Справа № 208/10307/21
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ провадження 2-а/208/96/21
РІШЕННЯ

Іменем України

15 грудня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд місто Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

Головуючого, судді - Івченко Т.П.

За участю: секретаря судового засідання Задьора В.І.,

Представника позивача Берковської Л.Г.,

Відповідача Свердлової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янському об`єднану адміністративну справу за позовом Заводського відділу у м. Кам`янському Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області до громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 «про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, та примусове видворення за межі України», -

встановив:

Представник Заводського відділу у м. Кам`янському Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області Берковська Людмила Григорівна звернулась до суду із адміністративним позовом.

Згідно позовних вимог, просить:

1)затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців з метою забезпечення її видворення за межі території України;

2)Вирішити питання щодо негайного виконання рішення про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

3)Примусово видворити за межі України громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що відповідачка є Громадянкою Російської Федерації, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , у місті Москва, Російської Федерації, прибула до України в 2007 з Російської Федерації, та з того часу з України не виїжджала.

07 грудня 2021 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області отримано подання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

грудня 2021 року № 4/2-2573- де зазначено, що згідно отриманої інформації від Південно-Східного міжрегіонального управління з питань кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, відносно іноземних громадян, які відбувають покарання, встановлено, що 17 грудня 2021 року з Державної установи «Кам`янська виправна колонія № 34» звільняється гр. Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка засуджена 24 вересня 2018 року Шевченківським районним судом м. Києва ст. 121 ч.2 КК України, до 7 років позбавлення волі. Перебування на території України громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , суперечить інтересам національної безпеки України, та може призвести до дестабілізації криміногенної обстановки та порушень громадського порядку на території держави.

05 жовтня 2021 року представником Державної установи «Кам`янська виправна колонія № 34» на адресу Заводського відділу у м. Кам`янському ГУ ДМС України в Дніпропетровській області було надано характеристику, автобіографію та довідку з фото засудженої ОСОБА_1 (копії яких додаються).

З інформації, яку надала ОСОБА_1 , стало відомо наступне: гр. ОСОБА_1 приїхала в Україну в 2007 році, як турист. До засудження проживала у м. Київ, за адресою: АДРЕСА_1 . Паспорт було втрачено. Приїхала в Україну з м. Смоленськ, Російської Федерації. В Російській Федерації проживала у АДРЕСА_2 .

А тому, враховуючи що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має ні паспорту громадянина Російської Федерації, ні іншого документу який би підтвердив особу відповідачки та її громадянство, за час перебування на території Держави України починаючи з 2007 року до компетентних органів України з питань оформлення права на проживання на території України не зверталася, є засудженою за Вироком Шевченківського районного суду м. Києва за кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, та з 13 березня 2017 року утримувалась в СІЗО м. Києва, з 03 серпня 2019 року перебувала в УВП № 4 м. Дніпро, а з 23 серпня 2019 року відбуває покарання в Державній установі «Кам`янська виправна колонія № 34», де і перебуває на теперішній час, відбуваючи призначене їй покарання за даним вироком, наявні підстави для застосування примусових заходів щодо видворення відповідачки з території України.

згідно діючого законодавства України, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон).

Положеннями ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону, встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно до ч. 1 ст. 16 Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону, відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Положеннями ч. З ст. 9 Закону, передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні' встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України, так як перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, визначений ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 16 ст. 4 вищевказаного Закону, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором. Відповідно до абзаців 1 та 2 ст. 1 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації від 16.01.1997 р. (дата набрання чинності 10.03.1997 р.) (далі - Угода), громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках 1 та 2 до цієї Угоди. Громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Додатку до Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації від 16.01.1997 р., до переліку документів громадян Російської Федерації для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України відносяться паспорт громадянина Російської Федерації (Дію пункту 1 зупинено з 1 березня 2015 року у частині можливості громадян Російської Федерації в`їжджати, прямувати транзитом, перебувати і пересуватися територією України на підставі паспорта громадянина Російської Федерації або свідоцтва про народження (для дітей віком до 14 років) із зазначенням належності до громадянства Російської Федерації згідно з Постановою Kабітену Міністрів № 23 ( 23-2015-п ) від 30.01.2015 року та паспорт громадянина Російської Федерації, шо посвідчує особу громадянина Російської Федерації за межами Російської Федерації.

Згідно до пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Враховуючи, що Відповідач, востаннє здійснила в`їзд в Україну у 2007 році, то відсутні інші законні підстави для перебування на території України визначені ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Відповідач, мала право тимчасово перебувати на території України, але не більш як 90 днів протягом 180 днів, на підставах визначених ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Відповідач, із клопотанням щодо продовження терміну перебування на території України, чи із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до ГУДМС України в Дніпропетровській області не зверталась, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримувала.

Також, після втрати Відповідачем паспорта громадянки Російської Федерації, Відповідач не повідомила про факт втрати вищезазначеного документа до ГУДМС України в Дніпропетровській області, як того вимагає ч. 1 ст. 2 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Російської федерації про безвізові поїздки громадян, та не звернулась за отриманням довідки, що підтверджує заяву про втрату документів.

Таким чином, Відповідач, після закінчення граничного періоду тимчасового перебування на території України встановленого законодавством (не більш як 90 днів протягом 180 днів), ухилилась від виїзду з України, та не маючи інших законних підстав для подальшого перебування в Україні, перейшла на нелегальне становище в Україні, чим порушила вимоги ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, та ст. 1 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Молдова про безвізові поїздки громадян від 27.12.2001 року, яка набрала чинності 28.01.2002 року.

Згідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні зазначила, що українську мову розуміє, так як постійно проживає в Україні починаючи з 2007 року. У 18-ти річному віці отримувала паспорт громадянки Російської Федерації, так як народжена у місті Москві, де проживала із батьками. В подальшому прибула до України, з метою туризму, та залишилася проживати у м. Києві. Зараз вона відбуває покарання, та буде звільнена 17 грудня 2021 року, після чого бажає самостійно виїхати з України, але в неї відсутні будь-які документи на підтвердження її особи, та її громадянства. Родичів (чоловіка, дітей тощо) на території України в неї немає, також не має на території України і житла. До компетентних органів в період з 2007 року по теперішній час із заявами щодо втрати паспорта, отримання права на проживання на території України не зверталася. Прохає прийняти рішення на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає на території України з 2007 року, що підтверджено з її слів, перетин кордону здійснила разом із батьком на належному йому автомобілі, в подальшому проживала у м. Києві, та 24 вересня 2018 року є засудженою за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відбуває призначене покарання в Державній установі «Кам`янська виправна колонія № 34», до компетентних органів з питань оформлення права на проживання на території України жодного разу не зверталася, документи паспорт громадянки Російської Федерації або свідоцтво про народження, нею втрачені, і з заявами про втрату паспорту відповідач не зверталася, документи не відновляла, а тому є особою яка знаходиться на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22 вересня 2011 року.

06 грудня 2021 року Управління міграційної поліції ГУНП в Дніпропетровській області за вих № 4/2-2573 звернулося із поданням про прийняття рішення щодо іноземного громадянина, який порушив міграційне законодавство України, відносно громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , як засудженої особи за вироком від 24 вересня 2018 року Шевченківським районним судом м. Києва.

Згідно до опитувального листа Генерального консульства Росії в Харкові ОСОБА_1 зазначено, що її місцем реєстрації на території Російської Федерації є квартира АДРЕСА_3 , де вона проживала станом на 06 люте 1992 року, але паспорт нею був втрачений.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

Враховуючи відсутність будь-яких документів, які б дозволили здійснити ОСОБА_1 добровільно перетин державного кордону України відсутні, та запитувана сторони Російська Федерація на час розгляду справи не підтвердила згоду на надання заявлених документів, з встановленням особи ОСОБА_1 , та місця її реєстрації у Російській Федерації, а тому відсутні будь-які підстави для можливості самостійного виїзду нею з території України, що потребує участі держави України у здійснення таких заходів, так як відповідачка на теперішній час, не має жодний законних підстав для знаходженні на території України після її звільнення станом на 17 грудня 2021 року, та не території України постійного місця проживання не має, законного джерела існування та власності в Україні не має, дозвіл на імміграцію в Україну не оформляла, будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вчиняла, про втрату паспорту не повідомляла, не здійснювала дій на його відновлення.

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон) та статтею 13 Закону України «Про імміграцію».

Згідно з пунктом 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", якою встановлено заборону щодо примусового повернення, видворення або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач досягла 18-річного віку на території Російської Федерації, отримав паспорт громадянки Російської Федерації, добровільно перетнув кордон держави України у 2007 році, більш кордон держави не перетинала (не здійснювала виїзду з меж України, та не в`їжджала до території України), статус біженця їй не надавався, до консульств не зверталася, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави, за яких примусове видворення або повернення не застосовується відповідно до частини 8 статті 26, частини 8 статті 30 та статті 31 Закону.

Позивач в своєму позові посилається на частину 1 статті 289 КАС України як на підставу звернення до суду з вимогами про затримання відповідача з метою забезпечення її примусового видворення з поміщенням до пункту перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

В обґрунтування таких вимог зазначає, що відповідачка фактично є нелегальним мігрантом, добровільно залишити територію держави України, з врахуванням втраченого паспорту, не здійснення дій на його відновлення, не зможе.

Оскільки відповідачка ОСОБА_1 обмежена у можливості самостійного виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування в Державній установі «Кам`янська виправна колонія № 34», може перешкоджати проведенню процедури видворення, так як існує ризик її втечі від компетентних органів держави України, з врахуванням відсутності у неї документів на підтвердження її особи, наявності засудження за скоєння тяжкого злочину на території України, відсутності на території України місця проживання, джерел доходу, соціальних зв`язків, осіб які б взяли гарантії щодо забезпечення нею належної процесуальної поведінки та дотримання норм діючого законодавства України, що є підставою для її затримання.

З огляду на матеріали справи, а також на наведені вище норми законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шість місяців.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що вимоги Заводського відділу у м. Кам`янському Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області про примусове видворення громадянки ОСОБА_1 , та її затримання з метою забезпечення примусового видворення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись ст. ст. 243, 288, 289, 371 КАС України, суд,-

ухвалив:

Адміністративний позов Заводського відділу у м. Кам`янському Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області до громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 «про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, та примусове видворення за межі України» - задовольнити.

Затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Москва Російської Федерації, строком на 6 (шість) місяців з метою забезпечення її видворення за межі території України.

Примусово видворити за межі України громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Заводський відділ у м. Кам`янському Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області, , юридична адреса: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, вулиця Йосипа Манаєнкова, будинок № 10 «А».

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Москва, Російської Федерації, громадянка Російської Федерації, місце знаходження на території держави України Державна установа «Кам`янська виправна колонія № 34», м. Кам`янське Дніпропетровської області, вул. Михайла Грушевського, № 214.

Повний текст рішення складений 15 грудня 2021 року.

Суддя Івченко Т. П.