Справа № 160/21470/21
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 грудня 2021 р. Справа № 160/21470/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Є.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Дніпро питання щодо закриття провадження у справі №160/21470/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2018 р. по 23.04.2019 р., -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2021 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2018 р. по 23.04.2019 р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2021 р. дану позовну заяву було залишено без руху з огляду на невідповідність зазначеного адміністративного позову вимогам ст.160, 161 КАС України, та надано позивачу строк до 23 листопада 2021 року.

Роз`яснено позивачу, що недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання до суду: завіреної належним чином копії ордера на надання правничої (правової) допомоги від 20.10.2021 р. Серія АЕ №1098308; документа в підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності (копію паспорта позивача); доказів зазначеної в позовній заяви адреси: АДРЕСА_1 .

22.11.2021 р., через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду, представником позивача було подано документ на виконання вимог ухвали суду від 09.11.2021 р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.202. р. провадження у справі №160/21470/21 було відкрито, та призначено справу до розгляду у порядку підготовчого провадження.

Ч.2 ст. 9 КАС України, встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Необхідною умовою для реалізації права на звернення до адміністративного суду є пред`явлення адміністративного позову шляхом подання позовної заяви із дотриманням вимог, встановлених КАС України, насамперед його статтями 122, 160-161.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З матеріалів даної справи судом встановлено, що предметом спору у даній справі є стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2018 р. по 23.04.2019 р.

При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи містяться відомості, що позивач - ОСОБА_1 звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, в якому позивач просив зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за період з 01.08.2018 по 23.04.2019

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 р. у справі №160/6212/19 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про зобов`язання сплатити суддівську винагороду - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати це рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021 р. у справі №160/6221/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі № 160/6212/19 змінено в частині мотивування висновків суду.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі № 160/6212/19 залишено без змін.

Відповідно до ч.2 ст.255 КАС України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Так, з урахуванням ч.2 ст.255 КАС України, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 р. у справі №160/6212/19 набрало законної сили 08.04.2021 р.

Здійснивши системний аналіз як зазначених вище норм чинного законодавства, так і дослідивши матеріали даної справи, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 22.06.2009 № 465/2009 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська строком на п`ять років.

Указом Президента України від 18.07.2011 № 764/2011 позивача переведено на посаду судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Наказом голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 46-к від 01.08.2011 ОСОБА_1 зараховано до штату Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

З 11.04.2017 по 31.07.2018, на підставі наказів голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 83-в від 11.04.2017, № 147-к від 02.10.2017, № 8-к від 05.04.2018, ОСОБА_1 перебував у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, без збереження заробітної плати.

Рішенням ВРП від 13.04.2017 № 835/0/15-17 позивача звільнено з посади судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України.

Наказом голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2018 № 144-к, ОСОБА_1 відраховано зі штату Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 800/192/17 рішення ВРП № 835/0/15-17 від 13.04.2017 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за вчинення істотного дисциплінарного проступку» скасовано.

Наказом голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 50-к від 23.04.2019, скасовано наказ №144-к від 31.07.2018 про відрахування ОСОБА_2 зі штату Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та належало останньому приступити до роботи 24.04.2019.

Відповідно до листа ТУ ДСА України в Дніпропетровській області нарахування та виплата ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.08.2018 по 23.04.2019 не здійснювалось.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 18.06.2020 № 1875/0/15-20 позивача звільнено з посади судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України.

Судом встановлено, що в тексті постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021р. №160/6212/19 зазначено, що згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, яку позивач зазначає підставою позову, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З цього приводу колегія суддів зазначила, що по-перше, питання суддівської винагороди не може визначатись іншими нормативно-правовими актами, а по-друге, суд не вирішує і не вирішував питання про поновлення позивача на посаді, а тому підстави для застосування цієї норми відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо посилання позивача, на ч.2 ст.235 КЗпП України, якою визначено, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, та норми Порядку Кабінету України від 08 лютого 1995 року №100 щодо порядку обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках, за винятком випадків призначення пенсій та випадків визначення розміру відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодження здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, суд зазначає, що позивачем при поданні позовної заяви до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, в якій позивач просив зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за період з 01.08.2018 по 23.04.2019 в розмірі 562442,4 грн., та останньому в тексті постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021р. №160/6212/19 зазначено, що по-перше, питання суддівської винагороди не може визначатись іншими нормативно-правовими актами, а по-друге, суд не вирішує і не вирішував питання про поновлення позивача на посаді, а тому підстави для застосування цієї норми відсутні.

Зважаючи на викладене, встановивши під час дослідження матеріалів справи, що позивач - ОСОБА_1 «в судовому порядку не вирішував питання про поновлення позивача на посаді», що встановлено постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021 р. у справі №160/6212/19, а також перевіривши суб`єктний склад сторін у справі №160/6212/19 щодо яких наведена означена обставина, було встановлено постановою в адміністративній справі, яка набрала законної сили 08.04.2021 р., суд не вбачає підстав для повторного доказування зазначеної обставини у справі №160/21470/21, та зазначає, що позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги у справі №160/21470/21, фактично підмінює поняття «суддівська винагорода», питання щодо стягнення якого, за період з 01.08.2018 р. по 23.04.2019 р., вирішено в судовому порядку, що підтверджується рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 р. у справі №160/6212/19, та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021 р. у справі №160/6212/19, на «середній заробіток» за період з 01.08.2018 р. по 23.04.2019 р., тобто той же період, що вже вирішений, в судовому порядку.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантуються Конституцією України і законами України.

Згідно зі ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та незалежні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання суддів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій .

Так, відповідно до змісту ст.135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» визначається поняття та склад суддівської винагороди. Зокрема, чітко встановлюється, що суддівська винагорода регулюється цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Цілком таємно", - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Таємно", - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Відтак, детальний аналіз як норм Конституції України, так і норм ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» чітко визначає, що відносно суддів не застосовується поняття «середній заробіток», а застосовується виключно поняття «суддівська винагорода», що виключає маніпуляцію з боку позивача зазначеними поняттями та застосування до останнього як постанови ВС від 25.07.2018 р. у справі №552/3404/17, так і рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 р. №8-рп/2013 щодо перебування позивача - ОСОБА_1 в період з 01.08.2018 р. по 23.04.2019 р. «у вимушеному прогулі у зв`язку з незаконним звільненням», суд зазначає наступне.

Відповідно до тексту вироку Вищого антикорупційного суду від 17.03.2021 р. у справі №758/1780/17 (провадження №1-кп/991/13/20) визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 3692 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права займати посади у судах, правоохоронних органах, адвокатурі строком на 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, затримавши його негайно.

Строк дії даного запобіжного заходу необхідно рахувати з моменту фактичного затримання до вступу вироку в законну силу.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_1 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

У порядку, передбаченому ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_1 до строку призначеного покарання, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення з 07.10.2016 по 08.10.2016 включно, а також строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання за цим вироком до набрання ним законної сили.

Речові докази:

-10 000 доларів США, які зберігаються в індивідуальному сейфі НАБУ в уповноваженому банку (т. 6 а.с. 236), - повернути Управлінню бухгалтерського обліку та звітності НАБУ

-мобільні телефони Apple iPhone A1586 IMEI: НОМЕР_1 та Apple iPhone A1586 IMEI: НОМЕР_2 , які зберігаються в НАБУ, - повернути ОСОБА_1 ;

-готівкові кошти на загальну суму 137 800 гривень, 54 125 доларів США та 12 810 євро, які вилучено під час обшуку, а також 15 євро та 587 доларів США, які вилучено під час затримання, - повернути ОСОБА_1 ;

-інші речі та документи, вилучені у ОСОБА_1 - повернути обвинуваченому або його представник;

-мобільні телефони Apple iPhone A1549 IMEI: НОМЕР_3 із сім-картою, Nokia 6260 - залишити ОСОБА_4 ;

-мобільні телефони Apple iPhone A1586, IMEI: НОМЕР_1 та Apple iPhone НОМЕР_4 , IMEI: НОМЕР_2 - залишити ОСОБА_5 ;

-готівкові кошти у національній та іноземній валюті, вилучені у обвинуваченого - повернути ОСОБА_1 або його представнику;

-носії інформації добровільно видані ОСОБА_5 , а також з матеріалами НСРД - залишити при справі.

Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 07.06.2021 р. у справі №758/1780/17 (провадження №11-кп/991/43/21 апеляційну скаргу захисника Багаурі Олександра Валерійовича задоволеон частково.

Вирок Вищого антикорупційного суду від 17 березня 2021 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст.369-2 КК України, змінено

Пом`якшено ОСОБА_1 основне покарання, призначене за ч.2 ст.369-2 КК України, до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок Вищого антикорупційного суду від 17 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

На виконання вироку ОСОБА_1 залишено під вартою.

Зазначений вирок Вищого антикорупційного суду від 17.03.2021 р. у справі №758/1780/17 (провадження №1-кп/991/13/20) набрав законної сили - 07.06.2021 р. (частково).

Відтак, станом на момент подання зазначеного позову, позивач відбуває покарання відповідно до наведених вище рішень суду.

Відповідно до ч.2 ст.124 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд, який ухвалив обвинувальний вирок щодо особи, яка є суддею, негайно повідомляє про це Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України. Повноваження судді припиняються з дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього. Такий суддя втрачає визначені законом гарантії незалежності і недоторканності судді, право на грошове, в тому числі суддівську винагороду, та інше забезпечення.

Відповідно до ст.125 зазначеного вище закону припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ.

Зазначені вище обставини, в контексті з наведеними нормами чинного законодавства України, а також зважаючи на той факт, що позивачем вже подавався позов до Дніпропетровського окружного адміністративного суду аналогічного змісту, результатом якого стало винесення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, яке набрало законної сили, має наслідком спростування доводів позивача, викладених в позовній заяві щодо «тривалої деградації трудоправових норм» та спорів, пов`язаних із заробітною платою (оплатою праці), а також щодо наявності порушення трудових прав позивача, особливо в контексті ст.23 Загальної декларації прав людини, статті 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, статті 1 Європейської соціальної Хартії, статті 6 Сан-Сальвадорського протоколу до Американської конвенції про права людини, статті 15 Африканської хартії прав людини і народів, ст.118 Конституції СРСР 1936 року, статті 40 Конституції СРСР 1977 року.

Враховуючи положення п.4 ч.1 ст.238 КАС України, якою визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, та зважаючи на той факт, що позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлені останнім в позовній заяві у справі №160/21470/21 є фактично ідентичними позовним вимогам, заявленим у позовній заяві у справі №160/6212/19, як і суб`єктний склад сторін у зазначених вище справах, позовні вимоги заявлені позивачем в позовній заяві від 08.11.2021 р. вирішенні рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 р. у справі №160/6212/19 наступним чином: у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про зобов`язання сплатити суддівську винагороду - відмовлено. При цьому, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 р. у справі №160/6212/19 набрала законної сили 06.04.2021 р., у відповідності до норм ч.2 ст.255 КАС України, якою визначено, що у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі №160/21470/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2018 р. по 23.04.2019 р.

Керуючись ст. ст. 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №160/21470/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2018 р. по 23.04.2019 р.

Роз`яснити позивачу, що згідно ч.2 ст.239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова