Справа № 380/6910/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/6910/21 пров. № А/857/20344/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.08.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. про визнання протиправною відмови в призначенні дострокової пенсії за віком, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Гулик А.Г., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11.08.2021р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 11.08.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

20.04.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком до досягнення ним 55-річного віку;

зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській обл. призначити йому пільгову пенсію за віком відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту настання права на призначення такої, тобто, з 13.07.2020р. (а.с.1-3).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.23 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.08.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним і скасовано рішення відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. № 84 від 10.12.2020р. про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії; зобов`язано пенсійний орган призначити позивачу пільгову пенсію за віком відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту настання права на призначення такої пенсії, з 13.07.2020р. (а.с.40-43).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України у Львівській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.47-54).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Закон України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері пенсійного забезпечення, а дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За таких умов пенсійним органом обґрунтовано застосовані його норми (п.4 ч.1 ст.115 цього Закону) при визначенні права ОСОБА_1 на пенсію за віком.

Однак, суд не врахував норми спеціального нормативно-правового акта у сфері пенсійного забезпечення, а саме - ст.115 наведеного Закону та помилково зобов`язав відповідача призначити пільгову пенсію за віком відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім цього, приписами ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право на призначення пенсії за віком, при цьому ст.115 Закон України № 1058-IV передбачає право на призначення дострокової пенсії за віком, однак не пільгової пенсії. Умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах передбачено ст.114 вказаного Закону.

Позивач ОСОБА_1 звертався до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, а не пенсії за віком на пільгових умовах, при цьому умови призначення пенсії за віком та пенсії за віком на пільгових умовах є різними.

Отже, резолютивна частина рішення суду в частині зобов`язання призначити пільгову пенсію за віком не відповідає фактичним обставинам справи.

Наголошує на тому, що дублікат трудової книжки позивача видано з порушенням п.п.5.1.-5.3. Розділу 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993р., а відтак періоди роботи заявника з 04.04.1983р. по 15.10.1983р., з 22.12.1986р. по 30.12.1991р. та з 01.10.1997р. по 31.12.1998р. потребують уточнення та додаткового підтвердження.

Підставою відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є не тільки те, що періоди роботи з 04.04.1983р. по 15.10.1983р., з 22.12.1986р. по 30.12.1991р., з 01.10.1997р. по 31.12.1998р. потребують уточнення та додаткового підтвердження. Також позивачем не долучено жодних документів про підтвердження періодів його роботи з 01.01.1997р. по 30.09.1997р., які зазначені у мотивувальній частині рішення суду.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки розрахунку стажу, наданого пенсійним органом, не дослідив всі обставини справи, в тому числі наявність у позивача на день звернення до органів ПФ України стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Крім цього, зобов`язавши відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, суд перебрав на себе повноваження органів ПФ України щодо призначення пенсій.

Також суд не врахував, що заяву про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подав 03.12.2020р., тобто, пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, а тому підстави для призначення пенсії за віком, починаючи з 13.07.2020р., є відсутніми.

07.12.2021р. апелянт скерував до апеляційного суду додаткові пояснення, в яких наголосив на тому, що суд не досліджував наявність у позивача загального страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, за розрахунками відповідача такий стаж позивача є меншим 25 років, що стверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5), що підтверджують відсутність нарахування заробітної плати і сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с.86-94).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Водночас, колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання апелянта про розгляд справи в присутності сторін (а.с.54), оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Апелянтом подано апеляційну скаргу, в якій детально та послідовно обґрунтовано свою правову позицію по справі.

Звідси, правових підстав для висновку про те, що справу необхідно розглядати в судовому засіданні, колегія суддів не убачає.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 (дублікат) та інших довідок відомості про трудову діяльність позивача ОСОБА_1 викладені наступним чином (а.с.6-8, 15-20):

з 02.09.1982р. по 25.12.1982р. навчання у Стрийській школі ДОСААФ;

з 04.04.1983р. по 15.10.1984р. робота на Стрийській взуттєвій фабриці (01 рік 06 місяців 11 днів);

з 18.10.1984р. по 02.11.1986р. проходження військової служби (05 років 00 місяців 29 днів);

з 22.12.1986р. по 30.12.1991р. робота на Стрийській взуттєвій фабриці (05 років 00 місяців 08 днів);

з 07.02.1994р. по 13.03.1995р. проходження військової служби (01 рік 01 місяць 06 днів);

з 01.10.1997р. по 07.01.2004р. робота у ФОП ОСОБА_2 (07 років 08 місяців 24 дні);

з 08.01.2004р. по 31.07.2006р. робота у ФОП ОСОБА_2 (02 роки 06 місяців 23 дні);

з 01.08.2007р. по 30.06.2009р. робота у ПТВП «Ольвія» (01 рік 10 місяців 29 днів);

з 15.08.2011р. по 30.11.2011р. робота у ТзОВ «Автошляхбудвервіс» (00 років 03 місяці 15 днів);

з 13.03.2019р. по 31.01.2020р. робота у ПП «ВР» (00 років 10 місяців 18 днів);

з 03.03.2020р. по 23.04.2020р. робота у ТзОВ «Костебель» (00 років 00 місяців 20 днів);

з 27.04.2020р. по 31.08.2020р. робота у ПП «ВР» (00 років 04 місяців 04 дні).

Відповідно до довідки Стрийського ОВК № 17 від 22.07.2020р. ОСОБА_1 приймав участь у бойових діях на території Афганістану з 03.02.1985р. по 02.11.1986р. (01 рік 08 місяців 29 днів) (а.с.18); також позивач має статус учасника бойових дій (а.с.14).

03.12.2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком в порядку п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої додав підтверджуючі документи (а.с.33 і на звороті).

Рішенням ГУ ПФ України у Львівській обл. № 84 від 10.12.2020р. відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказане рішення обґрунтоване тим, що для призначення пенсії за віком, разом з іншими документами, заявник подав дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 09.04.1983р. Записи про роботи №№ 1-5 у Стрийській взуттєвій фабриці «Прогрес» та приватного підприємця «Микаєлян Петро» зроблені на підставі наказів про прийняття та звільнення, які до матеріалів справи не долучені. Дублікат трудової книжки видано з порушенням пунктів 5.1.-5.3. Розділу 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993р., відтак періоди роботи заявника з 04.04.1983р. по 15.10.1983р., з 22.12.1986р. по 30.12.1991р. та з 01.10.1997р. по 31.12.1998р. потребують уточнення та додаткового підтвердження.

За відсутності трудової книжки, а також в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно поданих документів, документально підтверджений загальний (страховий) стаж ОСОБА_1 становить 15 років 09 місяців 09 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вирішуючи наведений спір та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що в рішенні № 84 від 10.12.2020р. не конкретизовано, в чому саме полягає невідповідність дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 09.04.1983р. вимогам п.5.1-5.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993р., та що саме необхідно уточнити в записах про наявний в позивача трудовий стаж.

У дублікаті трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 09.04.1983р. зазначені всі необхідні реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з неї, вказані записи засвідчені печатками та підписами відповідальних осіб підприємств.

Крім того, відповідач не виконав свого обов`язку щодо роз`яснення позивачу, які саме уточнення необхідно внести до поданих ним документів, та не звернувся самостійно з запитом про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей.

Із урахуванням вищевикладеного, суд вважав, що рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з ненаданням документів на підтвердження та уточнення стажу роботи за періоди з 04.04.1983р. по 15.10.1983р., з 22.12.1986р. по 30.12.1991р. (на Стрийській взуттєвій фабриці), з 01.01.1997р. по 31.12.1998р. (у приватного підприємця ОСОБА_2 ) є протиправним та підлягає скасуванню, а з метою ефективного поновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача призначити позивачу пільгову пенсію за віком відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту настання права на призначення такої пенсії, тобто, з 13.07.2020р.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Частиною ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок пенсій регулюється Законами України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон № 1788-ХІІ), № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон № 1058-IV).

Закон № 1058-IV є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері пенсійного забезпечення, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; він визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Наведений Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ч.1 ст.5 Закону № 1058-IV).

Абзацом 7 ч.2 ст.5 Закону № 1058-IV передбачено, що виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.26 Закону № 1058-IV (зі змінами внесеними Законом України № 2148 від 03.10.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», які набрали чинності з 01.01.2018р.) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01.01.2020р. по 31.12.2020р. - не менше 27 років.

Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» норми Закону № 1058-IV доповнено розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян», який містить дві статті: ст.114 «Пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників» та ст.115 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Згідно з п.4 ч.1 ст.115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіків), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

З огляду на те, що Закон № 1058-IV є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері пенсійного забезпечення, а дія інших правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону, при визначені права ОСОБА_1 на пенсію за віком слід застосовувати саме норми п.4 ч.1 ст.115 Закону № 1058-IV.

Отже, покликання суду першої інстанції на норми ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є помилковим.

Крім цього, нормами ст.16 Закон № 1788-ХІІ та ст.115 Закону № 1058-IV передбачено право на призначення пенсії за віком, при цьому ст.115 Закону № 1058-IV передбачає право на призначення дострокової пенсії за віком.

Разом з тим, у розглядуваному випадку не йдеться про призначення пільгової пенсії (пенсії за віком на пільгових умовах), умови призначення якої передбачені ст.114 Закону № 1058-IV.

Фактично ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ України у Львівській обл. із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, а не пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому, умови призначення пенсії за віком та пенсії за віком на пільгових умовах є різними.

Обов`язковою умовою для призначення пенсії за віком відповідно до норм Закону України № 1058-IV є наявність необхідного страхового стажу та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку.

Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено порядок обчислення страхового стажу. Страховий стаж - це період (строк), упродовж якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не меншій за мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами ПФ України відповідно до вимог Закону № 1058-IV за відомостями, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним раніше, крім випадків, передбачених Законом № 1058-IV.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005р., передбачено, що для підтвердження страхового стажу до 01 січня 2004 подаються документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), підтвердження періодів роботи починаючи з 01 січня 2004 здійснюється за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до законодавства, що діяло до 01.01.2004р., основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка (ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція № 58).

Пунктом 2.2 розділу 2. «Заповнення трудових книжок» Інструкції № 58 передбачено, що до трудової книжки заносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Згідно п.2.4. цієї Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику у цьому необхідну допомогу (п.2.6. вказаної Інструкції).

У розділі «Відомості про роботу» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

В разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то є недійсний» і зазначається нове формулювання (пункт 2.10. Інструкції № 58).

Іншого способу виправлення записів у трудовій книжці Інструкція № 58 не передбачає.

Розділом 5 Інструкції № 58 визначено правила заповнення дублікату трудової книжки. Згідно із п.п.5.1.-5.3. Розділу 5 Інструкції № 58 особа, яка загубила трудову книжку зобов`язана негайно повідомити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки заповнюється за загальними правилами. У розділі «Відомості про роботу» при заповненні дубліката вносяться записи про роботу за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки розділ «Відомості про роботу» у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Для призначення пенсії за віком, серед інших документів, ОСОБА_1 подав дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення якого 09.04.1983р.

За твердженням відповідача записи про роботу за номерами 1-5 у Стрийській взуттєвій фабриці «Прогрес» та приватного підприємця «Микаєлян Петро» зроблено на підставі наказів про прийняття та звільнення, які до матеріалів справи не долучено.

Дублікат трудової книжки видано з порушенням п.п.5.1.-5.3. Розділу 5 Інструкції № 58, а відтак, періоди роботи заявника з 04.04.1983р. по 15.10.1983р., з 22.12.1986р. по 30.12.1991р. та з 01.10.1997р. по 31.12.1998р. потребують уточнення та додаткового підтвердження.

Отже, рішенням № 84 від 10.12.2020р. позивачу відмовлено у призначені пенсії у зв`язку тим, що періоди його роботи з 04.04.1983р. по 15.10.1983р., з 22.12.1986р. по 30.12.1991р. (на Стрийській взуттєвій фабриці), з 01.01.1997 по 31.12.1998 (у приватного підприємця ОСОБА_2 ) потребують додаткового підтвердження.

Документально підтверджений страховий стаж позивача, згідно з розрахунками відповідача, складає 15 років 09 місяців 09 днів, що є недостатнім для дострокового призначення пенсії за віком.

Однак, детальний аналіз рішення № 84 від 10.12.2020р. вказує на те, що відповідачем не вказано, які саме порушення під час оформлення дубліката трудової книжки позивача були допущені та не розкрито, яким чином такі порушення не дозволяють пенсійному органу перевірити страховий стаж позивача.

Також за твердженням відповідача періоди роботи ОСОБА_1 з 04.04.1983р. по 15.10.1983р., з 22.12.1986р. по 30.12.1991р. та з 01.10.1997р. по 31.12.1998р. потребують уточнення та додаткового підтвердження. Зміст такого висновку пенсійного органу носить загальний і поверхневий характер, через що допускає неоднозначне його розуміння.

За таких умов такі твердження відповідача апеляційний суд вважає нечіткими і незрозумілими.

При цьому, важливим у цій ситуації є поведінка самого відповідача, який не роз`яснив позивачу необхідність збору та представлення відповідних документів, а також не звернувся самостійно з запитом про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, однак прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.

Щодо необхідності надання судом правової оцінки розрахунку стажу, наданого ГУ ПФ України у Львівській обл., на чому наполягає апелянт, то в самому рішенні про відмову у призначенні пенсії такий не наведено, окрім констатації підтвердження страхового стажу позивача тривалістю 15 років 09 місяців 09 днів.

Зазначений розрахунок долучений до відзиву пенсійного органу на позовну заяву і стосується лише періодів навчання, військової служби та роботи позивача, при цьому періоди трудової діяльності позивача враховані лише з 01.01.1999р. Розрахунок не охоплює вищевказані періоди, які потребують уточнення і додаткового підтвердження, а також не включає в себе періоди 01.10.2001р.-30.11.2001р., 01.01.2002р.-30.04.2002р., 01.06.2002р.-30.04.2003р., 01.01.2004р.-31.12.2004р., 01.08.2006р.-30.07.2007р. Причини їх неврахування пенсійним органом взагалі не наведені.

Покликання апелянта на інші причини неможливості призначення позивачу спірної пенсії (розділення періодів страхового стажу на таких, що підтверджені/не підтверджені згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) не можуть бути прийнятними, оскільки такі в рішенні відповідача № 84 від 10.12.2020р. не викладені. Однак наведені доводи за своїм змістом, на думку апеляційного суду, не можуть розцінюватися саме як інші причини відмови в призначенні спірної пенсії, які є відмінними від тих, що розкриті в поданій апеляційній скарзі.

Водночас, вказана зміна кваліфікації підстав відмови у призначенні спірної пенсії суб`єктом владних повноважень в судових процедурах, є неприйнятною з огляду на принцип правової визначеності, який притаманний як судовим рішенням, так і рішенням суб`єктів владних повноважень. Запровадження позиції зміни підстав прийняття рішень, після їх прийняття, як способу реалізації владних управлінських функцій, призведе до свавілля суб`єктів владних повноважень.

В частині несплати страхових внесків за відповідні періоди роботи позивача колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;

Відповідно до п.1 ч.1 ст.11 вказаного Закону загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об`єднаннях громадян, у фізичних осіб - підприємців та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Відповідно до ст.1 наведеного Закону страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 зазначеного Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами ПФ відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ст.20 вказаного Закону страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті страхувальниками. Обчислення розміру пенсії та її перерахунок провадиться з урахуванням страхового стажу особи, а саме, періоду, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Внаслідок невиконання роботодавцями ОСОБА_1 обов`язку по сплаті внесків до ПФ України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Також учасниками не заперечується наявність у позивача самого трудового стажу, тобто, його трудової діяльності впродовж спірного періоду.

Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період 1999-2011 років не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальниками свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постановах від 27.03.2018р. у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019р. у справі № 688/947/17, від 30.09.2019р. у справі № 414/736/17, від 30.07.2019р. у справі № 373/2265/16-а та від 23.03.2020р. у справі № 535/1031/16-а.

Таким чином, спірне рішення № 84 від 10.12.2020р. не ґрунтується на вимогах закону, оскільки наведені пенсійним органом причини відмови у призначенні пенсії позивачу є необґрунтованими.

У частині вимог позивача про наявність достатніх підстав для дострокового призначення позивачу пенсії за віком колегія суддів враховує, що відповідно до вимог процесуального закону суд має право визнати рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для призначення їй спірної пенсії.

Разом з тим, наведених обставин відповідачем не наведено. Оцінка правомірності відмови у призначенні пенсії стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у рішенні № 84 від 10.12.2020р.

Отже, під час судового розгляду достовірно встановлено, що ці мотиви є вичерпними, при цьому відповідачем не вказувалося на те, що позивачем не дотримано інших умов для призначення спірної пенсії.

За таких умов колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача саме призначити спірну пенсію позивачу на підставі поданої ним заяви установленої форми і доданих до неї документів.

Натомість, обрання іншого способу захисту прав позивача в розглядуваному випадку (повторний розгляд заяви позивача, зарахування певних періодів роботи до страхового стажу тощо) не буде призводити до відновлення права позивача на пенсійне забезпечення, сприяти своєчасному вирішенню спірного питання і може створити умови для виникнення безпідставної тяганини через дії відповідача, який свої висновки про відмову в призначенні пенсії сформував непослідовно, нечітко і неповно.

Окрім цього, за усталеною судовою практикою дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Водночас, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015р. у справі № 21-1465а15.

В частині часу, з якого у позивача виникло право на призначення спірної пенсії, колегія суддів наголошує на наступному.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Заяву про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подав 03.12.2020р. (а.с.33).

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до пенсійного органу із заявою про дострокове призначення пенсії за віком 03.12.2020р., тому підстави для призначення такої пенсії, починаючи з 13.07.2020р., є відсутніми.

Отже, у цьому випадку призначення пенсії позивачу слід здійснювати з 03.12.2020р., тобто, з дня звернення за пенсією.

Під час вирішення наведеного спору колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.3 ст.46 Основного Закону).

Конституційний Суд України у п.3.4 Рішення від 18.06.2007р. № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999р. № 8-рп/99, від 20.03.2002р. № 5-рп/2002, від 17.03.2004р. № 7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., яка була ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р., та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у п.п.52, 56 рішення від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Вирішуючи наведений спір, апеляційний суд надає перевагу найбільш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України, у зв`язку з чим дійшла до переконливого висновку про часткову обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення, з вищенаведених мотивів.

З огляду на результат розгляду апеляційної скарги та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку із переглядом справи в суді першої інстанції, розподіл судових витрат на цій стадії процесу не здійснюється.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України у Львівській обл.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі, оскільки його висновки в частині повного задоволення позову не відповідають вимогам закону, а також виходячи із процесуальної неможливості усунути такі недоліки судового рішення шляхом його часткового скасування або зміни.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, ст.316, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.08.2021р. в адміністративній справі № 380/6910/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. № 84 від 10.12.2020р. щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком згідно вимог п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дня звернення за пенсією (дати заяви за призначенням пенсії), а саме: 03.12.2020р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 15.12.2021р.