Справа № 200/12603/21
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2021 р. Справа№200/12603/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область; )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , 24 вересня 2021 року звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.06.2021 року про виконання перерахунку згідно рішення суду;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з урахуванням висновків суду у справі в третій раз розглянути заяву ОСОБА_1 № 2751 від 09.10.2019 про призначення дітям пенсії у зв`язку з втратою годувальника із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 1 загиблого годувальника ОСОБА_2 періодів:

з 27.12.1999 по 04.12.2000;

з 19.07.2002 по 14.09.2004;

з 22.12.2008 по 03.06.2010;

з 02.07.2001 по 10.07.2002;

з 01.10.2004 по 14.01.2005;

з 03.12.2007 по 19.07.2008;

з 16.09.2013 по 12.07.2018;

з 05.07.2010 по 21.08.2013;

з 23.07.2018 по 10.09.2018, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах згідно ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в результаті нещасного випадку на виробництві загинув батько малолітніх дітей позивача ОСОБА_2 . ОСОБА_1 звернулась до управління пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, та згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.03.2021 року у справі № 200/9830/20 в червні 2021 року відповідач здійснив перерахунок пенсії у зв`язку зі втратою годувальника.

Згідно рішення відповідача під час проведення перерахунку пенсії через ненадання позивачем довідок, які підтверджують пільговий характер роботи годувальника ОСОБА_3 , тому не були зараховані певні періоди його роботи.

Позивач зазначає, що всі вказані періоди роботи її чоловіка підтверджуються записами в його трудовій книжці, яка належним чином оформлена і є достатнім та основним доказом пільгового характеру роботи померлого годувальника.

Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що певні періоди роботи померлого годувальника не були зараховані при призначення пенсії позивачу з причин ненадання довідок, які підтверджують пільговий характер роботи годувальника ОСОБА_2 . Зазначає, що трудова книжка підтверджує загальний стаж роботи, але підтвердити пільговий за картер роботи може лише уточнююча довідка підприємства, на якому особа працювала і видана на підставі первинних документів за час виконання відповідної роботи, а в разі ліквідації підприємства без визначення правонаступника документи видані архівними установами.

Також зазначає, що після 21.08.1992 року необхідною умовою для зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи є проведення атестації робочих місць, ОСОБА_1 не були надані накази про проведення атестації посади позивача, довідок про характер умов праці, тому зарахування не зарахованих періодів роботи померлого не вбачається за можливе.

Щодо відмови в перерахунку пенсії з урахуванням пільгового стажу відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», зазначає, що вирішальною умовою є, серед інших, наявність факту праці на підземних роботах не менш як 15 років. Оскільки певні періоди роботи позивача не були зараховані відповідачем, то підстави для вказаного перерахунку відсутні.

Отже, виходячи з обставин справи та наведених вимог законодавства, управлінням доведено правомірність дій а тому відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Позивач надає суду відповідь на відзив, де зазначає, що спірне рішення відповідача не містить жодних посилань на те, що причиною не зарахування спірних періодів до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах згідно ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» став факт ненадання на вимогу відповідача інформації про атестацію робочих місць. Тому, посилаючись у відзиві на обставини, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення про відмову в перерахунку пенсії, тому відповідач зловживає своїми процесуальним правами.

Вважає, що у разі реальної необхідності отримати додатково будь-який документ відповідач мав можливість витребувати такий документ у роботодавців померлого годувальника, що не було зроблено відповідачем, що свідчить про неналежне виконання ним його зобов`язань.

Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , є громадянином України, відповідно до паспорту серії НОМЕР_2 , рнокпп: НОМЕР_1 .

09.10.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою № 2751 призначення пенсії по втраті годувальника.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року по справі №200/9830/20-а задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано неправомірними дії Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо обрахунку пенсії загиблого годувальника ОСОБА_2 , з якого розрахована пенсія у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на загальних підставах.

Визнано неправомірною бездіяльність відповідача щодо не ненадання оцінки можливості обрахунку розміру пенсії за віком загиблого годувальника ОСОБА_2 (з якої розраховується пенсія у зв`язку з втратою годувальника) у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Визнано протиправним та скасовано рішення Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №59 від 15.10.2019 року про призначення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пенсії у зв`язку з втратою годувальника, на підставі заяви позивача № 2751 від 09.10.2019.

Зобов`язано Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву позивача № 2751 від 09.10.2019 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з урахуванням висновків суду у справі.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 840 (Вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Рішення набрало законної сили на підставі ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2021 року.

На виконання вказаного рішення, відділом перерахунків пенсій № 4 повторно розглянуто заяву позивача № 2751 від 09.10.2019 року та прийнято рішення про виконання перерахунку пенсії згідно суду від 07 червня 2021 року.

Рішенням встановлено, що відповідно до наданих документів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 призначено пенсію у разу втрати годувальника з 22.07.2019 року.

Страховий стаж годувальника з урахуванням додаткового складає 46 років 04 місяців 21 день.

До пільгового стажу роботи не враховано періоди з 27.12.1999 по 04.12.2000, з 19.07.2002 по 14.09.2004 на підприємстві «Шахта Курахівська» з 02.07.2001 по 10.07.2002 на підприємстві ЧП «Луч», з 01.10.2004 по 14.01.2005 на підприємстві ВАТ «Шахтобудмонтажно управління № 1», з 03.12.2007 по 19.07.2008 на підприємстві Шахта «Росія», з 22.12.2008 по 03.06.2010 на підприємстві «Шахта Курахівська», з 05.07.2010 по 21.08.2013 на підприємстві «Шахтоуправління Покровське», з 16.09.2013 по 12.07.2018 на підприємстві Шахта «Росія», з 23.07.2018 по 10.09.2018 на підприємстві ТОВ «Краснолиманське», так як заявницею не надані довідки, підтверджуючі пільговий характер роботи, що передбачено п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженої Постановою КСУ № 637 від 22.08.1993 року.

Як вбачається з копії трудової книжки померлого годувальника ОСОБА_2 НОМЕР_3 він працював:

- з 27.12.1999 по 04.12.2000 на шахтоуправлінні Курахівське В/0 «Селидіввугілля» учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті, з 03.02.2000 гірником підземним з повним робочим днем в шахті;

- з 02.07.2001 по 10.07.2002 на ЧП «Луч» гірником з повним робочим днем в шахті;

- з 19.07.2002 по 14.09.2004 на шахті «Курахівська» підземним гірником з повним робочим днем в шахті;

- з 01.10.2004 по 14.01.2005 року на ВАТ «Шахтобудмонтажне управління № 1» гірним монтажником підземним;

- з 03.12.2007 по 19.07.2008 на підприємстві шахта «Росія» прохідником з повним робочим днем в шахті;

- з 22.12.2008 по 03.06.2010 на ДП «Селидіввугялля» ВП Шахта «Курахівська» прохідником з повним робочим днем в шахті;

- з 05.07.2010 по 21.08.2013 прохідником підземним з повним робочим днем в шахті на підприємстві «Шахтоуправління Покровське»;

- з 16.09.2013 по 12.07.2018 року прохідником з повним робочим днем в шахті «Росія»;

- з 23.07.2018 по 10.09.2018 року прохідником підземним з повним робочим днем в шахті на ТОВ «Краснолиманське».

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно не зарахування періоду роботи померлого годувальника для перерахунку пенсії позивачу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 N 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно п. 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати її внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року. Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено статтями 13, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що за наявності у позивача основного документу, що підтверджує стаж роботи та відповідного запису у ній, відсутні підстави та необхідність у підтвердженні стажу роботи позивача відповідно до Постанови КМУ № 637, у зв`язку з чим положення Порядку підтвердження стажу роботи, затвердженого вказаною постановою застосуванню у даному випадку не підлягають.

Позивач має належним чином оформлену трудову книжку померлого годувальника, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком, відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом з цим, суд зазначає, що професії гірник підземний, учень гірника, підземного прохідника та гірничого монтажника, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162 відноситься до посад, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Щодо не врахування пільгового стажу роботи позивача через відсутність даних про проведення атестації, несплати страхових внесків, суд зазначає, що належне виконання або невиконання підприємством обов`язку проводити атестацію робочих місць є перешкодою в отриманні позивачем права на отримання пенсії, що є недопустимим, оскільки працівник не несе відповідальність за неналежне виконання підприємством своїх обов`язків, та такі недоліки не повинні перешкоджати працівнику на зарахування його стажу для призначення пенсії.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, є протиправним, а тому суд вважає позовну вимогу про скасування цього рішення обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги зарахування періодів, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах згідно ч. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» суд зазначає, що станом на час розгляду справи позивачу призначено пенсію по втраті годувальника. Вказана обставина не заперечується сторонами.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Таким чином суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд зобов`язати відповідача визнати права за померлим годувальником на призначення пенсії у пільгових розмірах згідно ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менше як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 процентів середньої заробітної плати шахтарям, але не менш як 3 розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по 1 року.

Відповідно до пункту «а» підрозділу 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, геологорозвідці, на дренажних шахтах на будівництві шахт, рудників, копалень» (далі підрозділ 1 розділу 1 «Гірничі роботи» Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах передбачена зайнятість повний робочий день на підземних роботах.

Статтею 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначено, що дія статті 8 Закону поширюється також на пенсіонерів, пенсія яким була призначена до набрання чинності цим Законом.

У постанові від 20.11.2018 (справа №345/4616/16) Верховний Суд дійшов правового висновку, що статтю 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» слід розглядати у нерозривному зв`язку зі списком № 1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, а тому стаж роботи померлого годувальника має бути зараховано до стажу роботи, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до статей 1, 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Судом встановлено, що позивачу при призначенні пенсії не було зараховано певні періоди роботи, що є протиправним та доведено судом вище.

Таким чином, управління відповідача зарахувавши не зараховані періоди роботи за наявності в померлого годувальника необхідного пільгового стажу має перерахувати пенсію позивачу відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Крім того, в самому рішенні про відмову у перерахунку пенсії не зазначено, чи взагалі розглядалось відповідачем питання про перерахунок пенсії на підставі ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», при розгляді заяви позивача про перерахунок пенсії з зазначених підстав.

Тобто, вимога позивача про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» є передчасною позовною вимогою. За наявності необхідного пільгового стажу, зарахувавши раніше не зараховані померлого годувальника періоди його роботи, відповідач проведе такий перерахунок, що є його дискреційними повноваженнями.

За таких обставин, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню як такі, що заявлені передчасно.

Належним способом порушеного права позивача щодо вказаного питання буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача № 2751 від 09.10.2019 року за ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішення від 07.06.202021 року про виконання перерахунку згідно рішення суду з підстав зазначених в рішенні є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено суду судового збору в розмірі 908,00 грн.

Згідно ч. 3,8 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з управління відповідача судового збору у розмірі 908,00 грн. на користь позивача, як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.06.2021 року про виконання перерахунку згідно рішення суду.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з урахуванням висновків суду у справі розглянути заяву ОСОБА_1 № 2751 від 09.10.2019 про призначення дітям пенсії у зв`язку з втратою годувальника, згідно ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 1 загиблого годувальника ОСОБА_2 періодів:

з 27.12.1999 по 04.12.2000;

з 19.07.2002 по 14.09.2004;

з 22.12.2008 по 03.06.2010;

з 02.07.2001 по 10.07.2002;

з 01.10.2004 по 14.01.2005;

з 03.12.2007 по 19.07.2008;

з 16.09.2013 по 12.07.2018;

з 05.07.2010 по 21.08.2013;

з 23.07.2018 по 10.09.2018.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 15 грудня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.В. Арестова