Справа № 140/8497/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/8497/21 пров. № А/857/21413/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2021 року (ухвалене головуючим - суддею Лозовський О.А. у м. Луцьк) у справі № 140/8497/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання протиправними рішення, бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Луцької міської ради № 6.1- 7/3139/2021 від 28.07.2021 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для індивідуального садівництва»;

визнати протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо неприйняття рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва у відповідь на мою заяву від 05.07.2021;

зобов`язати Луцьку міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва площею 0,12 га, яка знаходиться адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 28.07.2021 Луцькою міською радою було прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва у зв`язку із тим, що дана земельна ділянка садівничого товариства перебуває у постійному користуванні згідно з Державним актом на право постійного користування землю серія Б № 006578. Проте позивач не погоджується з таким рішенням Луцької міської ради та вказує, що згідно витягу із Публічної кадастрової карти України бажана земельна ділянка є вільною та не приватизованою

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2021 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.07.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва площею 0,12 га, яка розташована в селі Заболотці Луцького району Волинської області, до якої долучила витяг із Публічної кадастрової карти України із зазначенням бажаного місце розташування земельної ділянки за адресою: с. Заболотці Луцького району Волинської області, КОАТУУ 722887500, зона 02, квартал 001. Зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.07.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва площею 0,12 га, яка розташована в селі Заболотці Луцького району Волинської області, до якої долучила витяг із Публічної кадастрової карти України із зазначенням бажаного місце розташування земельної ділянки за адресою: с. Заболотці Луцького району Волинської області, КОАТУУ 722887500, зона 02, квартал 001 та за наслідками розгляду прийняти рішення, з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що отримавши лист позивача від 05.07.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва площею 0,12 га, яка розташована в селі Заболотці Луцького району Волинської області, відповідач згідно зі статтею 118 Земельного кодексу України повинен був у місячний строк дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати позивачу мотивовану відмову у наданні дозволу.

Натомість, відповідач за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність надіслав лист від 28.07.2021 №6.1-7/3139/2021, яким повідомив позивача про відмову у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва у зв`язку із тим, що дана земельна ділянка садівничого товариства перебуває у постійному користуванні згідно з Державним актом на право постійного користування землю серія Б № 006578 (а. с. 7).

Таким чином, відповідач фактично відмовив позивачу у розгляді заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, не передбачених нормами Земельного кодексу України.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 05.07.2021 ОСОБА_1 звернулась до Луцької міської ради із заявою щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва площею 0,12 га, яка розташована в селі Заболотці Луцького району Волинської області.

До вказаної заяви позивачем додано витяг із Публічної кадастрової карти України із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки за адресою: с. Заболотці Луцького району Волинської області, КОАТУУ 722887500, зона 02, квартал 001.

За результатами розгляду заяви Луцька міська рада листом від 28.07.2021 №6.1-7/3139/2021 повідомила позивача, що відповідно до Генерального плану міста Луцька, затвердженого рішенням Луцької міської ради від 24.06.2009 №42/1 та плану зонування території міста Луцька, затвердженого рішенням Луцької міської ради від 25.02.2015 № 71/13, в існуючих межах м. Луцька, в зв`язку з відсутністю земель запасу нові масиви для ведення садівництва не передбачені. Згідно з існуючими генеральними планами населених пунктів, що приєдналися до Луцької міської територіальної громади нові масиви для ведення садівництва не запроектовані. Враховуючи вищенаведене вільні земельні ділянки комунальної власності для ведення садівництва на території Луцької міської територіальної громади відсутні. Додатково повідомили, що земельна ділянка, яка зазначена ОСОБА_1 на графічних матеріалах з Публічної кадастрової карти України, знаходиться на території садівничого товариства «Заболоття» в межах села Заболотці Луцького району. Земельна ділянка садівничого товариства «Заболоття» перебуває у постійному користуванні згідно з Державним актом на право постійного користування землею серія Б № 006578. Звернуто увагу, що в садівничих товариствах земельні ділянки надаються членам садівничого товариства згідно із статтею 121 Земельного кодексу України площею не більше 0,12 га.

Крім цього в даному листі вказано, що відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», що набув чинності 01.01.2013, на даний час відомості не про всі земельні ділянки, що були передані у власність до 01.01.2013, внесені до Публічної кадастрової карти України, тому щодо наявності ділянок, які використовуються, позивачу необхідно звернутись до голови садівничого товаристві «Заболоття».

Оскільки відповідно до Закону України «Про адміністративні послуги», рішення Луцької міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є адміністративною послугою, ОСОБА_1 запропоновано звернутись із відповідною заявою до Департаменту «Центру надання адміністративних послуг у місті Луцьку».

Позивач вважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара (п. «в» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України).

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування./

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон України - № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закон України № 280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, відповідно до закону, питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 12 ЗК України, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу наведених вище норм слідує, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень, відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Разом з цим, за наслідком розгляду суб`єктом владних повноважень відповідних клопотань приймається одне із двох рішень: надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивована відмова у його наданні.

Як зазначив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що отримавши лист позивача від 05.07.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва площею 0,12 га, яка розташована в селі Заболотці Луцького району Волинської області, відповідач згідно зі статтею 118 ЗК України повинен був у місячний строк дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати позивачу мотивовану відмову у наданні дозволу.

Однак, відповідач за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність надіслав лист від 28.07.2021 №6.1-7/3139/2021, яким повідомив позивача про відмову у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва у зв`язку із тим, що дана земельна ділянка садівничого товариства перебуває у постійному користуванні згідно з Державним актом на право постійного користування землю серія Б № 006578 (а. с. 7).

Таким чином, відповідач фактично відмовив позивачу у розгляді заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, не передбачених нормами ЗК України.

Колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо належного розгляду заяви позивача від 05.07.2021 та у встановлений законодавством строк не прийняв відповідного рішення, оскільки відмовляючи позивачу в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідач діяв всупереч вимог Конституції України та Земельного кодексу України, не на підставі та не у межах повноважень передбачених законом, а також без урахування всіх обставин по справі.

Крім цього судом першої інстанції вірно зазначено, що в разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 № 1640/2594/18.

А тому, з врахуванням дискреційних повноважень відповідача, з метою захисту прав позивача, є правильний висновку суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.07.2021 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.07.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва площею 0,12 га, яка розташована в селі Заболотці Луцького району Волинської області, до якої долучила витяг із Публічної кадастрової карти України із зазначенням бажаного місце розташування земельної ділянки за адресою: с. Заболотці Луцького району Волинської області, КОАТУУ 722887500, зона 02, квартал 001 та за наслідками розгляду прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2021 року у справі № 140/8497/21- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель