Справа № 640/5507/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 грудня 2021 року справа №640/5507/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Інтергаз-Груп» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Інтергаз-Груп»)
доГоловного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві)
провизнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 вересня 2019 року №7
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у зв`язку з тим, що відповідач не вручив наказ про призначення перевірки у встановленому порядку, акт перевірки складений з порушенням законодавчо встановлених строків та не направлений ТОВ «Інтергаз-Груп», що позбавило його можливості надати пояснення та докази; ТОВ «Інтергаз-Груп» з 01 липня 2019 року не здійснювало господарську діяльність за адресою перевірки, оскільки за договором суборенди від 01 липня 2019 року передало частину земельної ділянки та майна (обладнання) у суборенду іншій особі.

Ухвалою від 16 березня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/5507/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив необґрунтованість позовних вимог з таких підстав: згідно баз даних ГУ ДПС у м. Києві ТОВ «Інтергаз-Груп» визначило своїм об`єктом оподаткування газову АЗС за адресою: АДРЕСА_1; станом на момент проведення фактичної перевірки на АЗС за адресою: АДРЕСА_1, відсутні документи щодо суборенди, укладені між позивачем та ФОП ОСОБА_1 .

Як зазначає відповідач, касир суб`єкта господарювання відмовився від вручення наказу, ознайомлення та підпису у направленнях, про що складено відповідний акт. За наслідками проведеної перевірки виявлено порушення саме ТОВ «Інтергаз-Груп» (відповідно до інформації з інформаційних баз даних контролюючого органу), яке полягає у здійсненні роздрібної торгівлі газом автомобільним без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, встановлено факт реалізації газу автомобільного в об`ємі 19,07 л за ціною 11,90 грн., на що не видано та не роздруковано фіскальний чек. У зв`язку з викладеним штрафні санкції засновані правомірно.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 16 вересня 2019 року № за порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме, роздрібна торгівля пальним без наявності відповідних ліцензій, та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, абзацу дев`ятого частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до ТОВ «Інтергаз-Груп» застосовані штрафні санкції у розмірі 250 000,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підстав акта від 29 липня 2019 року №4402/26-15-40-01/40899842 про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі та зберігання пального (далі по тексту - акт перевірки).

Перевіркою встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, на газовій АЗС, що використовується ТОВ «Інтергаз-Груп», здійснюється роздрібна торгівля газом автомобільним без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва керується такими мотивами.

Основні засади державної політики щодо регулювання зокрема оптової і роздрібної торгівлі пальним визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (у редакції, станом на момент проведення перевірки).

За визначенням статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції / автогазозаправної станції / газонаповнювальної станції / газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та / або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів.

Згідно з положеннями статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Річна плата за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним становить 2000 гривень на кожне місце роздрібної торгівлі пальним. Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним справляється щорічно і зараховується до місцевих бюджетів згідно із законодавством.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років.

Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Стаття 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», передбачає, що за порушення норм цього Закону, зокрема щодо торгівлі пальним посадові особи притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Так, згідно з абзацом дев`ятим частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії у розмірі 250 000 гривень.

Таким чином, суб`єкти господарювання можуть здійснювати роздрібну торгівлю пальним після отримання відповідної ліцензії, у свою чергу здійснення такої діяльності без ліцензії є підставою для застосування штрафу.

Як зазначено в акті перевірки, за адресою: АДРЕСА_1, на газовій АЗС, що використовується ТОВ «Інтергаз-Груп», здійснюється роздрібна торгівля газом автомобільним без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, відповідач, як суб`єктом владних повноважень, не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач в межах спірних відносин є суб`єктом господарювання, який здійснював роздрібну торгівлю пальним.

Зокрема у справі відсутні доказів використання АЗС за адресою: АДРЕСА_1, саме ТОВ «Інтергаз-Груп».

Позивач, у свою чергу, не заперечує відсутність у нього відповідної ліцензії, проте зазначає, що станом на момент виникнення спірних відносин не здійснював господарську діяльність за адресою перевірки, оскільки на підставі договору суборенди від 01 липня 2019 року ним передано в суборенду ФОП ОСОБА_1 частину земельної ділянки (майданчику) та майна (обладнання).

Суд встановив, що відповідно до договору суборенди від 01 липня 2019 року №01/07/19, укладеного між ТОВ «Інтергаз-Груп» (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар), ТОВ «Інтергаз-Груп» передало, а ФОП ОСОБА_1 прийняла у тимчасове платне користування частину земельної ділянки (майданчик) та майно (обладнання), а саме, модуль для зберігання пального далі «автозаправна станція» (АЗС), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; право користування земельною ділянкою виникає в орендаря після підписання сторонами акта приймання-передачі майна. Майно передається для здійснення господарської діяльності орендарем в межах функціонального призначення, а саме, для відпуску скрапленого газу для транспортних засобів.

Згідно з актом приймання-передачі до договору суборенди від 01 липня 2019 року №01/07/19 позивач передав, а ФОП ОСОБА_1 прийняла у тимчасове платне користування земельну ділянку з майном за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, резервуари, колонки, насосний агрегат, лінійні частини газопроводів.

Наведене свідчить, що з 01 липня 2019 року позивач передав у тимчасове платне користування земельну ділянку з майном за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, резервуари, колонки, насосний агрегат, лінійні частини газопроводів, іншій особі - ФОП ОСОБА_1 для здійснення господарської діяльності в межах функціонального призначення, а саме відпуску скрапленого газу для транспортних засобів.

З огляду на викладене суд вважає, що висновки акта перевірки про здійснення ТОВ «Інтергаз-Груп» роздрібної торгівлі газом автомобільним без наявності відповідної ліцензії за адресою: АДРЕСА_1 є помилковими та не підтверджуються документально, а тому застосування до позивача штрафних санкцій на підставі абзацу дев`ятого частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» є протиправним.

В частині доводів позивача про процесуальні порушення під час проведення перевірки.

Так, на думку позивача, відповідач не вручив наказ про призначення перевірки у встановленому порядку, акт перевірки складений з порушенням законодавчо встановлених строків та не направлений ТОВ «Інтергаз-Груп», що позбавило його можливості надати пояснення та докази.

Відповідно до вимог підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів.

За приписами положень пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за наявності визначених підстав.

Згідно з підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Таким чином, за умови виконання посадовими особами контролюючого органу умов допуску до проведення перевірки, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків від підпису у направленні на перевірку, підставою для початку проведення такої перевірки є акт про відмову від підпису у направленні на перевірку.

Матеріали справи підтверджують, що наказом ГУ ДФС у м. Києві від 17 липня 2019 року №10231 «Про проведення фактичних перевірок» призначено проведення фактичних перевірок суб`єктів господарювання згідно з додатками. Актом від 25 липня 2019 року №990/26-15-40-01/40899842 про відмову від отримання наказу на проведення фактичної перевірки та підпису у направленнях на перевірку зафіксовано відмову касира на газовій АЗС від отримання наказу на проведення перевірки та підпису у направленнях.

Таким чином, після складання відповідного акта про відмову від отримання наказу на проведення фактичної перевірки та підпису у направленнях на перевірку у відповідача виникла підстава для початку проведення такої перевірки.

При цьому, суд звертає увагу, що у справі відсутні докази, які б підтверджували, що позивач повідомив відповідача до перевірки або під час перевірки осіб, які проводили перевірку, про наявність договору суборенди від 01 липня 2019 року №01/07/19, укладеного з ФОП ОСОБА_1 про передачу АЗС в суборенду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що у відповідача були підстави для проведення перевірки у зв`язку із відсутністю доказів повідомлення ТОВ «Інтергаз-Груп» про здійснення господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1 іншим суб`єктом господарювання.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що акт перевірки не направлявся, оскільки у справі міститься копія поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, з яким відправлявся примірник акта перевірки на адресу позивача, та яке повернулось до ГУ ДПС у м. Києві за закінченням терміну зберігання.

Однак, за наявності висновків зазначених судом вище, відповідач не довів правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «Інтергаз-Груп» підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги задоволено, на користь позивача належить стягнути сплачений нею судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтергаз-Груп» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 16 вересня 2019 року №7.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтергаз-Груп» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 750,00 грн. (три тисячі сімсот п`ятдесят гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтергаз-Груп» (02092, м. Київ, вул. Марганецька, буд. 81; ідентифікаційний код 406998442);

Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, Шолуденка, буд. 33/19; ідентифікаційний код 4314167).

Суддя В.А. Кузьменко