Справа № 420/6115/19
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 420/6115/19

адміністративне провадження № К/9901/8931/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Мацедонської В.Е.,

Шевцової Н.В.,

при секретарі - Мовчан А.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Косова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Одеської обласної прокуратури

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року (головуючий суддя -Єфіменко К.С.)

та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року (головуючий суддя -Градовський Ю.М., судді: Крусян А.В., Яковлєв О.В.)

у справі № 420/6115/19

за позовом ОСОБА_1

до Одеської обласної прокуратури

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У жовтні 2019 року позивач звернувся в суд із позовом до Прокуратури Одеської області, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ прокуратури Одеської області №1933-к від 24.10.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури області;

- стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток на час вимушеного прогулу з 24.10.2018 до дня поновлення на роботі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 заяву позивача від 16.10.2019 про поновлення строку задоволено. Поновлено позивачу строк звернення до суду. Клопотання представника відповідача від 15.11.2019 за (вхід.№42895/19) про залишення позовної заяви без розгляду по справі №420/6115/19 залишено без задоволення.

Суд, постановляючи дану ухвалу, зазначив, що позивачем до заяви додані виписки з медичної карти амбулаторного хворого №13549 згідно яких позивач в період з 30.10.2017 по 24.11.2017 проходив стаціонарне лікування, протокол ультразвукового обстеження №8246 щодо стану протікання вагітності дружини позивача, дані закордонного паспорту позивача з відмітками про перебування за кордоном країни, ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 13.09.2018 року по справі №522/20762/17, які вказують на те, що позивач протягом часу, який був відведений законом на звернення до суду, мав ускладнення власного здоров`я, повинен був опікуватись станом здоров`я дружини, перебував за кордоном країни, тобто не мав можливості на рівні з іншими членами суспільства реалізовувати свої права щодо доступу до правосуддя. На думку суду, це є поважними причинами щодо неможливості своєчасного звернення позивача із цим позовом до суду, оскільки суд не може встановити стан позивача у відповідні проміжки часу, визначити чи дозволяв йому стан здоров`я подати позов до суду та брати участь у розгляді справи. Окрім того, суд не може на цій стадії процесу надати оцінку суттєвості наявного конфлікту між позивачем та ОСОБА_2 , який тоді обіймав посаду прокурора Одеської області, але заява представника позивача про наявність такого конфлікту та те, що він є поважною причиною того, що позивач не міг звернутись раніше до суду заслуговує на увагу. Таким чином, суд вважав, що вказані обставини є поважними, а тому дійшов висновку про необхідність поновлення йому строку звернення до суду, для реалізації ним його права звернення до суду у розумінні ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Одеської області №1933к від 24.10.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області.

Стягнуто із Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.09.2019р. по день фактичного поновлення на посаді, виходячи із середньоденного розміру заробітку 1674,99 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що визначення дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази попереднього погодження дати звільнення, а також відсутні посилання на неможливість продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; тощо) відповідно до чого можливий строк звільнення з посади раніше ніж за два тижні, як передбачено законом. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11 липня 2018 року по справі № 821/761/17.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)

15 березня 2021 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року, в якій скаржник просить скасувати зазначені рішення судів та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга відповідачем була подана з підстав, викладених у п.п.1, 4 ч.4 статті 328 КАС України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у справі №303/4235/17 та у справі №560/2146/19 в частині необхідності застосування до спірних відносин приписів трудового законодавства (ст.38 КЗпП України) або норм спеціального законодавства; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу).

Скаржник вказує, що на прокурора, як на особу публічного права із особливим статусом загальні норми трудового законодавства поширюються субсидіарно. Скаржник зазначив, що приписами Закону України "Про прокуратуру" врегульовано питання звільнення прокурора з посади за власним бажанням, та надано прокурору право на подання заяви про звільнення за власним бажанням незалежно від мотивів. Тому висновки судів про необхідність застосування до спірних відносин приписів трудового законодавства, з огляду на відсутність спеціальних норм, є безпідставними, оскільки спірні відносини врегульовані спеціальним законодавством і останнє, на відміну від КЗпП України, не містить умов щодо подання заяви про звільнення за власним бажанням із визначеною працівником датою. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 11.02.2021 у справі №560/2146/19.

