Справа № 540/8216/21
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
УХВАЛА

16 грудня 2021 р. м. ХерсонСправа № 540/8216/21

Херсонський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про забезпечення адміністративного позову у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсон Регіон Буд" до Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради, виконавчого комітету Херсонської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсон Регіон Буд" звернулося з позовною заявою до Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради, виконавчого комітету Херсонської міської ради, в якій просить:

- визнати бездіяльність Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради, що полягає у не розгляді останнім у передбачений законодавством спосіб і строк заяв позивача від 26.07.2021 р. про видачу дозволів на розміщення 27 (двадцяти семи) об`єктів зовнішньої реклами №№ 144-16469-20, 144-16471-20, 144-16473-20, 144-16474-20, 144-16475-20, 144-16476-20, 144-16477-20, 144-16478-20, 144-16479-20, 144-16481-20, 144-16484-20, 144-16486-20, 144-16489-20, 144-16490-20, 144-16492-20, 144-164-94-20, 144-16495-20, 144-16496-20, 144-16497-20, 144-16498-20, 144-16499-20, 144-16500-20, 144-16501-20, 144-16502-20, 144-16503-20, 144-16504-20, 144-16505-20, протиправною та зобов`язати Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради повторно розглянути перелічені вище заяви позивача від 26.07.2021 р. про видачу дозволів на розміщення 27 (двадцяти семи) об`єктів зовнішньої реклами;

- визнати протиправним та скасувати пункти 1, 2.1 рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21.07.2021 р. № 349 "Про демонтаж рекламних засобів" в частині демонтажу рекламних засобів, зазначених у пунктах №№ 1.1, 1.3-1.8, 1.10-1.14, 1.16-1.19, 1.21, 1.21-1.28, 1.31 та 1.32 додатку № 1 до згаданого рішення відповідача-2 від 21.07.2021 р. № 349.

Ухвалою від 16.12.2021 р. у справі відкрито спрощене провадження.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії пунктів 1, 2.1 рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21.07.2021 р. № 349 в частині демонтажу рекламних засобів, зазначених у пунктах №№ 1.1, 1.3-1.8, 1.10-1.14, 1.16-1.19, 1.21, 1.21-1.28, 1.31 та 1.32 додатку № 1 до згаданого рішення;

- заборони Управлінню маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради та комунальному підприємству "Сервіс-опт" виконавчого комітету Херсонської міської ради вчиняти дії з демонтажу рекламних засобів, що є предметом даного спору.

В обґрунтування заяви зазначає, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21.07.2021 р. № 349 про демонтаж перебуваючих у володінні заявника 27 об`єктів зовнішньої реклами є передчасним і порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право заявника мирно володіти рекламними засобами до завершення розгляду заяв про видачу дозволів на розміщення цих рекламних засобів. Наразі ці заяви у встановлений чинним законодавством спосіб не розглянуто, а тому (у випадку визнання оскаржуваної бездіяльності протиправною) Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради має повторно розглянути заяви від 26.07.2021 р. про видачу дозволів на розміщення 27 об`єктів зовнішньої реклами. Таким чином, у разі задоволення судом першої позовної вимоги, виконання рішення суду буде унеможливлено через припинення існування предмета заяв на розміщення об`єктів зовнішньої реклами внаслідок демонтажу останніх на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21.07.2021 р. № 349. Також зазначає, що рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21.07.2021 р. № 349 має очевидні ознаки протиправності, оскільки винесено з порушенням принципів пропорційності, обґрунтованості і права особи на участь у процесі прийняття рішень. Нагальна необхідність застосування цих заходів підтверджується тим, що 24.11.2021 р. виконавчим комітетом Херсонської міської ради винесено рішення № 777, яким затверджено План роботи управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради та комунального підприємства "Сервіс-опт" на 2021 рік щодо вжиття заходів із демонтажу рекламних засобів. У додатку до цього рішення серед інших, запланованих до демонтажу рекламних засобів, зазначені 27 рекламних засобів, щодо яких заявник звернувся за видачею дозволів на розміщення.

За правилами ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано ст.ст.150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.6 ст.154 КАС, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Предметом позовних вимог у даній справі є наявна, на думку позивача, бездіяльність Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради щодо не розгляду у встановлені законодавством спосіб і строки заяв від 26.07.2021 р. про видачу дозволів на розміщення 27 об`єктів зовнішньої реклами та протиправність пунктів 1, 2.1 рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21.07.2021 р. № 349 "Про демонтаж рекламних засобів".

Тобто, на даний час у ТОВ "Херсон Регіон Буд" відсутні дозволи на розміщення зовнішньої реклами.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про рекламу" від 03.07.1996 р. № 270/96-ВР (далі - Закон № 270/96-ВР) зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг; рекламні засоби - засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача.

Частиною 1 статті 16 Закону № 270/96-ВР передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 р. № 2067, дозвіл це документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Дозвіл надається строком на п`ять років, якщо менший строк не зазначено у заяві (п.23 Типових правил № 2067).

Відповідно до п.3 Типових правил № 2067 зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу (п.24 Типових правил № 2067).

Таким чином, розміщення зовнішньої реклами, відповідних рекламних засобів може здійснюватися лише на підставі відповідного дозволу та в межах його строку.

Як вже зазначалося, у позивача на даний час відсутній дозвіл на розміщення зовнішньої реклами; із заявою про надання дозволу позивач звернувся 26.07.2021 р., тобто до прийняття відповідачем-2 рішення від 21.07.2021 р. № 349; п.1, 2.1 рішення від 21.07.2021 р. № 349 "Про демонтаж рекламних засобів" стосуються не позивача, а ТОВ "Херсон-енерго сервіс", а тому твердження позивача про передчасність рішення від 21.07.2021 р. № 349, про порушення його права на мирне володіння рекламними засобами, про винесення рішення з порушенням принципів пропорційності, обґрунтованості і права особи на участь у процесі прийняття рішень є безпідставними.

Позивачем не надано жодних доказів, які свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, а також на підтвердження обставин щодо реального обмеження його законних прав та інтересів оскаржуваним рішенням відповідача-2.

Суд зауважує, що рішення про демонтаж рекламних засобів не є розпорядженням майном, проте демонтаж має здійснюватися з підстав передбачених нормативним актом про рекламу, який у визначених випадках передбачає повернення майна.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 15.07.2019 р. у справі № 580/332/19, від 17.10.2019 р. у справі № 640/7285/19, від 18.02.2021 р. у справі № 640/3755/20, від 11.03.2021 р. у справі № 260/1168/19, від 22.09.2021 р. у справі № 160/6846/21.

Відтак, твердження позивача про те, що вирішення судом адміністративного спору за таким позовом не призведе саме по собі до ефективного захисту прав, свобод та інтересів заявника від порушень з буку суб`єктів владних повноважень є необґрунтованим.

Таким чином, позивачем не доведено, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову призведе до невідворотних наслідків та у разі встановлення судом порушення його прав, для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили, що захист прав стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів. Тому заява про забезпечення адміністративного позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 150-157, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Суддя О.І. Бездрабко