Справа № 280/9490/21
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 280/9490/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮПОН УКРАЇНА»

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року (головуючий суддя Батрак І.В.) про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом Приватного підприємства «БІЗОН-ТЕХ 2006»

до Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Авторгова Андрія Миколайовича

третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮПОН УКРАЇНА»

про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «БІЗОН-ТЕХ 2006» (далі Позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Авторгова Андрія Миколайовича (далі Відповідач), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЮПОН УКРАЇНА» (далі Третя особа), в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №67007740 від 01.10.2021, винесену Відповідачем;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №67007742 від 01.10.2021, винесену Відповідачем.

12 жовтня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява Позивача про забезпечення позову, в якій останній просив зупинити стягнення на підставі: 1) виконавчого напису № 4465, виданого 01.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, про стягнення з приватного підприємства «БІЗОН-ТЕХ 2006» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮПОН УКРАЇНА» не сплаченої за векселем суми 158211053,05 грн та витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 158211,00грн. у виконавчому провадженні № 67007740; 2) виконавчого напису № 4466, виданого 01.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем про стягнення з приватного підприємства «БІЗОН-ТЕХ 2006» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮПОН УКРАЇНА» не сплаченої за векселем суму 83041020,89 грн та витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 83041,00 грн. у виконавчому провадженні № 67007742, до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

В обґрунтування вказаної заяви Позивачем вказує, що саме по собі оскарження до суду постанов про відкриття виконавчих проваджень не зупиняє проведення відповідачем виконавчих дій в рамках вказаних виконавчих проваджень, а реалізація ним своїх повноважень, зокрема, шляхом звернення стягнення на майно позивача шляхом його арешту, вилучення та реалізації (статті 10, 48, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження», неминуче призведе до обмеження прав позивача на вільне володіння, користування і розпорядження своїм майном, а також виникнення у позивача обов`язку несення додаткових витрат, пов`язаних зі сплатою виконавчого збору - 10% від стягуваної суми (статті 27, 45 Закону) та витрат виконавчого провадження (статті 42, 45 цього Закону). Отже, вказує, що до моменту скасування судом вказаних постанов відповідач може проводити виконавчі дії і звертати стягнення на майно і кошти позивача, у зв`язку з чим позивач змушений вживати цілу низку заходів та нести додаткові витрати ресурсів для відновлення тих прав, що вже порушені відповідачем зараз внаслідок проведення виконавчих дій в рамках тих виконавчих проваджень, що були відкритті відповідачем всупереч вимог законодавства, і на підставі виконавчих документів, що мали бути повернуті без прийняття до виконання відповідачем третій особі - ТОВ «ДІОПОН УКРАЇНА» (стягувач за вказаними виконавчими провадженнями) відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи, що вжиття заходів із забезпечення позову, що заявляються позивачем за цією заявою, нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову, що розглядається у цій справі; зупинення стягнення у рамках вказаних виконавчих проваджень не порушить балансу інтересів сторін, адже зупинення виконавчих проваджень не створить перешкод для проведення виконавчих дій після ухвалення рішення у цій справі (у випадку відмови в задоволені вимог позивача), але відмова у задоволені цієї заяви призведе до: 1) необхідності оплати позивачем безпідставно нарахованих відповідачем сум винагороди та витрат на організацію виконавчих проваджень; 2) необхідності докладання позивачем значних зусиль для відновлення своїх прав (у випадку задоволення вимог позивача) шляхом повернення тих коштів, що будуть стягнуті відповідачем в рамках вказаних виконавчих проваджень; забезпечення позову в цій справі не порушить ні прав сторін, ні прав та інтересів 3-х осіб, а, навпаки, дозволить уникнути витрат ресурсів (часу та коштів) в рамках виконавчих проваджень, які відкриті відповідачем з порушенням вимог законодавства та, як наслідок, усі дії відповідача, що вчиняються у вказаних виконавчих провадженнях с протиправними, оскільки проводяться особою (відповідачем), яка не мас правових підстав для цього; заявлені у цін заяві вимоги не порушують засад розумності, обґрунтованості і адекватності, вважає, що забезпечення поданого позивачем позову, що розглядається в цій справі, шляхом зупинення стягнення на підставі вказаних виконавчих документів, є доцільним та необхідним.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у заяву Позивача про забезпечення адміністративного позову задоволено.

Ухвала суду мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача у випадку задоволення пред`явленого ним позову, оскільки ймовірною є ситуація, що навіть у випадку скасування оскаржуваних постанов Відповідача та набрання рішенням суду законної сили, суми за векселем на цей момент можуть бути стягнуті приватним виконавцем.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Третя особа оскаржила її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Третя особа, із посиланням на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що невжиття заходів забезпечення не може призвести до істотних складнощів та неефективності поновлення порушених прав Позивача. Постанови приватного виконавця не є очевидно протиправними та такими, що порушують права та інтереси Позивача. Навпаки, ці постанови є законними та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Заходи забезпечення позову, вжиті судом першої інстанції, не є адекватними та співмірними із негативними наслідками, які настають внаслідок вжиття таких заходів.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення. Вжиті заходи забезпечення позову фактично є вирішенням спору по суті.

Позивач також надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що вжитий судом захід передбачений КАС України і в даному випадку був єдиним можливим способом забезпечення позову, що відповідав вимогам співмірності та адекватності для перестороги від наслідків виконання виконавчих написів нотаріуса особою, яка згідно із законами не має права на їх виконання.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Таким чином, ст. 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі № 826/14722/17 вказав, що забезпечення позову є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Разом з цим, необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У даній справі виконання ВП № 67007740 та ВП № 67007742 до вирішення питання про законність відкриття відповідного виконавчого провадження може призвести до істотних складнощів, та неефективності поновлення порушення прав, за захистом яких звернувся Позивач. При цьому винесення постанови ВП № 67007740 про арешт коштів боржника має наслідком застосування заходів примусового виконання рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та є ризик того, що виконавче провадження буде виконано ще до того, як суд висловиться з приводу предмету законності його відкриття, при цьому, на позивача будуть покладені також і витрати та обмеження, пов`язані з проведенням виконавчого провадження.

За цих обставин, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача у випадку задоволення пред`явленого ним позову, оскільки ймовірною є ситуація, що навіть у випадку скасування оскаржуваних постанов Відповідача та набрання рішенням суду законної сили, суми за векселем на цей момент можуть бути стягнуті приватним виконавцем.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 4) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч. 5, 6 ст.154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених п. 1, 4, 6, 8 ч. 1 ст. 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених п. 2, 3 і 5 ч. 1 ст. 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що зупинення стягнення на підставі виконавчого документа є належним заходом забезпечення позову в даному випадку.

Суд апеляційної інстанції не вбачає наявності порушень норм права при постановленні оскаржуваної ухвали суду.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга Третьої особи підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮПОН УКРАЇНА» - залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у справі №280/9490/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов