Справа № 826/15992/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 року м. Київ № 826/15992/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації до Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - Суд) надійшла скарга Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації (далі - Позивач) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відповідач), в якому Позивач просить:

- визнати протиправною постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Алли Сергіївни про накладення штрафу на Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації від 20.09.2018 ВП №57028408 у розмірі 5100 гривень;

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Алли Сергіївни про накладення штрафу від 20.09.2018 ВП № 57028408;

- зупинити стягнення на підставі виконавчого листа № 2-А-1872/2010, виданого 04.12.2017 Токмацьким районним судом Запорізької області про зобов`язання Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації здійснити виплатити ОСОБА_1 недоплачену у 2010 році разову щорічну грошову допомогу у сумі 2704,00 гривень на строк розгляду скарги по суті в межах виконавчого провадження № 57028408.

В обґрунтування скарги представник Позивача, зокрема, зазначив, що всупереч вимогам діючого законодавства головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Алла Сергіївна безпідставно винесла постанову від 29.09.2018 ВП № 57028408 про накладення штрафу на Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації у розмірі 5100 гривень, згідно зі статті 75 Закону України „Про виконавче провадження" - за правопорушення, якого Позивач, не вчинював.

Ухвалою Суду від 19 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено, здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою відмовлено в залученні до участі у вирішенні справи ОСОБА_1 в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, запропоновано Відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), або заяву про визнання позову.

Цією ж ухвалою Суду витребувано у Відповідача належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 57028408.

Від представника Відповідача на адресу Суду 13.12.2018 року через відділ діловодства та документообігу суду надійшов відзив з матеріалами виконавчого провадження № 57028408, який з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими, наголошуючи, зокрема, що оскаржувана постанова від 20.09.2018 року прийнята в межах та на підставі наявних повноважень, з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та дослідженням усіх обставин справи, тому в задоволенні скарги просить відмовити повністю.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд встановив наступне.

Обставини встановлені судом.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Аллою Сергіївною (далі по тексту - головний державний виконавець) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57028408 (а.с. 29, 53).

Даною постановою, прийнятою в межах здійснення виконавчого провадження № 57028408, зобов`язано Позивача виплатити ОСОБА_1 недоплачену у 2010 році разову щорічну грошову суму у розмірі 2704,00 гривень та виконати протягом 10 (десяти) робочих днів рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року, а також стягнуто виконавчий збір у розмірі 14892 гривні.

20 серпня 2018 року Відповідач супровідним листом направив Позивачу (адреса: м. Запоріжжя, вул. Дзержинського, 48) для виконання постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.08.2018 (а.с. 54).

За наявною інформацією у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, місцезнаходження Позивача: м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 48.

Як стверджується представником Позивача та не заперечується представником Відповідача постанова про відкриття виконавчого провадження отримана Позивачем на 9 (дев`ятий) день з дня її винесення (вбачається зі змісту скарги та відзиву).

20 вересня 2018 року головним державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на Позивача за невиконання рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року у розмірі 5100 гривень, зобов`язано боржника протягом 10 (десяти) робочих днів виконати рішення та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду (а.с. 56).

20 вересня 2018 року головний державний виконавець супровідним листом направив Позивачу (адреса: м. Запоріжжя, вул. Дзержинського, 48) для виконання постанову від 20.09.2018 року (а.с. 57).

Позивач листом від 05.09.2018 повідомив Відповідача про відкриття касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017, яким залишено без змін рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року про задоволено заяви стягувача про видачу дубліката виконавчого листа, та справа не розглянута касаційною інстанцією (а.с. 32).

У цьому листі Позивач наголошує, що до його компетенції не входить здійснення нарахувань та виплати разової грошової допомоги громадянам, відповідно, ним направлено звернення до Мінсоцполітики від 05.09.2018 щодо виділення коштів на виконання рішення суду, а також просить Відповідача звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду (а.с. 32).

Не погоджуючись із винесеною головним державним виконавцем оскаржуваної постанови від 20.09.2018 року через не врахуванням Відповідачем обставин, які є підставами для невиконання рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року у строк, визначений законодавством, Позивач звернувся до Суду із зазначеним позовом.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У силу положень статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1, 5 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частини 5, 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення (частина 3 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше, як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Умови накладення державним виконавцем штрафу на боржника за самостійне не виконання рішення суду, визначені у статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Висновки суду.

Проаналізувавши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З аналізу наведених вище законодавчих приписів вбачається, що державний виконавець наділений правом винесення постанови про накладення на боржника штрафу, якщо за результатами перевірки наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановить не виконання боржником рішення суду без поважних причин.

Суд звертає увагу на те, що прийняття державним виконавцем постанови з недотриманням строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Виходячи з системного тлумачення положень статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» Суд приходить до висновку про те, що її положеннями передбачено не лише диференціацію розмірів штрафів в залежності від статусу боржника, але й, зокрема, коло осіб, щодо яких такі штрафи можуть бути застосовані та підстави - без поважних причин.

Отже, об`єктивно існуюча як неможливість виконання судового рішення, так і наявність підстав, що перешкоджають його виконанню, може бути підставою, зокрема, для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Позивачем не була використана законодавчо надана можливість звернутися до суду із заявою, зокрема, про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Оскільки, як вже було вказано вище, головний державний виконавець зобов`язаний вживати всіх передбачених законом засобів для виконання рішень судів і йому законодавчо надано право виносити постанови про накладення штрафу за невиконання судових рішень, Суд не вбачає протиправності в діях головного державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Алли Сергіївни щодо винесення постанови про накладення на боржника штрафу. А тому в цій частині вимог адміністративний позов задоволенню не підлягає.

У постанові про відкриття виконавчого провадження боржник повідомляється про необхідність виконання рішення суду, йому надається 10-денний строк для його добровільного виконання, який обчислюється з моменту отримання копії цієї постанови. Частиною 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що така постанова надсилається рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Отже, чинним законодавством на державного виконавця покладено обов`язок надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Це зумовлено тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій покладених Законом на останніх. Така вимога Закону обумовлена, зокрема, тим, що для вчинення добровільного виконання рішення суду боржнику необхідно знати про строки, протягом яких він може виконати зобов`язання добровільно, не чекаючи при цьому вжиття виконавцем заходів щодо стягнення у примусовому порядку.

Така правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року в справі № 810/5107/14, від 10 травня 2018 року в справі №826/4030/16.

У наявних матеріалах справи, докази направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження №57028408 рекомендованим листом для самостійного виконання судового рішення - відсутні.

В той же час сторони у справі не заперечують факт отримання Позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження №57028408 на 9 (дев`ятий) день з дня її винесення (вбачається зі змісту скарги та відзиву), тобто 28.08.2018 року.

З огляду на зазначене та в силу частини 1 статті 78 КАС України факт отримання Позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження №57028408, зокрема 28 серпня 2018 року, не підлягає доказуванню.

Дане, в цілому свідчить, що у Позивача було достатньо часу для вжиття заходів щодо повідомлення Відповідача про хід та результати виконання постанови від 20.08.2018.

Водночас, як встановлено Судом у матеріалах справи не міститься доказів дати отримання Відповідачем листа Позивача від 05.09.2018 року з інформацією про невиконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи Позивачем не доведено, а Відповідачем доказово не спростовано отримання головним державним виконавцем листа від 05.09.2018 до винесення спірної постанови, тобто до 20.09.2018 року.

У цьому випадку Суд відхиляє, та не приймає до уваги посилання представника Відповідача про надходження листа Позивача від 05.09.2018 року, саме: 25.09.2018 (вбачається зі змісту відзиву).

У листі від 05.09.2018 Позивач наполягає, що неможливість виконання судового рішення зумовлена об`єктивною фінансовою причиною, у зв`язку з чим звернувся до Міністерства соціального захисту населення з проханням виділити кошти на виконання постанови Токмацького районного суду Запорізької від 12.07.2017 (як вбачається зі змісту листа від 05.09.2018).

Проте Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року в справі №815/591/17 зазначив, що доводи скаржника про поважні причини щодо невиконання судового рішення, а саме відсутність коштів на рахунку, Верховний Суд до уваги не приймає та вважає їх безпідставними, оскільки відсутність коштів, не дає право боржнику не виконати рішення суду та не являються поважною причиною.

Тобто, Позивач у виконавчому провадженні № 57028408 застосував формальний підхід у питанні вжиття заходів для запобігання настання наслідків, передбачених статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи, зокрема звернення до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, клопотання про зупинення, відстрочення/розстрочення рішення суду, повідомлення про поважні причини і т.п., що стали підставою для накладення на нього штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що 20.09.2018 року державним виконавцем у зв`язку з тим, що боржником рішення суду не виконано, зазначені обставини не заперечуються і самим Позивачем, винесено постанову про накладення штрафу.

Відтак, у контексті обставин цієї справи, не можна дійти висновку, що Відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови була порушена процедура.

З наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що обов`язковою умовою для накладання на боржника штрафу за невиконання рішеннями суду, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, є відсутність поважних причин для такого невиконання.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, підстави для визнання протиправною і скасування постанови від 20.09.2018 ВА № 57028408 - відсутні.

Щодо вимоги Позивача про зупинення вчинення Відповідачем виконавчих дій, суд зазначає, що така вимога за своєю суттю є вимогою про забезпечення позову та повинна заявлятись відповідно до ст. 150 КАС України.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, № 303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, положеннями частини 2 вказаної статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 КАС України).

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог Департаменту соціального захисту Запорізької обласної державної адміністрації слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 72, 73, 76, 77, 139, 143, 243, 246 КАС України Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 48, ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) про визнання протиправною та скасування постанови від 20.09.2018 року ВП № 57028408.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда