини 2 статті 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до частини 8 статті 264 Митного кодексу України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Таким чином, декларант, здійснюючи ввіз на митну територію України товарів або транспортних засобів, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації несе повну відповідальність за достовірність відомостей в ній, в тому числі щодо достовірності митної вартості.

Згідно із статтею 352 Митного кодексу України посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Частиною шостою статті 345 цього ж Кодексу визначено, що результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів.

Згідно із підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно до пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Апеляційним судом встановлено в ході перевірки висновок контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість та ввізного мита із ввезених на митну територію України товарів ґрунтується на підставі інформації, зазначеної у листі від 18.09.2020 №15/15-03-01/7.4/21, яким Державна митна служба України інформувала Галицьку митницю Держмитслужби про отримання інформації від уповноваженого органу Республіки Польща лист від 07.08.2020 №2401-ЮА1.4331.16.2020.МК щодо неподання експортером ЕТ OPTIMA Sp.z.o.o. Sp.K. документів для підтвердження преференційного статусу походження товарів.

Згідно статті 278 Митного кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до частини 4 та 5 статті 280 Митного кодексу України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно частини 1 статті 281 Митного кодексу України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Законом України від 16 вересня 2014 року №1678-VII ратифіковано Угоду від 27 червня 2014 року про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом (далі Угода про асоціацію).

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 29 Угоди про асоціацію, кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до цієї Угоди (далі - Графіки).

Згідно частини другої статті 26 Угоди про асоціацію "походження" означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі 1 до цієї Угоди ("Щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва").

Відповідно до Протоколу 1 до Угоди про асоціацію у розділі V статті 16 визначено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

(а) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або

(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься "декларацією інвойс", надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Згідно частини першої статті 22 Протоколу 1 декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(Ь) цього Протоколу, може бути складена:

(а) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або

(b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Законом України №2187-VI1I від 8 листопада 2017 року Україна приєдналася до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (надалі - Регіональна конвенція).

21 листопада 2018 року Підкомітетом України - ЄС з питань митного співробітництва прийнято рішення №1/2018 (далі - Рішення) про зміну Протоколу 1 "Щодо визначення концепції "Походження товарів" і методів адміністративного співробітництва" до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.

Відповідно до статті 1 Рішення Протокол 1 замінюється текстом, викладеним у додатку до цього Рішення, зокрема з урахуванням статті 1 цього додатку у торгівлі з ЄС застосовуються правила походження Регіональної конвенції, викладені у Доповненні 1 до цієї конвенції.

Згідно положення статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження;

(а) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку ІІІа;

(b) сертифікат з перевезення товару EUR-MED, зразок якого наведений у Додатку ІІІb;

(с) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься "декларацією походження" або "декларацією походження EUR-MED"), надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV а і b.

Відповідно до частини 1 статті 21 Доповнення 1 до Регіональної конвенції визначено, що декларація про походження або декларація про походження EUR-MED, зазначена в статті 15 (1)(с), може бути складена:

(а) уповноваженим експортером відповідно до положень Статті 23, або

(b) експортером на будь-яку партію товару, що складається з однієї або більше одиниць упаковки, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Таким чином, оскільки вартість товару, яка була ввезена в Україну та оформлена митними деклараціями від 04.06.2019 №UA403010/2019/008993 та від 19.06.2019 №UA403010/2019/009559, не перевищували 6000 євро, експортером (відправником) товару - польською компанією ЕТ OPTIMA Sp.z о.о. Sp.K., 44-207 Rybnik, ul.Gliwicka 302 В, Polska. було складено фактури (декларації інвойси) відповідно до Додатку IVa Доповнення 1 до Регіональної конвенції, яким підтверджено походження товару з країни Європейського Співтовариства.

Як вбачається з доданого Інвойсу (Фактури (а слово "інвойс" перекладається з англійської мови на польську саме як "фактура") у ньому міститься декларація (повідомлення) про походження товару, у якій польський експортер декларує, що цей продукт має "французьке преференційне походження". Таким чином надана митниці фактура і є "декларацією інвойс", передбаченою частиною першою статті 16 розділу 5 Протоколу.

Згідно Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 20.09.2012 №1011, цифровим кодом "410", який був зазначений позивачем у митних деклараціях від 04.06.2019 №UA403010/2019/008993 та від 19.06.2019 №UA403010/2019/009559, позначається пільга (преференція) зі сплати ввізного мита для товарів, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС, підстава надання пільги: абз. 1 ч. 1 ст. 29, додаток 1-А "Тарифний графік України" до глави 1 розділу IV "Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею" (скасування мит) Угоди про асоціацію.

Відтак, позивачем при митному оформленні товару від експортера (відправника) польської компанії ЕТ OPTIMA Sp.z о.о. Sp.K., 44-207 Rybnik, ul.Gliwicka 302 В, Polska у митних деклараціях від 04.06.2019 №UA403010/2019/008993 та від 19.06.2019 №UA403010/2019/009559 у графі 34 "Код країни походження" зазначено - "FR", а у графі 36 "Преференція" вказано цифровий код - "410" та застосовано преференційну ставку ввізного мита.

Відповідно у графі 47 митних декларацій "Нарахування платежів" по коду виду надходжень 020 (мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання) зазначено спосіб розрахунку 06 (сума податку, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування).

Митне оформлення за митними деклараціями типу ІМ40ДЕ від 04.06.2019 №UA403010/2019/008993 та від 19.06.2019 №UA403010/2019/009559, в тому числі, визначення митної вартості, нарахування і сплата митних платежів, завершене, його результати не оспорені у встановленому порядку і не скасовані.

Рішення про коригування митної вартості в порядку статті 55 Митного кодексу України митницею не виносилось.

Частиною 1, 2 статті 43 Митного кодексу України врегульовано, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості (частина восьма статті 43 Митного кодексу України).

Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фіто санітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару (частина дев`ята статті 43 Митного кодексу України).

Згідно частини першої статті 44 Митного кодексу України, для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару.

У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України (частина друга статті 44 Митного кодексу України).

На наданих митному органу документах проставлені VIN-коди представлених напівпричепів: VFKTX34CS6K9E0685 та VFKTX34CW62EX0412, за якими можна ідентифікувати країну-виробника. Згідно пункту 2.2. Вимог до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методи такої перевірки, затверджених однойменним Наказом МІУ №710, - ідентифікацію виробника, категорії, моделі, дати виготовлення завершеного ТЗ, його призначення, типу двигуна, окремих технічних характеристик здійснюють за даними міжнародного ідентифікаційного номера (VIN - Vehicle Identification Number).

Відповідно до ДСТУ ISO 3779, ViN складається із таких трьох структурних частин: Перша частина - міжнародний ідентифікаційний код виробника (WMI), складається із трьох символів (арабських цифр та/або великих латинських літер), попередньо присвоєних виробникам КТЗ національною організацією згідно з ДСТУ ISO 3780 для їх ідентифікації.

Дві перші літери VIN-коду, в конкретному випадку "VF", визначають країну-виробника - Францію.

Жодних розбіжностей у відомостях про країну походження товару Галицькою митницею при здійсненні митного оформлення не виявлено.

Аналіз частини 6 статті 69 Митного кодексу України, донарахування сум податкових зобов`язань після завершення процедури митного оформлення товарів, можливо виключно в разі умисного подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення.

В акті перевірки вказано, що з листа уповноважених органів Республіки Польща про результати перевірки інформації про країну походження встановлено, що експортер не надав документів, які підтверджують преференційне походження товару, зазначене декларантом.

Тобто митний орган Республіки Польща підтвердив факт неподання експортером додаткових даних про походження товару, а не про встановлення чи не встановлення походження товару.

За таких обставин, дослідивши фактичні обставини справи та, надавши їм належну правову оцінку, апеляційний суд вважає, що товари "напівпричіпи FRUEHAUF...", які були ввезені позивачем в Україну за митними деклараціями від 04.06.2019 №UA403010/2019/008993 та від 19.06.2019 №UA403010/2019/009559, походять з країни Європейського Союзу (Франція) та відповідають правилам походження, що регулюють преференційну торгівлю з Україною (UА).

Відтак, апеляційний суд вважає, що позивачем виконані митні і податкові зобов`язання під час здійснення митних процедур.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Тернопільської митниці залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 року у справі №500/2221/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 15.12.2021