Крім того, скаржник вказує на те, що ним було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності та залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском місячного строку звернення до суду, проте вказане клопотання необґрунтовано було відхилене судом.

У додаткових поясненнях, наданих суду касаційної інстанції 07.06.2021, скаржник, підтримуючи вищенаведені доводи, просить врахувати також правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.04.2021 у справі № 420/2801/19.

08 червня 2021 року на вказану касаційну скаргу позивачем подано відзив, в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів останньої, просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2021 року за даною касаційною скаргою відкрите касаційне провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2021 року касаційну скаргу Одеської обласної прокуратури призначено до касаційного розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 з січня 2013 р. працював в органах прокуратури.

4 жовтня 2016 р. наказом прокурора Одеської області №2351к позивача призначено на посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури області.

24 жовтня 2017 р. ОСОБА_1 подав до відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області заяву про звільнення за власним бажанням.

Наказом прокурора Одеської області від 24.10.2017 №1933к юриста 2 класу ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури області та з органів прокуратури Одеської області з 24 жовтня 2017 р. відповідно до п.7 ч.1 ст.51 ЗУ «Про прокуратуру».

Позивач вважаючи, що вказану заяву про звільнення написано ним під тиском та проти його волі 16 жовтня 2019 року звернувся до суду за захистом свої прав.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина 5 статті 123 КАС України: Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Пункт 8 частини 1 статті 240 КАС України: Суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частини 3,4 статті 123 КАС України: Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

Суд зауважує, що касаційне провадження у даній справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, зокрема і щодо випадків, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Так, скаржник у доводах касаційної скарги звертає увагу на порушення позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом та необґрунтоване поновлення судом першої інстанції зазначеного строку, що призвело до порушення судом норм процесуального права, і залишення поза увагою вказаного порушення судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивач із позовом по скасування наказу про звільнення від 24 жовтня 2017 року та його поновлення, звернувся 16 жовтня 2019 року, тобто через 1 рік та 11 місяців від дати звільнення.

ОСОБА_1 , при зверненні до суду першої інстанції, просив поновити йому пропущений строк.

Позивачем до заяви додані виписки з медичної карти амбулаторного хворого №13549 згідно яких позивач в період з 30.10.2017 по 24.11.2017 проходив стаціонарне лікування, протокол ультразвукового обстеження №8246 щодо стану протікання вагітності дружини позивача, дані закордонного паспорту позивача з відмітками про перебування за кордоном країни, ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 13.09.2018 по справі №522/20762/17 про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 14.10.2018, які, на думку судів попередніх інстанцій, вказували на те, що позивач протягом часу, який був відведений законом на звернення до суду, мав ускладнення власного здоров`я, повинен був опікуватись станом здоров`я дружини, перебував за кордоном країни, тобто не мав можливості на рівні з іншими членами суспільства реалізовувати свої права щодо доступу до правосуддя.

Також позивач, в подальшому, не міг звернутись до суду своєчасно, оскільки остерігався помсти ОСОБА_2 , який обіймав посаду прокурора Одеської області. Лише після звільнення цієї особи з посади у вересні 2019 року, позивач звернувся до суду із захистом порушеного права.

Одеський окружний адміністративний суд, вважаючи вказані причини пропуску строку поважними, ухвалою від 19 грудня 2019 року поновив позивачу строк звернення до суду. Дану позицію підтримав і П`ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 10 лютого 2021 року.

Суд, аналізуючи фактичні обставини справи, не погоджується з даними висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Як не оспорюється сторонами у справі, ОСОБА_1 із змістом наказу про звільнення від 24.10.2017 був обізнаний саме в цей день - 24.10.2017, що підтверджується підписами про отримання копії вказаного наказу та оригіналу трудової книжки позивача.

Відтак, перебіг строку на оскарження наказу про звільнення позивача розпочався 25.10.2017 та завершився 27.11.2017 (оскільки 25.11.2017 припадав на вихідний день).

Водночас, із позовом ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції 16.10.2019, тобто з пропуском строку звернення до суду, визначеного ч. 5 ст. 123 КАС України.

Позивач, на поважність причин пропуску строку звернення до суду наводив такі факти, як його перебування на стаціонарному лікуванні у медичному закладі з 30.10.2017 по 24.11.2017, вагітність дружини, перебування за кордоном та страх помсти колишнього керівника.

Суд, аналізуючи вказані причин, вважає необґрунтованими, неповажними та такими, що об`єктивно не перешкоджали позивачу звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з дотриманням вимог процесуального закону.

Так, перебування позивача на стаціонарному медичному лікуванні з 30.10.2017 по 24.11.2017, що підтверджувалося випискою з медичної карти амбулаторного хворого №13549, не позбавило, водночас ОСОБА_1 звернутися із позовом після відновлення втраченої працездатності, тобто одразу після 24.11.2017, не зволікаючи до 16.10.2019.

Також не заслуговують на увагу і така причина, вказана позивачем, як наявність ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 13.09.2018 у справі № 522/20762/17.

Так, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_1 був присутній під час постановлення даної ухвали, що не перешкоджало останньому також і звернутися з позовом щодо оскарження наказу про звільнення, як до постановлення ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 13.09.2018 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, так і після закінчення строку дії даного заходу - 14.10.2018.

Окрім того, Суд вважає, що вагітність дружини та перебування за кордоном позивача за власною ініціативою не можуть слугувати об`єктивними причинами поважності пропуску строку звернення позивача із даним позовом.

Таким чином, враховуючи викладене, Суд зазначає, що, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом лише в жовтні 2019 року, тобто після закінчення місячного строку, та не надав обґрунтованих доказів існування поважних причин такого пропуску, то висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для поновлення строку позивачу для звернення до суду з даним позовом, є помилковими.

При цьому, колегія суддів зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав.

Суд наголошує на тому, що строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і впорядкованим. Також, Суд зазначає, що без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Суд підкреслює, що встановлення законодавцем скороченого (місячного) строку для звернення особи до суду за захистом своїх порушених прав у визначеній частиною 5 статті 123 КАС України категорії справ, не має на меті перешкоджання доступу до правосуддя, а переслідує ціль якнайшвидшого відновлення порушених прав позивача шляхом поновлення його на посаді чи скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Суд зауважує, що у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».

У справі «Ілхан проти Туреччини» (заява № 22277/93 від 27.06.2000 §59), Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму. Воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Тому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує наказ про звільнення та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що, зважаючи на наявне порушення судами норм процесуального права у вигляді необґрунтованого поновлення строку пропуску звернення позивача до суду із позовом, рішення судів попередні інстанцій на предмет дотримання ними норм матеріального права не переглядається в касаційному порядку.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень та залишення позову без розгляду.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Частиною першою статті 354 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Окрім того, Суд зауважує, що ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2021 року зупинено виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року і постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року в частині стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.09.2019 по день фактичного поновлення на посаді, виходячи із середньоденного розміру заробітку 1674,99 грн., до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Водночас, зважаючи на те, що за результатами касаційного розгляду, вирішено скасувати рішення судів попередніх інстанцій та залишити без розгляду, то Суд не вбачає підстав для поновлення виконання оскаржуваного рішення, у відповідності до ч. 3 ст. 375 КАС України.

Керуючись статтями 341, 344, 349-356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії у справі № 420/6115/19 - залишити без розгляду.

Повний текст постанови складено 15.12.2021.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

СуддіН.А. Данилевич В.Е. Мацедонська Н.В. Шевцова