Справа № 541/2677/21
Суддя: Куцин В. М.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/2677/21
Провадження №2-а/541/39/2021
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
14 грудня 2021 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Куцин В. М.
секретаря судового засідання Олешко Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського групи реагування патрульної поліції Миргородського районного відділ поліції ГУНП в Полтавській області Луценка Івана Вікторовича, Головного управління національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом та просила скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 350207 від 06.10.2021, щодо накладення на неї адміністративного стягнення.
В обгрунтування позову вказувала, що 06 жовтня 2021 року поліцейським групи реагування патрульної поліції Миргородського районного відділ поліції ГУНП в Полтавській області Луценко І.В. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 350207, згідно якої її було визнано винною у скоєнні адміністративного проступку передбаченого ч 2 ст. 126 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення в розмірі 3400 грн. 01.10.2021 року нею було подано письмову заяву до територіально сервісного центру № 5344 на здійснення заміни водійського посвідчення, яке їй було видане лише 19.10.2021
Вона не погоджується із постановою відповідача, так як вона правил дорожнього руху України не порушувала, фактично самого розгляду справи з дотриманням вимог ст. 245-249,251,268, 252, 271 КУпАП не було, при винесенні постанови було порушено закріплене ст. 59 Конституції України, та ст. 271 КУпАП, її право на захист.
Ухвалою судді від 22 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Суду пояснила, що 06.10.2021 відповідачем було винесено постанову про накладення на неї адміністративного стягнення за те, що у неї було відсутнє посвідчення водія, однак воно в неї було, але внаслідок зміни прізвища, вона не встигла його замінити, нею 01.10.2021 подана письмова заява до територіально сервісного центру № 5344 на здійснення заміни водійського посвідчення, яке їй було видане лише 19.10.2021.
Представник позивача, адвокат Яковенко Г.М. просив позов задовольнити, суду пояснив, що дійсно у позивача закінчився термін посвідчення водія, однак вона не втратила право керування. Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, тобто поліцейським групи реагування патрульної поліції Миргородського районного відділ поліції ГУНП в Полтавській області Луценко І.В постанова складена формально. Відповідач не довів порушення ч. 2 ст. 126 КУпАП. Крім того було порушено право на захист позивача, оскільки позивачу були роз`яснені тільки права.
Відповідач, поліцейський групи реагування патрульної поліції Миргородського районного відділ поліції ГУНП в Полтавській області Луценко І.В. в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що 06.10.2021 була дорожньо-транспортна пригода з участю ОСОБА_1 . Крім протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП було складено постанову за порушення ч. 2 ст. 126 КУпАП, так як ОСОБА_1 не мала права керувати транспортним засобом, оскільки термін дії посвідчення водія закінчився в серпні 2021 року. Заяв та клопотань від ОСОБА_1 , в тому числі клопотання про розгляд справи за участю адвоката не надходило. Відеофіксацію події, що відбулася 06.10.201 року він не може надати, оскільки вона знищена, так як закінчився строк її зберігання.
Представник відповідача Головного управління національної поліції в Полтавській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений (а.с.46).
Заслухавши сторони, дослідивши докази долучені до матеріалів справи, суд встановив.
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 350207, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп. З постанови вбачається, що 06 жовтня 2021 року о 13:20 годині в м. Миргород, по вул. Шишацька, 82, ОСОБА_1 керувала автомобілем Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_1 без посвідчення водія, тобто не маючи прав керування таким транспортним засобом, чим порушила вимоги п.п 2.1а ПДР України та вчинила правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с.31)
Положеннями ч. 2 ст. 126 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до наданої позивачем світлокопії посвідчення водія виданого на ім`я ОСОБА_2 , строк його дії до 13.08.2021 (а.с.6), тобто на час вчинення адміністративного правопорушення строк дії закінчився.
Згідно свідоцтва про зміну прізвища від 18.10.2019 ОСОБА_1 змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » (а.с.15).
01.10.2021 року ОСОБА_1 подала письмову заяву до територіально сервісного центру № 5344 на здійснення заміни водійського посвідчення, яке їй було видане лише 19.10.2021 (а.с.16,52).
Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Отже, згідно Конституції та Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський, під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
В силу вимог встановлених правил ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно правил дорожнього руху лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.
Відповідно до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, тобто посвідчення водія надає право керування транспортними засобами відповідної категорії.
Згідно п. 2.1а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
На особу, яка керує транспортним засобом не маючи відповідного на те права (водіння без «прав»), накладається штраф у розмірі 3400 грн.
Якщо ж водій має право на управління, але не має при собі документів (забув удома), то штраф становитиме 425 грн.
Відповідно до п. 1,2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.
Встановлено, що відповідачем як посадовою особою суб`єкта владних повноважень, рішення якого оскаржується, надані беззаперечні докази, які підтвердили правомірність його дій, та що позивач вчинив адміністративне правопорушення порушивши п. п. 2.1а ПДР України, а саме постановою про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії БАБ №350207 від 06.10.2021 та світлокопії посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_2 , з якого вбачається, що позивач керувала автомобілем без посвідчення водія, тобто не маючи права керування, так як строк його дії заначено до 13.08.2021, тобто на час вчинення адміністративного правопорушення строк дії посвідчення водія закінчився.
За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд вважає, що в діях позивача є порушення п.п. 2.1а ПДР України та наявні підстави притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Не заслуговують на увагу твердження позивача та її представника про порушення права на захист, оскільки позивачем не надано будь яких доказів, що остання заявляла таке клопотання до розгляду справи поліцейським, як і не зазначено в п. 7 постанови про накладення адміністративного стягнення інформації про наявність такого клопотання. Крім того, позивач скористалася правом на захист при зверненні до суду з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, брала участь в судовому засіданні з участю її представника, адвоката.
Ухвалюючи дане судове рішення суд керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд приходить до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в позові аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
В зв`язку з вищевикладеним, суд не вбачає підстав для задоволення даного адміністративного позову, оскільки представником відповідача надано достатньо допустимих та належних доказів, які свідчать про наявність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, керування автомобілем без посвідчення водія.
Враховуючи положення ст.139 КАС України, судові витрати, у разі прийняття судом рішення про залишення позову без задоволення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 5, 139, 257-263, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського групи реагування патрульної поліції Миргородського районного відділ поліції ГУНП в Полтавській області Луценка Івана Вікторовича, Головного управління національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .

Поліцейський групи реагування патрульної поліції Миргородського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області Луценко Іван Вікторович, місцезнаходження: м. Миргород, вул. Я. Усика, 34.

Головне управління національної поліції в Полтавській області, місцезнаходження: Полтавська область, місто Полтава, вул. Пушкіна, 83, .

Суддя: В. М. Куцин