Справа № 640/25931/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2021 року м. Київ № 640/25931/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01.08.2015р.;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-ІV, Закону України «Закону України про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017р. № 2148-VІІІ та постанови КМУ «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» від 20.02.2019р. № 124 на поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код за ) починаючи з 01.08.2015р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.08.2015р. до моменту поновлення виплати пенсії за рішенням суду;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по даній справі протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили;

- допустити до негайного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в даній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відмова відповідача в поновленні виплати пенсії є протиправною, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначає, що відмова є законною, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, починаючи з лютого 2015р. позивачу припинено виплату пенсії.

07.06.2018р. представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії на банківський рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до якої серед іншого було додано копію довіреності на представництво інтересів.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.06.2018р. № 30621/02/Ц-2486 представника позивача повідомлено про те, що для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 має особисто звернутись до відповідача та мати при собі необхідні документи.

При цьому, 25.09.2019р. позивач через представника звернулась до відповідача із адвокатським запитом щодо поновлення виплати її пенсії.

Водночас, листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.10.2019р. № 214183/02 представника позивача повідомлено про те, що згідно даних ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 не одержувала кошти зі свого рахунку більше року, а відтак виплата переведена на підприємство поштового зв`язку 03057 за місцем проживання з лютого 2015р. Також, зазначено, що з 31.07.2019р. пенсійні виплати було припинено у зв`язку з неотриманням пенсії протягом 6 місяців підряд. На підставі вказаного, відповідачем наголошено, що для поновлення виплати пенсії позивачці необхідно звернутись до пенсійного органу особисто для написання заяви та надання необхідних документів.

Позивач вважаючи припинення виплати пенсії протиправним звернулась до суду для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Основного Закону).

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення тощо) пенсії мають громадяни України та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Статтею 45 Закону № 1058-IV визначаються строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії. При цьому, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня; пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності; У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності. У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права; пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Суд зазначає, що пенсія за віком, за вислугу років та інші форми соціального захисту зумовлені певними особливостями, а саме, призначаються у зв`язку з попередньою трудовою діяльністю (працею) особи, ґрунтуються на примусовому вилучені (крім податків із заробітної плати) з боку держави частини коштів для гарантування функціонування системи пенсійного забезпечення, передбачають безумовний та безстроковий обов`язок держави забезпечувати утримання особи у старості, враховуючи, в тому числі, фінансові можливості такої держави, а також право встановлювати особливі умови для отримання таких форм соціального захисту, які, за будь-яких умов не повинні суперечити самій суті відповідного права, бути справедливими та недискримінаційними.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 Закону № 1058-IV, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року № 662) (далі - Порядок № 1596) визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями (далі - органи Пенсійного фонду), головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі) в уповноважених банках.

Відповідно до пункту 16 Порядку №1596 якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку.

У разі невиконання одержувачем цієї умови орган Пенсійного фонду або орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проводить виплату через національного оператора поштового зв`язку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з положеннями частини першої зазначеної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ, визначений частиною першою статті 49 Закону №1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Суд зазначає, що з листа пенсійного органу від 01.10.2019р. № 214183/02 вбачається, що виплата пенсії позивачці була зупинена з 31.07.2019р., з огляду на неотримання останньою пенсії протягом 6 місяців.

При цьому, в листі зазначено, що з лютого 2015р. виплата була переведена на підприємство поштового зв`язку 03057 за місцем проживання, оскільки ОСОБА_1 не одержувала кошти зі свого рахунку більше року.

Так, з копії матеріалів пенсійної справи вбачається, що в травні 2014 року на адресу позивача пенсійним органом направлявся лист № 194718 про необхідність поновлення заяви про виплату пенсії довіреній особі за довгостроковим дорученням. Одночасно, повідомлено про те, що у випадку невиконання вищезазначених вимог протягом місяця, виплата пенсії на поточний рахунок буде припинена та переведена на підприємство поштового зв`язку.

В подальшому, а саме 25.07.2014р. Управлінням Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києві прийнято розпорядження про переведення виплати пенсії ОСОБА_1 на поштове відділення зв`язку.

Наразі, розпорядження Управлінням Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва від 25.07.2014р. є чинним, адже доказів його оскарження в адміністративному або судовому порядку до суду не надано.

Водночас, з копії матеріалів пенсійної справи встановлено, що листом Пенсійного фонду України надано доручення начальнику управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києві встановити причини тривалого неотримання пенсії позивачкою, за результатами чого направити до Пенсійного фонду України розпорядження на продовження виплати або закриття особового рахунку.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем жодним чином не спростовано, що позивач особисто не отримувала пенсію продовж 12 місяців і саме вказана обставина стала підставою для припинення виплати пенсії, а також враховуючи той факт, що припинення виплати пенсії здійснено Управлінням Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії.

Водночас, в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання останнього поновити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-ІV, Закону України «Закону України про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017р. № 2148-VІІІ та постанови КМУ «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» від 20.02.2019р. № 124 на поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код за ) починаючи з 01.08.2015р. з виплатою заборгованості за період з 01.08.2015р. до моменту поновлення виплати пенсії за рішенням суду, суд зазначає таке.

Питання щодо поновлення виплат, зупинених на підставі статті 49 Закону № 1058, врегульовані частиною другою статті 49 Закону № 1058, а саме: поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Оскільки суд дійшов висновку щодо правомірності дій відповідача в частині зупинення виплат позивачу пенсії через неотримання ним пенсії протягом 12 місяців, поновлення виплат пенсії за таких підстав є саме з`ясування відповідачем обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, законний представник позивача звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, однак, відповідачем відмовлено у поновленні виплати пенсії, оскільки, позивач звернулась з заявою не особисто, а через представника.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Згідно із пунктом 4.1 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Відповідно до пункту 4.2 наведеного Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Суд звертає увагу, що до відповідача звертався представник позивача на підставі копії довіреності, що підтверджується переліком додатків до заяви.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №211/1789/17 та від 31.01.2019 року у справі №520/9721/16-а.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що належним та достатнім способом захисту прав позивача є визнання протиправною відмови в поновленні виплати пенсії позивачу та зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії позивачу, з моменту припинення з виплатою заборгованості за вказаний період.

Разом з тим, позовна вимога про зобов`язання відповідача поновити та виплачувати позивачці пенсію на підставі Закону України «Закону України про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017р. № 2148-VІІІ та постанови КМУ «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» від 20.02.2019р. № 124 є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки приписами ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, а в даному випадку пенсія позивачу не нараховувалася. Відтак, позовна вимога про виплату пенсії за віком з урахуванням вказаних нормативно-правових актів є передчасною.

При цьому, доказів порушення прав позивача у вказаній частині не надано.

Даного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 08.08.2019р.у справі №426/7157/16-а.

Водночас, в частині вимог позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк з моменту набрання законної сили звіт про виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Так, ч. 1 ст. 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналіз вказаної правової норми дає суду підстави стверджувати, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є правом суду, а не обов`язком.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, відповідно до ч. 2 до ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, що забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а відтак суд не вбачає правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням даного судового рішення.

Доказів на підтвердження факту того, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення, яке набрало законної сили до суду не надано, з огляду на що суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю.

Щодо вимог позивача про негайне виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті (п. 1 ч. 2 ст. 371 КАС України).

Зазначеною правовою нормою встановлено право суду звернути до негайного виконання рішення, що за своєю суттю є способом виконання такого рішення.

Суд наголошує, що у межах заявленого спору судом не присуджено виплату позивачу пенсії у фіксованому розмірі, а лише вказано не протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в поновленні виплати, що, у свою чергу, унеможливлює виконання даного рішення, навіть у певній частині, негайно.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для звернення рішення про виплату пенсії до негайного виконання, оскільки не встановлений розмір пенсії, що присуджується.

З урахуванням наведеного та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що адміністративний позов має бути задоволено частково.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини 5 статті 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

Керуючись ст. 77, 122, 123, 139, 242, 243, 251, 255 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком на поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код за ) починаючи з 01.08.2015р.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.08.2015р. до моменту поновлення виплати пенсії за рішенням суду.

5. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в розмірі 300, 00 грн. (триста гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська