Справа № 200/8746/21
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 р. Справа№200/8746/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Загацької Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Скрипник К.О.,

представника відповідача Мітасова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління служби судової охорони у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління служби судової охорони у Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020 рік;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення за 2021 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020 рік.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що у період з 24.09.2020 по 22.04.2021 проходив службу в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Донецькій області. Вважає, що при звільненні відповідач не провів усі належні виплати, а саме матеріальну допомогу для оздоровлення за 2021 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік та компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020 рік. Вказує, що відповідач визнає право на отримання додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вказує, що відповідно до ч.2 ст.54 Закону України «Про державну службу» державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Крім того, ст.57 Закону України «Про державну службу» установлено, що державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Вважає, що у листах відповідача не оспорюється той факт що виплата матеріальної повинна бути виплачена, у зв`язку з чим, відповідачем безпідставно не проведено розрахунок при звільнені у повному обсязі. З зазначених підстав позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладено заперечення проти задоволення позовних вимог. У відзиві представником відповідача зазначено, що виплата співробітникам матеріальної допомоги для оздоровлення здійснюється на підставі їх рапортів які надаються до керівництва територіального управління, з боку позивача такий рапорт не був зареєстрований та не наданий до керівника управління для погодження та реалізації рапорту в подальшому. Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік проводиться відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» та п.п.1 п.36 розділу II Порядку про виплату грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони, затвердженої наказом ДСА від 26.08.2020 №384 (зі змінами) співробітникам один раз на рік у межах асигнувань на виплату грошового забезпечення надається матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань у розмірі, що не перевищує їх грошового забезпечення, згідно з п.п.4 п.36 розділу II розмір матеріальної допомоги, порядок її виплати встановлюється за рішенням Голови Служби з урахуванням розміру фонду грошового забезпечення, затвердженого у кошторисі Служби. Також згідно з п.п.1.5 доручення Служби судової охорони від 05.01.2021 №1 «Про виплату грошового забезпечення та заробітної плати у 2021 році», виплату співробітникам матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань та видання відповідних наказів про такі виплати здійснювати, починаючи з 1 вересня 2021 року. Також, вказує, що співробітники служби судової охорони не є державними службовцями, та керуються для виплати такої допомоги постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» та наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384 «Порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони. Щодо відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік повідомлено, що норми Закону України «Про відпустки», передбачені для щорічних відпусток, на відпустку надану як учаснику бойових дій не поширюються, тому дана додаткова відпустка має бути використана співробітником протягом календарного року. Якщо співробітник не реалізував своє право на таку відпустку в поточному році, перенесення її на наступний рік не допускається. Відповідно, компенсація при звільнення за невикористану додаткову відпустку працівникові як учасникові АТО не виплачується. З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому, на думку представника позивача, відповідач визнає, що не сплатив компенсацію за невикористану додаткову відпустку у розмірі 14 днів за 2020 рік. Крім того, відповідно листа відповідача від 26.04.2021 №36/6-532/21, виплата допомоги на оздоровлення за 2021 рік повинна бути виплачена та відповідачем не оспорюється цей факт. Обставини, які визнаються сторонами спору не підлягають доказуванню.

Від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого норми Закону України «Про відпустки», передбачені для щорічних відпусток, на відпустку надану як учаснику бойових дій не поширюються, тому дана додаткова відпустка має бути використана співробітником протягом календарного року. Якщо співробітник не реалізував своє право на таку відпустку в поточному році, перенесення її на наступний рік не допускається. Виходячи із зазначеного, указана додаткова відпустка надається у відповідному календарному році й не переноситься на наступний рік, не підлягає поділу, не продовжується на святкові та неробочі дні. Отже, на таку відпустку не поширюються норми частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» № 504. Відповідно, компенсація при звільненні за невикористану додаткову відпустку працівникові як учасникові АТО не виплачується та відповідно до ст.83 КЗПП України де чітко визначено що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Стосовно матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 рік Територіальне управління неодноразово повідомляло позивача що виплата співробітникам Служби судової охорони матеріальної допомоги для оздоровлення здійснюється на підставі їх рапортів які надаються до керівництва територіального управління, з боку позивача такий рапорт не був зареєстрований та не наданий до керівника управління для погодження та реалізації рапорту в подальшому. В позові позивач звертає увагу на норму ст. 57 Закону України «Про державну службу», але слід зазначити що співробітники служби судової охорони не є державними службовцями, та керуються для виплати такої допомоги постановою КМУ від 03 квітня 2019 р. № 289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони», та наказу Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 № 384 «Порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони.

16.08.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

23.10.2021 ухвалою суду вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням; призначено підготовче засідання на 09.11.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Донецького окружного адміністративного суду Загацької Т.В. з 01.11.2021 по 09.11.2021 на лікарняному, судове засідання було відкладено на 16.11.2021.

16.11.2021 ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №200/8746/21 на тридцять днів з дня закінчення шістдесятиденного строку, визначеного ч.4 ст.173 КАС України; відкладено підготовче засідання по справі на 23.11.2021.

23.11.2021 ухвалою суду у задоволенні заяви представника позивача заява про перенесення розгляду справи відмовлено; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.12.2021.

29.11.2021 ухвалою суду клопотання представника ОСОБА_1 про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та забезпечено участь представника ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке відбудеться 07.12.2021 о 9:30 год., в режимі відеоконференції.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав підстав наведених у відзиві, надав суду аналогічні пояснення. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 12.01.2017 (а.с. 4).

Відповідно до витягу із наказу №22о/с від 22.04.2021 ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Службі судової охорони за пп.7 п.2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітникам Служби судової охорони (за власним бажанням) (а.с.9).

Відповідно до листа відповідача від 26.04.2021 №36/6-532/21 керівництвом Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області було розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 08.04.2021 щодо виплати допомоги на оздоровлення за 2021 рік. Відповідно до пп.3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», затвердженої згідно із статтею 8 Закону України «Про оплату праці», надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу). Згідно зі ст.24 Закону України «Про відпустки», якщо працівник не заявив про своє бажання скористатися щорічною відпусткою, то при звільненні йому за невикористані дні такої відпустки виплачується компенсація. Отже слід зазначити, що виплачувати матеріальну допомогу на оздоровлення підстав немає. 14.04.2021 ОСОБА_1 звернувся з рапортом який зареєстровано в службі документального забезпечення територіального управління за №757 вн про виплату компенсації за невикористані дні відпустки, відповідно до п.27 розділу І Порядку про виплату грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 26.08.2020 №384 (зі змінами), та на підставі наказів відділу по роботі з персоналом така компенсація територіальним управлінням буде виплачена (а.с.5).

Згідно листа відповідача від 22.04.2021 №36/7-509/21 керівництвом Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області розглянуто рапорт ОСОБА_1 щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, зареєстрований службою документального забезпечення територіального управління 14.04.2021 за №758 вн. Повідомлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» та п.п.1 п.36 розділу ІІ Порядку про виплату грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 26.08.2020 №384 (зі змінами) співробітникам один раз на рік у межах асигнувань на виплату грошового забезпечення надається матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань у розмірі, що не перевищує їх грошового забезпечення, згідно п.п.4 п.36 розділу II розмір матеріальної допомоги, порядок її виплати встановлюються за рішенням Голови Служби з урахуванням розміру фонд грошового забезпечення, затвердженого у кошторисі Служби. Також згідно з п.1.5 доручення Служби судової охорони від 05.01.2021 №1 «Про виплату грошового забезпечення та заробітної плати у 2021 році» виплату співробітникам матеріальна допомоги для вирішення соціально-побутових питань та видання відповідних наказів про такі виплати здійснювати, починаючи з 1 вересня 2021 року. Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у квітні 2021 році не може бути виплачена (а.с.6).

Відповідно до копії витягу з наказу Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області від 28.12.2020 №15В ОСОБА_1 надано додаткову відпустку зі збереженням заробітної плати відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2021 рік (а.с.10).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Служби судової охорони, статус працівників служби, а також порядок проходження служби в судовій охороні визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.161 Закону №1402-VIII, Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

Щодо позовних вимог про визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік та зобов`язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» установлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.

При цьому в п.3 зазначеної постанови Голові Служби судової охорони надано право в межах асигнувань, що виділяються на утримання Служби судової охорони забезпечувати надання один раз на рік співробітникам Служби судової охорони матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення) та допомоги на оздоровлення (в розмірі місячного грошового забезпечення).

Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначає Порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затверджений наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384.

Відповідно до п.36 Порядку співробітникам один раз на рік у межах асигнувань на виплату грошового забезпечення надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Надання матеріальної допомоги Голові Служби та його заступникам здійснюється за письмовим погодженням з Головою Державної судової адміністрації України. Надання матеріальної допомоги начальникам територіальних управлінь Служби здійснюється на підставі наказу Служби.

Розмір матеріальної допомоги, порядок її виплати встановлюються за рішенням Голови Служби з урахуванням розміру фонду грошового забезпечення, затвердженого у кошторисі Служби.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги включаються посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які співробітник має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

У разі видання наказу про виплату матеріальної допомоги до встановлення премії за поточний місяць, до розрахунку приймається розмір премії, який був встановлений співробітнику за попередній місяць служби. До розрахунку матеріальної допомоги приймається доплата за службу в нічний час, право на яку співробітник отримав за службу в минулому місяці. У разі надання співробітнику матеріальної допомоги у місяці прийняття на службу або в місяці призначення на іншу посаду премія до розрахунку матеріальної допомоги включається, лише якщо дата видання наказу про її встановлення передує даті видання наказу на виплату матеріальної допомоги. Співробітникам, які протягом року перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - шести років, матеріальна допомога може надаватися у встановленому порядку.

Дорученням Служби судової охорони від 05.01.2021 №1 «Про виплату грошового забезпечення та заробітної плати у 2021 році» доручено начальникам територіальних управлінь Служби судової охорони виплату співробітникам матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та видання відповідних наказів про такі виплати здійснювати, починаючи з 1 вересня 2021 року.

Тобто, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань співробітникам Служби судової охорони надається за наявності відповідних асигнувань на вказані цілі та рапорту про її отримання.

У свою чергу, належні і допустимі докази того, що позивач у 2021 звертався до відповідача з рапортом про отримання спірної допомоги надані не були. За наведених обставин, суд зазначає, у позивача право на її отримання не виникло.

Крім того, дорученням від 05.01.2021 №1 встановлений порядок виплати матеріальної допомоги - з 01.09.2021, а позивач був звільнений 22.04.2021. При цьому, Порядком не передбачено можливість здійснення вказаної виплати після звільнення особи зі служби.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, суд вважає, що позивачу у задоволенні вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік та зобов`язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 рік та зобов`язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для оздоровлення за 2021 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.37 р.2 Порядку співробітникам один раз на рік у межах асигнувань на виплату грошового забезпечення виплачується допомога на оздоровлення в розмірі їх місячного грошового забезпечення.

Допомога на оздоровлення надається співробітникам за їх рапортом протягом поточного року на підставі наказу Служби або територіального управління Служби.

Надання допомоги на оздоровлення Голові Служби здійснюється за письмовим погодженням з Головою Державної судової адміністрації. Надання допомоги на оздоровлення начальникам територіальних управлінь Служби здійснюється на підставі наказу Служби.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір допомоги на оздоровлення включаються посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які співробітник має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги. У разі видання наказу про виплату допомоги на оздоровлення до встановлення премії за поточний місяць, до розрахунку приймається розмір премії, який був встановлений співробітнику за попередній місяць служби. До розрахунку допомоги на оздоровлення приймається доплата за службу в нічний час, право на яку співробітник отримав за службу в минулому місяці.

Відповідно до матеріалів справи у 2021 році позивач з рапорт про надання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік до відповідача не звертався. Доказів протилежного позивачем до суду не подано.

Враховуючи наведене, суд вважає доводи позивача про наявність у нього права на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік необґрунтованими.

При цьому, Порядком також не передбачено можливість здійснення вказаної виплати без подання відповідного рапорту та після звільнення особи зі служби.

Отже, оскільки спеціальним законодавством передбачена безумовна підстава виплати матеріальної допомоги для оздоровлення тільки на підставі поданого рапорту, з якими позивач, свою чергу, не звертався, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020 рік та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020 рік суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.165 Закону №1402-VIII, співробітникам Служби судової охорони гарантується інший соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених Законом України "Про Національну поліцію" для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби судової охорони.

Співробітникам Служби судової охорони гарантується інший соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби судової охорони (частина третя ст 165).

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Закон України від 15.11.1996 №504/96-ВР "Про відпустки" (Далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі ст.4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст.92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1 та 2 ст.94 Закону №580-VIII установлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 3 розділу І Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (далі - Порядок № 260), передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз.абз.7 і 8 п.8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст.92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення ч.ч.8,11 ст.93 Закону №580-VIII, а саме: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Отже, у наступному календарному році, у тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII, Порядку №260 та спеціальним Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, питання компенсації невикористаної частини відпустки співробітнику ССО за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР і ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення співробітника ССО зі служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Наведене відповідає висновкам Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, які викладені у постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19.

Судом встановлено, що позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткову відпустку у 2020 році, а отже набув право на отримання грошової компенсації за таку невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби.

Зважаючи на викладене, суд зазначає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

З врахуванням наведеного, у даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Територіального управління служби судової охорони у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

Стосовно зобов`язання відповідача надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначений приписами ст.382 КАС України.

У відповідності до ч. 1 вказаної статті, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд звертає увагу, що зазначені процесуальні дії є правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 10.12.2018 в справі №807/2358/15.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обставин та не надано доказів того, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення з яких суд може дійти висновку про необхідність встановлення судового контролю.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення відповідачу строку для надання звіту про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі положень Закону України «Про відпустки», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та на підставі ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) до Територіального управління служби судової охорони у Донецькій області , 84205, Донецька обл., місто Дружківка(з), вул.Енгельса Ф., буд.43) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління служби судової охорони у Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020 рік.

Зобов`язати Територіального управління служби судової охорони у Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020 рік.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Повне судове рішення складено 16.12.2021.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька