Справа № 440/8795/21
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/8795/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/8795/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В:

04.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області), в якому просить суд визнати незаконним нарахування йому боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску за період 2017-2019 рр. та скасувати рішення відповідача №003207/16-31-24-11/ НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 13.07.2021.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на обставини порушення своїх прав через безпідставне, як на його думку, нарахування відповідачем штрафних санкцій та пені за несвоєчасне перерахування єдиного соціального внеску, обов`язок зі сплати якого на позивача не поширюється.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 позовну заяву залишено без руху.

Після усунення позивачем недоліків, ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 30.08.2021 заперечення представника Головного управління ДПС у Полтавській області проти розгляду за правилами спрощеного позовного провадження справи залишено без задоволення.

02.09.2021 до суду надійшов відзив на позов, де відповідач обстоює позицію, відповідно до якої рішення щодо донарахування штрафу та пені за несвоєчасну сплату ЄСВ є правомірним, оскільки заборгованість утворилася у зв`язку з несвоєчасною сплатою ЄСВ за 2017-2019 роки платником такого внеску - фізичною особою-підприємцем (а.с. 38-39).

Ухвалою суду від 02.09.2021 клопотання представника Головного управління ДПС у Полтавській області щодо розгляду справи за участю представника відповідача залишено без задоволення.

Розгляд справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , був зареєстрований як фізична особа-підприємець 09.08.2006, взятий на облік платників податків у Новосанжарській ДПІ Полтавського управління ГУ ДФС у Полтавській області 13.09.2012, вид економічної діяльності за КВЕД 28.29 Виробництво інших машин і устатковання загального призначення, н. в. і. у. (основний), 28.29 Виробництво інших машин і устатковання загального призначення, н.в.і.у. (а.с. 52-54).

Позивач у позові зазначив, що у період 2017-2019 роки він не займався підприємницькою діяльністю та не отримував від неї прибутків, оскільки перебував у трудових відносинах, тобто був найманою особою, і за цей час ЄСВ за нього сплачував роботодавець.

У березні, квітні 2019 року позивач отримав вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.12.2018 №Ф-35379-17 на суму 15 819,54 грн, та від 09.04.2021 №Ф-35379-17 на суму 2 457,18 грн (а.с. 8-9).

Позивач пояснив, що на той час не було єдиної правової позиції судів щодо нарахування додаткових сум ЄСВ, тому ОСОБА_1 довелося сплатити їх у повному обсязі.

29.07.2021 позивач отримав рішення відповідача №003207/16-31-24-11/ НОМЕР_1 від 13.07.2021 про застосування штрафних санкцій у сумі 3 655,36 грн та нарахування пені в сумі 5 139,59 грн за період з 10.02.2018 по 25.04.2019 за несплату (неперерерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (а.с. 8).

Не погодившись із правомірністю вказаного рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №2464-VI).

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (у редакції Закону №1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином у зв`язку із внесеними до Закону №2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01.01.2017 виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За приписами частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 4.05.18 №469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7.05.15 за №508/26953 (надалі - Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі у статусі ФОП 09.08.2006 та з цього ж дня взятий на облік у Новосанжарській ДПІ Полтавського управління ГУ ДФС у Полтавській області (а.с. 52-54).

Як зазначив відповідач у відзиві на позов, що також підтверджується даними витягів з інтегрованих карток платника ЄСВ ОСОБА_1 , за позивачем існувала заборгованість, яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань у сумі 15 819,54 грн станом на 31.10.2018 та в сумі 2 457,18 грн станом на 31.03.2019, у зв`язку з чим були сформовані податкові вимоги №Ф-35379-17 від 11.12.2018 та від 09.04.2019 відповідно (а.с. 40-41).

Як видно з витягу з інтегрованої картки платника ЄСВ позивач сплатив заборгованість з ЄСВ 01.03.2019 на суму 15 819,54 грн та 25.04.2019 на суму 2 457,18 грн (а.с. 45).

Заявляючи перед судом вимогу про визнання незаконним нарахування йому боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску за період 2017-2019 рр. позивач обґрунтовує свою позицію тим, що він як особа, яка перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , не мав сплачувати ЄСВ як фізична особа - підприємець, господарську діяльність за якою у спірний період не здійснював.

У зв`язку з цим суд зауважує, що належним способом захисту порушеного права позивача в частині нарахування відповідачем грошових зобов`язань з ЄСВ мала би бути вимога позивача до суду про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35379-17 від 11.12.2018 та від 09.04.2019, яких той у позовній заяві не заявляє.

У свою чергу у суду відсутні повноваження самостійно змінювати обсяг заявлених вимог, оскільки суд, в силу приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Відповідно це процесуальне право належить лише позивачу.

В межах даної справи предмет спору зводиться лише до з`ясування обставин правомірності застосування податковим органом штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску, наслідком чого стало прийняття рішення №003207/16-31-24-11/ НОМЕР_1 від 13.07.2021.

Перевіряючи обставини дотримання відповідачем встановленого законом алгоритму дій, дотримання якого є запорукою законності такого роду рішень, суд виходить з такого.

За приписами частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону №2464-VI).

Як вже з`ясовано судом, позивач сплатив заборгованість з ЄСВ відповідно до платіжних документів від 01.03.2019 №N17LO53674 на суму 15 819,54 грн та від 25.04.2019 №PS9486161 на суму 2 457,18 грн (а.с. 45).

За фактом погашення заборгованості відповідач застосував до ОСОБА_1 штраф у розмірі 20% своєчасно несплачених сум на загальну суму 3655,36 грн та пеню за період з 10.02.2018 до 25.04.2019 в розмірі 10% суми недоплати за кожний день прострочення платежу на загальну суму 5139,59 грн згідно з розрахунком (а.с. 42 зворот).

З огляду на дотримання відповідачем процедури визначеної законом суд не знаходить ні фактичних, ні правових підстав для скасування рішення ГУ ДПС у Полтавській області №003207/16-31-24-11/ НОМЕР_1 від 13.07.2021.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позову, у зв`язку з чим суд відмовляє у його задоволенні в повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун