Справа № 140/1114/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/1114/21 пров. № А/857/14631/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною,-

суддя в 1-й інстанції Денисюк Р.С.,

час ухвалення рішення 02.04.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не вказано,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі за формою згідно Порядку виплати військовослужбовцям З6ройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 (далі Постанова № 178) та копії накладних, роздавальних відомостей та картки особового рахунку про видачу речового майна за період з 14.11.2016 року по 02.12.2019 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та не встановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач не має календарної вислуги за останнім контрактом більше ніж 5 років, а тому він не набуває права на отримання речового майна, яке він отримав під час військової служби за останнім контрактом та, відповідно, і грошової компенсації за нього. Відповідач вважає, що в даному випадку підстави для складання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу, відсутні. Крім того, позивач не був звільнений достроково, а тому застосування до спірних правовідносин абз.13 п.4 розділу ІІІ Інструкції № 232 є неможливим.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Міністра оборони України від 19.10.2016 року № 952 позивач був прийнятий на військову службу за контрактом із запасу і призначений на посаду старшого офіцера відділення комплектування Єланецького районного військового комісаріату Миколаївської області.

Відповідно до витягу з наказу військового комісара Єланецького районного військового комісаріату (по стройовій частині) від 02.12.2019 року № 87 позивача, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 26.11.2019 року № 335 у запас, з 02.12.2019 року виключено зі списків особового складу військового комісаріату та всіх видів забезпечення.

В листопаді 2020 року позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі та копії накладних, роздавальних відомостей та картки особового рахунку про видачу речового майна за період з 14.11.2016 року по 02.12.2019 року.

Відповідач листом від 21.12.2020 року № 13/1295 повідомив позивача про те, що відповідно до Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затв. наказом Міністерства оборони України від 10.06.2019 року № 306 (далі Інструкція № 306), п. 4 розділу III доповнено новим абзацом у такій редакції: під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що нe було отримане під час проходження служби в повному обсязі. А відтак довідка позивачу не видається.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Ч. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011) передбачає, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова № 178 передбачає, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

П. 3 Постанови № 178 визначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно п. 4, 5 Постанови № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

З аналізу вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Матеріалами справи підтверджується, що позивача з 02.12.2019 року виключено із списків особового складу інституту та всіх видів забезпечення, проте не було видано довідки встановленого зразка про вартість неотриманого речового майна.

Застосовування в п. 3 Постанови № 178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

У зв`язку з тим, що з позивачем не було проведено повного розрахунку, останній звернувся року до відповідача про виготовлення довідки про вартість не отриманого речового майна та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, проте йому було відмовлено.

В п. 4 Постанови № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів. (Постанова Верховного Суду від 23.08.2019 року у справі № 2040/7697/18, адміністративне провадження № К/9901/16211/19).

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач звертався до відповідача про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно та видачу відповідної довідки, проте цього зроблено не було.

Щодо посилання відповідача на абз.10 п.4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затв. наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 (з наступними змінами, далі - Інструкція), згідно якого особам офіцерського, сержантського, старшинського та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, нарахування заборгованості здійснюється під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі, то колегія суддів вважає таке необґрунтованим з огляду на таке.

За змістом наказу № 335 від 26.11.2019 року позивача звільнено з військової служби відповідно до підпункту «й» ст. 26 Закону № 2232.

Разом з тим, варто зазначити, що згідно Інструкції, грошова компенсація вартості речового майна надається військовослужбовцям за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, то згідно з ч. 1 ст. 91 Закону № 2011 порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, Постановою № 178 така умова компенсації вартості за не отримане речове майно не передбачена.

Згідно з ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Отже, суд застосовує Постанову № 178, як нормативний акт вищої сили, а не наказ Міністерства оборони України.

Водночас, варто погодитись з твердженням відповідача про те, що позивача не було звільнено достроково. Проте, вказаний факт не змінює правового регулювання та необхідності застосування до спірних правовідносин норм Постанови № 178, яка не ставить в залежність виплату компенсації вартості речового майна та наявність вислуги років. Така компенсація має виплачуватись незалежно від підстав звільнення.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на наведене та з метою ефективного захисту права позивача апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність видачі довідки про вартість неотриманого речового майна для проведення розрахунку із позивачем за неотримане речове майно на підставі виданої довідки.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі № 140/1114/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 15 грудня 2021 року.