Справа № 500/2648/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/2648/21 пров. № А/857/17425/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Лутчин Н.М.,

позивача: не з`явився

представника відповідача: Буданов М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 500/2648/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) імені Героя України полковника Євгена Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про нарахування і виплату грошової допомоги,

суддя в 1-й інстанції Подлісна І.М.,

час ухвалення рішення 12 год. 30 хв,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В :

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до наказу начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (надалі Відповідач) від 11 березня 2021 року, старшого лейтенанта ОСОБА_1 (надалі Позивач) який обіймав посаду начальника житлово-експлуатаційної служби відділу тилового забезпечення, звільнено з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас без права носіння військової форми одягу.

Позивач вважав, що мав право на отримання грошової допомоги на підставі частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», проте такої допомоги йому виплачено не було.

13 квітня 2021 року позивач звернувся до начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України із письмовою заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги. Однак, листом № 11-5539 від 19 квітня 2021 року від імені начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги.

Протиправна відмова відповідача спонукала позивача звернутись до суду за захистом своїх соціальних прав, оскільки дії відповідача не відповідають чинному законодавству.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що без наявності письмової відмови позивач не мав можливості довести факт бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Просить скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 460/3329/21 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Залишаючи без розгляду позовну заяву у частині в справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив процесуальний строк на звернення до суду з позовною заявою без поважних причин.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Проте, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Як встановлено ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року № 620/1982/19, від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.

Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є неповажними, при цьому факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом до відкриття провадження в адміністративній справі, то суд зобов`язаний повернути позовну заяву.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до наказу начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (надалі Відповідач) від 11 березня 2021 року, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , який обіймав посаду начальника житлово-експлуатаційної служби відділу тилового забезпечення, звільнено з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас без права носіння військової форми одягу.

12 травня 2021 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, на які поширюється місячний строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Суд зазначає, що до суду з вказаним позовом позивач звернувся 12 травня 2021 р., тобто з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС.

Так, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом, позивач зазначає, що відповідачем перед звільненням з військової служби не було ознайомлено його із виплатами, належними при звільненні і щодо проведення з ним повного розрахунку при звільненні він не повідомлявся. Вказує, що 13 квітня 2021 року позивач звернувся до начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України із письмовою заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги. Однак, листом № 11-5539 від 19 квітня 2021 року начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України позивачу стало відомо про те, грошова допомога, передбачена частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йому взагалі не нараховувалась.

Разом з тим, суд вважає, що після звільнення з військової служби позивач був обізнаний, або ж міг дізнатись про обов`язок відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги.

При цьому, як зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано обґрунтованих пояснень та доказів на їх підтвердження, що перешкоджали йому звернутися у період з 11.03.2021 (день виключення позивача зі списків особового складу прикордонного загону) по 12 травня 2021 ( день звернення позивача із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги) до відповідача про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги.

Таким чином, оскільки позивачем не було наведено достатніх підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які б свідчили про поважність причин пропуску такого строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

За встановлених обставин, з огляду на процесуальні норми, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а вказані позивачем обставини не можна вважати поважними підставами пропуску такого.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 123, 230, 241, 308, 312, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 500/2648/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 15 грудня 2021 року