Справа № 420/11086/20
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/11086/20
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання неправомірними дій щодо проведення перерахунку довічного утримання,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФУ), в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ, а саме - лист начальника Управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ Родіної О.Р. від 04 серпня 2020 року за №12248/03-16 «Щодо перевірки ( ОСОБА_1 ) пенсійної справи»; визнати протиправними дії ГУПФУ щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року у розмірі 90% (дев`яносто відсотків) без обмеження граничного розміру його суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зазначеної у довідці ТУ ДСА України в Одеській області від 27 лютого 2020 №5-566/20 100896 гривень, з урахуванням підвищення щомісячного довічного грошового утримання на підставі ч.4 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», без обмеження граничного розміру, з урахуванням фактично проведених виплат; зобов`язати ГУПФУ провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року у розмірі 90% (дев`яносто відсотків) без обмеження граничного розміру його суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зазначеної у довідці ТУ ДСА України в Одеській області від 27 лютого 2020 №5-566/20 100896 гривень, з урахуванням підвищення щомісячного довічного грошового утримання на підставі ч.4 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» без обмеження граничного розміру, з урахуванням фактично проведених виплат.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував рішення ГУПФУ, а саме: лист начальника Управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ Родіної О.Р. від 04 серпня 2020 року за №12248/03-16 «Щодо перевірки ( ОСОБА_1 ) пенсійної справи»; визнав протиправними дії ГУПФУ щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року у розмірі 62% його суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зазначеної у довідці ТУ ДСА України в Одеській області від 27 лютого 2020 №5-566/20 100896 гривень, з урахуванням підвищення щомісячного довічного грошового утримання на підставі ч.4 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням фактично проведених виплат.

Крім того, суд зобов`язав ГУПФУ провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання з 19 лютого 2020 року у розмірі 62% суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зазначеної у довідці ТУ ДСА України в Одеській області від 27 лютого 2020 № 5-566/20 100896 гривень, з урахуванням підвищення щомісячного довічного грошового утримання на підставі ч.4 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням фактично проведених виплат. У решті позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю.

Також, не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та повністю задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу, як судді у відставці Болградського районного суду Одеської області, рішенням Управління Пенсійного фонду України в Болградському районі Одеської області 27 травня 2013 було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 16 травня 2013 року.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 по справі № 497/2273/13-а, яка набрала законної сили, на Управління ПФУ в Болградському районі Одеської області покладено зобов`язання здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 03 червня 2013 у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді з урахуванням підвищення щомісячного довічного грошового утримання на підставі ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» буз обмеження граничного розміру.

Відповідач виконав постанову Одеського апеляційного адміністративного суду та щомісячно нараховував та виплачував позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді, без обмеження граничного розміру.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Болградським РВУ Одеської області 12 травня 2000.

19 лютого 2020 року змінився розмір складових суддівської винагороди, яку отримує повноважний суддя, відносно позивача посадовий оклад та доплата за вислугу років.

27 лютого 2020 року ТУ ДСА України в Одеській області видало довідку № 5-566/20 «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці», відповідно до якої відносно позивача змінився розмір посадового окладу та доплати за вислугу років.

06 березня 2020 року позивач подав довідку відповідачу, а також заяву про проведення перерахунку та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

10 березня 2020 року відповідач розглянув вказану заяву та ухвалив рішення №15, яким відмовив позивачу у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою про суддівську винагороду від 27 лютого 2020 №5-566/20.

20 березня 2020 року позивач звернувся в Окружний адміністративний суд з позовною вимогою до відповідача (справа № 420/2610/20).

На підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 у справі №420/2610/20, яке набрало законної сили 07 серпня 2020, на відповідача покладено зобов`язання провести перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі довідки ТУ ДСА України в Одеській області від 27 лютого 2020 року № 5-566/20, з урахуванням фактично проведених виплат.

26 серпня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою провести перерахунок та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 у розмірі 90% його суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зазначеної у вказаній довідці ТУ ДСА України в Одеській області.

31 серпня 2020 року відповідач розглянув заяву позивача і відмовив у її задоволенні, посилаючись на перевірку його пенсійної справи, після проведення якої відповідач перерахував щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці виходячи із 50% суддівської винагороди у зв`язку з переглядом стажу роботи на посаді судді, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав, що Законом України від 16 жовтня 2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07 листопада 2019 року, було виключено пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Водночас, суд зазначив, що для застосування розміру 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про що просить позивач, немає підстав, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07 липня 2010 року №2453-VI.

З 18 лютого 2020 року (з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18 лютого 2020 року) Закон України Про судоустрій і статус суддів від 07 липня 2010 року №2453-VI в частині регулювання щомісячного грошового утримання втратив чинність.

Таким чином, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом № 2453-VI.

Суд зазначив, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI, та до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Як було зазначено, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 420/2610/20 суд визнав протиправним та скасував рішення ГУПФУ від 10 березня 2020 року №15 про відмову позивачу у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язав ГУПФУ провести перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року з розрахунку його суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зазначеної у довідці ТУ ДСА України в Одеській області від 27 лютого 2020 року №5-566/20 - 100896 гривень, з урахуванням фактично проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Приймаючи вказану постанову суд зазначав, що оскільки позивачу було призначено довічне грошове утримання 16 травня 2013 року, суд дійшов висновку, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислювалось та виплачувалось з урахуванням вищезазначених положень абзацу другого пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII як судді, що не пройшов кваліфікаційне оцінювання.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 положення пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Мотивуючи дане Рішення у цій частині Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013).

Розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

З урахуванням наведеного, Конституційний Суд України дійшов висновку, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Суд також зазначив, що після 18 лютого 2020 року на порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці поширюються положення статті 142 Закону №1402-VIII, в силу приписів частини четвертої якої суддя у відставці має право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

З аналізу наведеного вбачається, що в межах даної справи наявність/відсутність правових підстав для виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року з розрахунку його суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Закону №1402-VIII не є спірним, натомість спірним є відсотковий розмір перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року, який розраховується з відповідного трудового стажу, який зараховується до стажу роботи судді.

Так, частиною третьою 142 Закону №1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Вищевказана норма неконституційною не визнавалась.

Поряд з цим, ч.3 статті 138 Закону №2453-VI (в редакції станом на час призначення позивачу довічного грошового утримання) передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що перерахунок грошового утримання судді у відставці, в даному випадку, в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI.

При цьому, слід наголосити, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не різних законів вибірково на власний розсуд в тих положеннях, що найбільше сприяють правовому стану заінтересованої особи.

Отже, враховуючи зазначені вище положення частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ, позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого судді, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, виходячи з 50 відсотків (20 років роботи) + 2% за кожний повний рік роботи понад 20 років.

Як вбачається з матеріалів справи, стаж роботи позивача на посадах, що враховуються в спеціальний стаж для обрахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає 26 років 6 місяців 12 днів.

Виходячи з того, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 26 повних років, щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись йому в розмірі 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді

В свою чергу, для застосування розміру 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про що просить позивач, немає підстав, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010, який з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18 лютого 2020 в частині регулювання щомісячного грошового утримання остаточно втратив чинність.

При цьому, діючим Законом передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання.

Наведене також узгоджується по суті з висновками Верховного Суду, викладеними постанові від 08 листопада 2021 року справа №580/492/21.

При цьому, колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на ту обставину, що після перевірки пенсійної справи щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці перераховане виходячи з 50% суддівської винагороди у зв`язку з переглядом стажу роботи на посаді судді, є безпідставним, оскільки стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, визначено Болградським районним судом Одеської області (т.1 а.с.188 зворотній бік) та становить 26 повних років. Вказаний розрахунок оскаржений не був та помилковим не визнавався, в зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що саме з вказаного стажу і слід розраховувати відсотковий розмір довічного грошового утримання судді у відставці, який суд першої інстанції правильно визначив у розмірі 62%.

Наведені висновки також узгоджуються з тією обставиною, що абз.4 п.34 Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині, визначеній судом першої інстанції.

Інші доводи апеляційних скарг, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.