Справа № 300/5304/21
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2021 р. справа № 300/5304/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України в якому просить:

- визнати протиправним рішення щодо відмови в задоволенні заяви про внесення змін в митні декларації та повернення коштів, зобов`язання внести зміни в митні декларації форми МД-1 серії РА №479001 та форми МД-2 №UA209180/2019/700618 в частині внесення відомостей про звільнення ОСОБА_1 від сплати митних платежів за ввезення на територію України товарів призначених для забезпечення повсякденних потреб та транспортного засобу особистого користування шляхом заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування за формою згідно з додатком 4 з метою пільгового оформлення;

-зобов`язати сформувати висновок про повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів в розмірі 265 804,71 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 1998 року до грудня 2019 року позивач проживав на території Сполучених Штатів Америки. В подальшому, при поверненні на територію України з особистим майном та транспортним засобом, замість бути звільненим від сплати митних платежів за ввезення товарів призначених для забезпечення звичайних повсякденних потреб та транспортного засобу для особистого користування, був змушений сплатити значні суми грошових коштів, які були визначені працівником митного органу при митному оформленні. Вважає рішення щодо відмови в задоволенні заяви про внесення змін в митні декларації та повернення коштів є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач просить також зобов`язати відповідача внести зміни в митні декларації форми МД-1 серії РА №479001 та форми МД-2 №UA209180/2019/700618 в частині внесення відомостей про звільнення ОСОБА_1 від сплати митних платежів за ввезення на територію України товарів призначених для забезпечення повсякденних потреб та транспортного засобу особистого користування.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.10.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 29.10.2021, в якому позовні вимоги не визнав. Оскільки позивачем не було надано належні документи на підтвердження звільнення від оподаткування, відсутні і підстави для повернення коштів. З долучених копій до позовної заяви вбачається, що у закордонному паспорті позивача НОМЕР_1 який дійсний від 1998-2008 роки є відмітка про прийняття на консульський облік, однак рік є нечитабельним. За період з 15.05.2008-20.12.2018 відсутній будь-який документ, а в паспорті НОМЕР_4, який дійсний з 2018-2028 роки відсутні будь-які відмітки. Підтвердити чи спростувати, що особа знята з обліку митний орган не може, як і не може підтвердити чи спростувати, що особа протягом останніх трьох років проживала на території США. ID картка громадянина України видана 18.11.2019, а термін перебування на території України для звернення становить 6 місяців, що значно перевищує встановлений ст.379 Митного кодексу України час. ІПН виданий з 30.07.2015, та довідка про реєстрацію місця проживання №6058, в якій зазначається, що особа з 24.04.1990 і по теперішній час проживає в м.Коломия, що також суперечить доводам позивача. З огляду на викладене вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають (а.с.59-61).

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 26.11.2021, позивач щодо зауважень відповідача вказав, що візу до США було відкрито 26.08.1998, в Нью-Йорк прибув 03.11.1998 року. Щодо посилання на відсутність паспорта в період з 15.05.2008 до 20.12.2018, зазначив, що на території США не потрібно мати паспорт громадянина України, достатніми є посвідчення водія або ID картка. Стосовно необхідних, на думку відповідача консульських відміток, вказав, що в паспорті НОМЕР_1 штамп про взяття на постійний консульський облік було поставлено в посольстві України в Чикаго, після закінчення дії його паспорту новий не виготовлявся. Змінивши місце проживання (в межах США) в посольстві України в Чикаго позивача повідомили, що за законодавством США для громадян України поставка на консульський облік США не є обов`язковою. Видача ідентифікаційного коду 30.07.2015 зумовлена досягненням 60-річного віку та відповідно пенсійного віку. Задля отримання такого позивач написав відповідну заяву в США та направив її до України.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, зазначає наступне.

Предметом доказування у даній справі є наявність права позивача на пільгове розмитнення транспортного засобу та товарів призначених для забезпечення звичайних повсякденних потреб.

Із позиції відповідача, висловленої у відзиві на позовну заяву, вбачається, що митним органом поставлено під сумнів проживання позивача на території Сполучених Штатів Америки протягом трьох років, які б дали право на митне оформлення зі звільненням від оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2019 позивач звернувся до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України із митною декларацією №UA209290/2019/700609 з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу марки Toyota, модель Sienna, номер кузова НОМЕР_2 та 10.01.2020 з митною декларацією форми МД-1 серії РА №479001 з метою розмитнення товарів призначених для забезпечення звичайних повсякденних потреб, з наданням пільг в оподаткуванні у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну (а.с.15-16, 68).

До митного оформлення транспортного засобу ОСОБА_1 подано наступні документи:

- копію закордонного паспорту серії НОМЕР_1 , із відтиском штампу про взяття позивача на консульський облік в посольстві України в США;

- копію картки про підтвердження особистого номеру соціального страхування на території Сполучених Штатів України;

- копію документу про підтвердження розміру податкових зобов`язань позивача з 2001 по 2017 років з датою видачі 28.03.2019;

- копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 26.06.2018;

- копію документу про придбання 16.07.2004 житлового будинку та його продаж 17.10.2019 (21.10.2019).

Як зазначає позивач, у нього були підстави для митного оформлення транспортного засобу із звільненням від оподаткування, про що він повідомляв працівників митного органу та надав їм всі наявні документи. При цьому позивачу повідомили, що подані документи не є такими, які надають право на звільнення від оподаткування, відповідно надавши можливість заповнити митну декларацію №№UA209290/2019/700609 на тих умовах, які були можливими, що стало підставою сплати митних платежів. Аналогічна ситуація стосується і розмитнення ввезених товарів призначених для повсякденного користування.

Пізніше, 30.07.2021 позивачем надіслано заяву начальнику Галицької митниці держмитслужби про внесення змін у митні декларації та сформування висновку про повернення сум митних платежів в розмірі 265804,71 грн.

До вказаної заяви позивачем долучено:

-копію довідки з банківської установи;

- копії митних декларацій МД-2 та форми МД-1 серії РА №479001 від 10.01.2020;

- копію закордонного паспорта серії НОМЕР_3 ;

- копію закордонного паспорта серії НОМЕР_4 .

- копію картки про підтвердження особистого номеру соціального страхування;

- копію документу про підтвердження розміру податкових зобов`язань позивача з 2001 по 2017 роки, з датою видачі 28.03.2019;

- копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 03.06.2019;

- копію документу про придбання 16.07.2004 житлового будинку та його продаж 17.10.2019 (21.10.2019).

У відповідь на вказану заяву, відповідач листом від 27.08.2021 за №7.21-1/28.3/10/609 повідомив ОСОБА_1 , що митне оформлення транспортного засобу та товарів відбулося згідно поданих митних декларацій форми МД-2 №UA209290/2019/700609 від 21.12.2019 та форми МД-1 серії РА №479001 від 10.01.2020, заяви на звільнення від оподаткування митними платежами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україні від позивача не надходило, до заяви (листа) від 30.07.2021 не надано документів для підтвердження звільнення від оподаткування митними платежами відповідно до п.3 ч.10 ст.374 Митного кодексу України (а.с.14).

Хоча суб`єктом правовідносин, за наслідками розгляду заяви позивача і прийнято відповідний акт у формі спірного рішення, однак відмова у внесенні змін у митні декларації та повернення коштів не мотивувалася та не обґрунтовувалася.

Спірне рішення містить посилання на норми законодавства, якими керувався відповідач, відмовляючи у задоволенні заяви, однак, без визначених конкретно положень відповідної норми права, що не дає змоги встановити дійсну фактичну і правову підставу, яка(які) слугувала(и) для відмови позивачу. Відповідачем не надано аналізу наданих позивачем документів, та не зазначено які саме з цих документів є неналежними.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами:

- товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років;

- транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач з 26.06.2018 є власником транспортного засобу Toyota, модель Sienna, номер кузова НОМЕР_2 . Даний автомобіль був придбаний на території США, де позивач проживав з 1998 до грудня 2019 року.

Тобто до грудня 2019 року, до моменту коли ОСОБА_1 повернувся на постійне місце проживання на територію України, він був власником цього транспортного засобу більше одного року.

Що стосується ввезених позивачем товарів, призначених для забезпечення звичайних повсякденних потреб, задля пільгового розмитнення яких необхідно проживання на території країни з якої він прибув не менше трьох років, то в даному випадку, до дня видачі документу про право проживання на території України, позивач близько 20 років проживав на території Сполучених Штатів Америки.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Згідно з ч.5 ст.301 Митного кодексу України повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо: 1) законом передбачено повернення сум сплаченого мита при поміщенні товарів у митний режим реімпорту або у митний режим реекспорту відповідно до розділу V цього Кодексу, а також в інших випадках, визначених цим Кодексом; 2) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, здійснюється зміна раніше заявленого митного режиму, якщо суми митних платежів, належних до сплати при поміщенні товарів у новий митний режим, є меншими, ніж суми митних платежів, сплачених при поміщенні їх у попередній митний режим; 3) відновлюється режим найбільшого сприяння, вільної торгівлі; 4) митну декларацію змінено або визнано недійсною; 5) у товарах, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за її межі, виявлено дефекти або вони якимось іншим чином не відповідають погодженим специфікаціям, за умови, що ці товари не ремонтувалися і не використовувалися відповідно на території України та за її межами (крім операцій, необхідних для виявлення дефектів або невідповідності) і повертаються протягом строку, визначеного підпунктом "а" пункту 3 частини другої статті 78 цього Кодексу; 6) платником податків подано органу доходів і зборів документи, які підтверджують наявність у нього на день подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів.

Відповідно до ч.ч. 6-7 ст.301 Митного кодексу України повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Послідовність та порядок виконання дій посадовими особами митниць Державної фіскальної служби при поверненні суб`єктам господарювання та/або фізичним особам коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митницями ДФС, та пені регулються Порядком повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 року №643.

Згідно з п.п.1-3 Розділу 3 Порядку №643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Із сукупного аналізу вказаних норм суд прийшов до висновку, що обов`язковою умовою для здійснення повернення надмірно сплачених сум митних та інших платежів є наявність факту надмірної сплати коштів, подання платником податків заяви про таке повернення до митного органу не пізніше 1095-го дня від дня виникнення надміру сплаченої суми із зазначенням напрямку перерахування коштів.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У розумінні зазначеної норми та з огляду на відсутність доказів недобросовісності позивача щодо заміни паспортного документу, суд приходить до висновку, що позивач надав всі можливі докази про своє проживання на території іншої країни (в даному випадку США) протягом останніх трьох років до повернення на територію України.

Як уже зазначалося вище, митному органу позивачем 30.07.2021 було надано копії закордонних паспортів серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , копії довідки з банківської установи та копію картки про підтвердження особистого номеру соціального страхування, документу про підтвердження розміру податкових зобов`язань позивача з 2001 по 2017 роки, з датою видачі 28.03.2019, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 03.06.2019; копію документу про придбання 16.07.2004 на території США житлового будинку та його продаж 17.10.2019 (21.10.2019).

Вказані докази у своїй сукупності не є суперечливими, в той час як відповідач жодним чином не довів, що позивач у спірний період проживав на території країни, відмінній від зазначеної.

Оскільки вказаний вище транспортний засіб та товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб ввезені ОСОБА_1 на митну територію України у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання, з урахуванням того, що позивач проживав на території Сполучених Штатів Америки не менше трьох років (з 1998 до грудня 2019 року), а автомобіль перебував у його власності та був зареєстрований за ним понад один рік до дня реєстрації його місця проживання в Україні (з 26.06.2018), - у позивача виникло право на звільнення від оподаткування митними платежами вказаного вище транспортного засобу особистого користування та товарів, призначених для забезпечення звичайних повсякденних потреб.

Таким чином, відмова відповідача у поверненні надміру сплачених коштів, порушує його права та інтереси.

За таких обставин, на думку суду, позивач виконав всі передбачені законом вимоги з метою повернення надміру сплачених до бюджету митних платежів у сумі 265804,71 грн.

При цьому, суд встановив, що відповідач наділений відповідними повноваженнями та у нього були всі передбачені законом підстави для складення висновку про повернення коштів позивачу.

Посилання відповідача на довідку №6058 щодо місця реєстрації позивача в м.Коломия є безпідставним, оскільки така не містить інформації про місце проживання позивача з 1990 року по теперішній час на території України, а свідчить лише про реєстрацію 24.04.1990 громадянства позивача та території Івано-Франківської області.

Тим самим посадові особа митниці жодним чином не обумовили підстав надання переваги доказової сили вказаної довідки, над тими документами, що подані до митного оформлення, в тому числі документами наданими Сполученими Штатами Америки. При цьому, ні під час митного оформлення товару, ні під час розгляду заяви позивача від 30.07.2021 митний орган не встановив, що подані позивачем документи визнані у встановленому порядку недійсними чи фіктивними.

Інші, зазначені відповідачем обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у цьому провадженні), сформовану у рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 р. по справі "Гарсія Руїз проти Іспанії". Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Суд вважає за необхідне також відмітити, що більшість аргументів та зауважень відповідачем викладені лише під час розгляду даної справи в суді у відзиві на позов. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, зміна кваліфікації підстави прийняття рішення про відмову повернення сплачених позивачем коштів, як акту індивідуальної дії, суб`єктом владних повноважень в судових процедурах, є неприйнятною з огляду на принцип правової визначеності, який притаманний як судовим рішенням, так і рішенням суб`єктів владних повноважень. В іншому випадку це вже будуть інші правопорушення за інших підстав, запровадження позиції зміни підстав прийняття рішень, після їх прийняття, як способу реалізації владних управлінських функцій, що призведе до свавілля суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, відмова відповідача щодо не сформування та не надіслання висновку про повернення позивачу з державного бюджету надміру сплачених сум митних платежів у вказаному розмірі є протиправною.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Митниця не врахувала, що у рішенні від 27.08.2021, крім вказаних вище зауважень, вона повинна також навести пояснення щодо зроблених висновків та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при відхиленні документів наданих позивачем на підтвердження права пільгового розмитнення транспортного засобу та товарів.

Вказаних дій відповідачем вчинено не було, що є порушенням частини другої статті 19 Конституцій України.

Згідно із частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивач підтвердив факт надмірної сплати коштів (передоплати), у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок скласти відповідний висновок з направленням його до органів казначейської служби. Натомість, митний орган не навів обґрунтованих підстав відмови у підготовці висновку, не перевіривши при цьому факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та не встановивши наявність такої переплати.

Так, Верховний Суд України у постанові від 25.11.2014 у справі № 21-207а14, зазначив, що у разі якщо суд визнає рішення і дії митних органів із зазначених питань протиправними, зобов`яже вчинити певні дії відповідно до вимог митного законодавства і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України і статті 45 Бюджетного кодексу України, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення коштів та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Для належного захисту прав позивач суд вважає за необхідне зобов`язати Івано-Франківську митницю Державної митної служби України підготувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби України для його виконання висновок про повернення позивачу надміру сплачених платежів до Державного бюджету на загальну суму 265804,71 грн., що сприятиме відновленню прав позивача в повному обсязі, і відповідатиме завданню адміністративного судочинства, визначеного ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно зобов`язання відповідача внести зміни в митні декларації, то суд зазначає що норми Податкового і Митного кодексів України, а також Порядку № 643 не вимагають від позивача таких дій, як внесення змін до відомостей відповідних граф МД - названі нормативні акти повернення надміру сплачених коштів ставлять в залежність від наявності самого факту переплати, яким в даному спорі слід визнати сплачену позивачем суму 265804,71 грн. (при наявності права на звільнення від оподаткування), яка була визначена йому незаконно відповідачем, а також подання відповідної заяви протягом 1095 днів, що також має місце в даному спорі.

Враховуючи викладене, суд вважає відмову відповідача сформувати та надіслати до Казначейства для виконання висновок про повернення позивачу з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів безпідставною.

Проаналізувавши зазначені вище норми, суд дійшов висновку, що позивач наділений правом на звернення до митного органу із заявою про повернення надміру сплачених сум митних платежів, з огляду на те, що в судовому порядку були встановлені обставини за яких, визначені митні платежі були сплачені позивачем, хоча такий мав право на звільнення від їх сплати.

Тому, у цьому випадку, вимога позивача про зобов`язання митний орган сформувати висновок про повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені і надіслати його до Казначейства на виконання, є належним способом відновлення порушеного права.

Враховуючи приписи ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 3566,04 грн. сплачених судових витрат.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Івано-Франківської митниці Держмитслужби України у прийнятті висновку про повернення ОСОБА_1 надміру сплачених митних платежів, що оформлена листом №7.21-1/28.3/10/609 від 27.08.2021.

Зобов`язати Івано-Франківську митницю Держмитслужби України (, вул.Чорновола,159, м.Івано-Франківськ) сформувати висновок про повернення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) з Державного бюджету України надмірно сплачені митні платежі, а саме в сумі 265804,71 грн. за ввезений товар згідно уніфікованих митних декларацій форми МД-1 серії РА №479001 від 10.01.2020 та форми МД-2 №UA209180/2019/700618, МД-2 №UA209290/2019/700609.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (, вул.Чорновола,159, м.Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 3566 (три тисячі п`ятсот шістдесят шість)грн. 04 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.