Справа № 260/1774/21
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2021 рокум. Ужгород№ 260/1774/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дору Ю.Ю.,

за участі секретаря судових засідань Завидняк А.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - не з`явився;

представника позивача - Микита М.Ф.;

представника відповідача - не з`явився;

розглянувши у судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за збільшеною позовною заявою ОСОБА_1 до Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Білківської сільської ради (далі - відповідач) в якому просить:1. в порядку досудової підготовки розгляду даної справи витребувати у відповідача передавальний акт та всі відомості по нарахуванню та виплаті мені заробітних плат за період з листопада 2015 -го по 01 грудня 2020 року.; 2.відмову Білківської сільської ради у проведенні зі мною повного розрахунку по заробітній платі у зв`язку із звільненням мене з роботи- з посади Луківського сільського голови визнати протиправною та стягнути з Білківської сільської ради на мою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 37 707 грн. 27 коп. та середній заробіток за весь час затримки виплати такої на день винесення рішення у справі.

19 травня 2021 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі. 22 жовтня ухвалою суду було здійснено перехід до загального позовного провадження.

08 листопада 2021 року позивачем до суду подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача Білківської сільської ради на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі - компенсацію за невикористані 122 дні відпустки 100 719 грн. 00 коп. та середній заробіток за весь час затримки виплати такої за період з 01 березня 2021 року по 22 жовтня 2021 року - в розмірі - 525 808 грн.. загалом 626 527.00 коп.; стягнути витрати за надання правової допомоги адвокатом Микита М.Ф. в розмірі, який буде вказано протягом 5-ти днів з дня винесення рішення у справі.

09 листопада 2021 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 листопада 2015 року на підставі рішення першої сесії п`ятого скликання ОСОБА_1 - було обрано Луківським сільським головою та присвоєно 7 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування .

У зв`язку із закінченням строку повноважень на підставі пункту 1 статті 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та на підставі розпорядження Луківського сільського голови (виданого мною) від 01 грудня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з 02 грудня 2020 року. Цим же розпорядженням передбачено виплатити компенсацію за невикористані відпустки у кількості 122 календарних дні за 2016-2020 роки . На підставі зазначеного розпорядження, головним бухгалтером Луківської сільської ради проведено нарахування компенсації за невикористану відпустку за грудень 2020 року.

У зв`язку з відсутністю коштів для оплати праці та нарахування на зарплату працівникам Луківської сільської ради із позивачем не було проведено повний розрахунок , не нараховано та не проведено компенсацію за невикористані відпустки. 30.03.2021 року Луківську сільську раду припинено. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 р. № 712-р. Луківську сільську громаду об`єднано із Білківською сільською радою в Білківську об`єднану територіальну громаду. Відтак, позивач вважає, що його збільшені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву. Згідно даного відзиву відповідач зазначив, що оскільки відповідно до передавального акту від 29.01.2021 р. між Луківської сільською радою та правонаступником - Білківською сільською радою відображено заборгованість з оплати праці тільки в сумі 8427, 27 грн., то у відповідача відсутні підстави для виплати компенсації за невикористану відпустку позивачеві.

Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали. Представник відповідача проти позову заперечила.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 з 03.11.2015 року ОСОБА_1 обраний Луківським сільським головою

В подальшому, 01.12.2020 р. звільнений з посади селищного голови у зв`язку із закінченням строку повноважень ради, згідно п. 1 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (а.с. 4-5).

На переконання позивача під час звільнення відповідач не здійснив із ним повного розрахунку, а саме не нарахував та не виплатив компенсацію за невикористані 122 дні відпустки за період з 03.11.2015 р. по 01.12.2020 р.

В подальшому позивач звертався із заявами до голови Білківської ОТГ щодо здійснення з ним розрахунку на які отримував негативну відповідь (а.с.10-11)

Не погоджуюсь з рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції, яка діяла на момент звільнення) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон № 2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Статтею 3 Закону № 2493-III передбачено, що посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до статті 21 Закону № 2493-III посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Посадовим особам, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України від 03.10.2017 р. N 2148-VIII, застосовуються з 01.10.2017 р.

Стаття 22 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" регулює обчислення стажу служби в органах місцевого самоврядування", де до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Крім того, положеннями статті 46 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII передбачені особливості стажу державної служби. Зокрема, у пункті 2 вказаної норми зазначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

До 01 травня 2016 року, діяв Порядок обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. № 283, а з 25 березня 2016 року Постановою КМ № 229 затверджено новий Порядок обчислення стажу державної служби, який є чинним по сьогодні.

За приписами пункту 4 діючого Порядку № 229 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Пунктами 2, 3, 5, 9 Постанови КМ України від 06 квітня 2016 року № 270 "Про затвердження Порядку надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток" державним службовцям, які мають стаж державної служби понад п`ять років, надається додаткова відпустка тривалістю один календарний день. Починаючи з шостого року стажу державної служби ця відпустка збільшується на один календарний день за кожний наступний рік. Тривалість додаткової відпустки не може перевищувати 15 календарних днів. Додаткова відпустка конкретної тривалості надається державним службовцям після досягнення відповідного стажу державної служби. Додаткова відпустка надається державним службовцям одночасно із щорічною основною оплачуваною відпусткою або окремо від неї за згодою між державним службовцем і керівником державної служби в державному органі відповідно до затвердженого графіка відпусток. Під час звільнення державного службовця йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні додаткової відпустки.

За правилами частини першої статті 4 Закону України "Про відпустки" установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці" структура заробітної плати складається з основної і додаткової заробітної плати. Основна заробітна плата - оплата за виконаних роботу відповідно до встановлених норм праці, що встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок та посадових окладів (ставок заробітної плати). Додаткова заробітна плата включає виплати за перевиконання норм праці при відрядній формі заробітної плати, а також доплати, надбавки, премії, винагороди за вислугу років, за результатами роботи за рік, інші види заохочувальних виплат.

В свою чергу суми грошової компенсації за дні невикористаної відпустки не відображаються окремо і є складовою заробітної плати.

У постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 Верховний Суд зазначив, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Суд враховує, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані відпустки за спірний період, так само як і доказів відсутності підстав для такої виплати.

Натомість, наявні у матеріалах справи відомості про нарахування та виплат ОСОБА_1 заробітних плат за період з 2015 р. по 01.12.2020 р. (а.с.51-56), розпорядження про звільнення сільського голови ОСОБА_1 від 01.12.2020 р. вбачається наявність невикористаної відпустки ОСОБА_1 у кількості 122 дні. Даний факт наявності 122 днів невикористаної відпустки та не проведення їх розрахунку представником відповідача в судовому засіданні не заперечувався. (а.с. 91-92).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що на час звільнення позивача з посади відповідачем безпідставно не проведено розрахунок в частині нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані відпустки за вказаний період.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що не може бути задоволена позовна вимога про нарахування конкретно визначеної суми, про яку позивач вказує у прохальній частині позову та про стягнення з відповідача відповідної суми компенсації за невикористану відпустку при звільненні зі служби, оскільки саме відповідач зобов`язаний здійснювати нарахування та виплату компенсації за невикористану відпустку, а вказані дії є дискреційними та не належать до компетенції адміністративного суду.

Відтак, вимога про стягнення ненарахованої суми є передчасною, а належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача має бути зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоплачену суму.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу свого рішення та дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, судом встановлена протиправність дій відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки при звільненні та зобов`язання Білківську сільську раду Хустського району здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки за період з 03.11.2015 р. по 01.12.2020 р.

Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній розмір заробітної плати за весь час затримки виплати заробітної плати, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.

Згідно з статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо).

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд наголошує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Втім, остаточний розрахунок з позивачем ОСОБА_1 відповідачем не проведено.

За вказаного правового регулювання та обставин справи суд зазначає про відсутність підстав задоволення даної вимоги позову у цій частині, як передчасної.

Аналогічна правова позиція у постанові ВС від 23 грудня 2020 року у справі № 807/1525/16.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 229, 242-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Збільшений адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Білківської сільської ради (вул. Центральна, буд. 13,с. Білки, Іршавський район, Закарпатська область,90132, ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні.

Зобов`язати Білківську сільську раду Хустського району Закарпатської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за період з 03 листопада 2015 року по 01 грудня 2020 року.

У задоволенні решти позовних - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 06 грудня 2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Рішення суду у повному обсязі було складено 16 грудня 2021 року.

СуддяЮ.Ю.Дору