Справа № 9901/490/21
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 грудня 2021 року

Київ

справа №9901/490/21

адміністративне провадження №П/9901/490/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді: Блажівської Н.Є.

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л., Шишова О.О., Яковенка М.М.

за участю секретаря судового засідання Жураковської Б. М.,

представників Позивача: Лебедєва В.В.,

представника Відповідача: Басая В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про самовідвід судді Желтобрюх І.Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправним та нечинним Указу Президента України від 21 травня 2021 року №203/2021 в частині,

ВСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі також - Позивач, ОСОБА_1 ) до Президента України Зеленського Володимира Олександровича (надалі також - Відповідач, Президент України Зеленський В.О.) про визнання протиправним та нечинним Указу Президента України №203/2021 від 21 травня 2021 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині введення в дію пункту 544 додатку № 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, громадянина Грузії.

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні на 9 грудня 2021 року.

У судовому засіданні суддею Желтобрюх І.Л. подано заяву про самовідвід, обґрунтовану тим, що представником Позивача, якою підписано позовну заяву, а саме ОСОБА_3 , вчинено низку умисних активних дій у публічній площині, направлених на дискредитацію її як судді та члена її сім`ї. Повідомлення в порядку частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» до Вищої ради правосуддя та Генерального прокурора України суддею Желтобрюх І.Л. не подавалися, оскільки означені дії на той час не мали ознак втручання в її діяльність щодо здійснення правосуддя, а мали характер винятково особистої неприязні.

Проаналізувавши мотиви та обґрунтування заявленого клопотання, заслухавши представників сторін суд виходить із такого.

Відповідно до частини третьої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Частиною першою статті 40 КАС України визначено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

За правилами частини першої статті 36 КАС Українисуддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

За змістом пункту 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15 жовтня 2010 року, відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24.02.1993, пункти 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, пункт 42, ECHR 2000-XII).

У пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» від 9 квітня 2013 року зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді, вимога об`єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (див. «Пуллар проти Сполученого Королівства», 10 червня 1996 року, § 32, Звіти 1996-111).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Як встановлено у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалені резолюцією №2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів, що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Оцінивши зазначені у заяві про самовідвід доводи, колегія суддів погоджується, що співставлення факту існування у публічному інформаційному просторі інформації щодо судді, створеної та розповсюдженої певною особою внаслідок особистої неприязні, з фактом подальшого розгляду й вирішення таким суддею справи за процесуальної участі особи, що поширила таку інформацію, - викликає у стороннього спостерігача об`єктивні сумніви в неупередженості судового розгляду справи за будь-якого результату її вирішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені обставини, хоч і не впливають на об`єктивність чи неупередженість судді Желтобрюх І.Л. при розгляді цієї справи і не свідчать про особисту зацікавленість в результаті її розгляду, проте, з огляду на положення пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, для уникнення будь-яких, навіть щонайменших, сумнівів у неупередженості судді Желтобрюх І.Л. чи будь-яких інших сумнівів в об`єктивному вирішенні спору, а також з метою сприяння підвищенню рівня довіри громадськості до судів, вказана заява про відвід підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36,39, 49, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід судді Желтобрюх І.Л. задовольнити.

Відвести суддю Желтобрюх І.Л. від участі у розгляді справи №9901/490/21.

Передати справу №9901/490/21 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправним та нечинним Указу Президента України від 21 травня 2021 року №203/2021 в частині до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для заміни члена колегії суддів для розгляду цієї справи в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Н.Є. Блажівська

Судді: О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх

О.О. Шишов

М.М. Яковенко