Справа № 540/5863/21
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2021-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/5863/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середньої заробітної плати та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Управління МВС України в Херсонській області в якому просить:

- визнати бездіяльність управління МВС України в Херсонській області щодо несвоєчасної виплати заробітної плати ОСОБА_1 протиправною;

- стягнути з управління МВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 852308,08 грн.,

- стягнути з управління МВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 2754,72 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з 06.12.1994 року проходив службу в Іванівському районному відділі управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, 09.09.2009 року його звільнено у зв`язку із виходом не пенсію. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року у справі № 821/146/16, яке набрало законної сили, стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з січня 2008 року по вересень 2009 року у сумі 531,45 грн. із відповідним відрахуванням податків та зборів. У зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати позивач звернувся до суду з даним позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 08.10.2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 09.11.2021 року.

05.11.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві. Крім того просив позовну заяву залишити без розгляду.

В судовому засіданні 09.11.2021 року оголошено перерву до 07.12.2021 року.

17.11.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив та заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою від 07.12.2021 року задоволено клопотання сторін про розгляд справи за правилами письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору судом встановлено, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду № 821/146/16 від 23.12.2020 року, яке набрало законної сили, стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з січня 2008 року по вересень 2009 року у сумі 531,45 грн. із відповідним відрахуванням податків та зборів.

Відповідно до платіжних доручень № 90 та № 92 від 26.06.2021 року УМВС України в Херсонській області, на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду № 821/146/16 від 23.12.2020 року, сплачену ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 531,45 грн.

Вважаючи, що затримка розрахунку при звільненні та невиконання судового рішення призвело до порушення інтересів, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи.

Про нараховані суми, що належать працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити суму, яка не є спірною.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що факт протиправної затримки виплати позивачу належної йому при звільненні суми - 531,45 грн. (доплата за службу в нічний час за період з січня 2008 року по вересень 2009 року) встановлений рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року № 821/146/16.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Наведене свідчить про те, що станом на момент ухвалення судом рішення по даній справі, відповідачем не виплачено позивачу всіх сум, належних йому при звільненні, тобто фактичного розрахунку не проведено.

З матеріалів справи вбачається, що фактичний розрахунок з позивачем проведено 23.06.2021 року, про що свідчать платіжні доручення № 92 та № 90.

Відтак, за наведених обставин, позивачу на підставі ст. 117 КЗпП України, має бути виплачений середній заробіток за час затримки повного розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до довідки № 733 від 01.11.2021 року про розмір грошового забезпечення останніми повними відпрацьованими календарними місяцями, які передували місяцю звільнення були липень, серпень 2009 року (загальна кількість днів за вказані місяці становить 31 + 31 = 62 день).

Загальна сума заробітної плати за липень, серпень 2009 року відповідно до вищевказаної довідки становить 4005,38 грн.

Середньоденна заробітна плата за липень, серпень 2009 року становить 64,60 грн. (4005,38 грн / 62 день).

Визначаючи час затримки розрахунку, суд вважає за необхідне зазначити, що період затримки склав 183 дні (23.12.2020 дата рішення Херсонського окружного адміністративного суду - 23.06.2021 фактичний розрахунок).

Середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 11821,8 грн. (середньоденний заробіток 64,60 грн. помножити на час затримки розрахунку 183 календарних днів)

Суд зазначає, що при розгляді даної справи враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 року у справі №6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у постанові від 24 грудня 1999 року №13, а також постанові Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а (К/9901/8793/18) та постанові від 30.10.2019 року №806/2473/18.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 531,45 грн. (частка недоплаченої заробітної плати за рішенням суду) / 11821,80 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) *100 = 4,5 %. Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 4,5 % становить: 64,60 грн (середня заробітна плата позивача за один робочий день)*4,5% = 2,90 грн.; 2,90 грн. *183 (календарних днів затримки розрахунку) = 530,70 гривень.

З огляду на викладені обставини, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 530,70 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Вирішуючи питання про компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 2754,72 грн., суд зазначає, що правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 3 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні вимоги містяться в Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України від 03 липня 1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) згідно із нормами статей 1 та 2 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг. Об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Абзацом 1 статті 19 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до частини першої постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2000 року № 1294, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Частиною 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 частини 4 вищевказаного Порядку).

Отже, суми індексації заробітної плати та компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додатковою заробітною платою).

Як було вище встановлено судом, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду по справі №821/146/16 від 23.12.2020 року, стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з січня 2008 року по вересень 2009 року у сумі 531,45 грн. (п`ятсот тридцять одна гривня 45 коп.) із відповідним відрахуванням податків та зборів.

Приписи ст. 3 Закону Україну «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачають, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів).

Відповідачем визнається, а позивачем не заперечується, що на виконання наведеного вище судового рішення ОСОБА_1 23.06.2021 року виплачено заборгованість за службу в нічний час за період з січня 2008 року по вересень 2009 року у сумі 531,45 грн.

Тобто, сума доходу ОСОБА_1 як складової для обчислення компенсації, становить 531,45 грн.

При дослідженні питання про дотримання строків виплати доходу позивача суд враховує, що заборгованість за службу в нічний час за період з січня 2008 року по вересень 2009 року виплачено ОСОБА_1 23.06.2021 року.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що порушення відповідачем строків виплати вказаних вище доходів позивача є доведеною обставиною, а права ОСОБА_1 на отримання компенсації втрати частини доходів внаслідок порушення строків їх виплати є порушеними.

Щодо розміру суми компенсації, суд зазначає наступне, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними ст. 2 КАС України.

Отже, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Варто зазначити, що суд уповноважений лише встановити наявність або відсутність у позивача права на виплату компенсації, тим самим встановити правомірність або протиправність дій та/або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, при цьому розрахунок, нарахування та виплата належної позивачу до виплати суми має здійснюватися виключно відповідачем.

Суд не може підміняти суб`єкт владних повноважень, бездіяльність якого оскаржується, приймати рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відтак, сума компенсації має бути розрахована та виплачена саме УМВС України в Херсонській області, проте з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

На підставі ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання УМВС України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати за службу в нічний час за період з січня 2008 року по вересень 2009 року.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем судових витрат, тому підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до УМВС України в Херсонській області (73000, м.Херсон, вул. Лютеранська, 4, ) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність УМВС України в Херсонській області щодо несвоєчасної виплати заробітної плати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Зобов`язати УМВС України в Херсонській області (73000, м.Херсон, вул. Лютеранська, 4, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середню заробітну плату за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 530,70 (п`ятсот тридцять грн. 70 коп.) грн.

Зобов`язати УМВС України в Херсонській області (73000, м.Херсон, вул. Лютеранська, 4, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою за службу в нічний час за період з січня 2008 року по вересень 2009 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.К. Василяка

кат. 10603000