Справа № 640/22502/21
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

02 грудня 2021 року м. Київ№ 640/22502/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглядаючи адміністративну справу

за позовом Приватно-Орендного сільськогосподарського підприємства «Колос»
до треті особиЦентрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корпорація «Радник» Черкаський обласний постійно діючий третейський суд при корпорації «Радник»
про про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

Приватно-орендоване сільськогосподарське підприємство «КОЛОС» звернулось до суду з даним позовом, в якому просить:

1) визнати протиправними дії Головного управління юстиції у Черкаській області (правонаступником якого є ЦЕНТРАЛЬНЕ МІЖРЕГІОНАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) щодо державної реєстрації Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК";

2) визнати протиправними дії Головного управління юстиції у Черкаській області правонаступником якого є ЦЕНТРАЛЬНЕ МІЖРЕГІОНАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) щодо державної видачі свідоцтва про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 20 серпня 2010 року № 4;

3) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління юстиції у Черкаській області № 683-0 від 20 вересня 2010 року (правонаступником якого є ЦЕНТРАЛЬНЕ МІЖРЕГІОНАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) щодо державної реєстрації Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК", реєстрації Положення про Черкаський обласний постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ" "РАДНИК", реєстрації Регламенту Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК", реєстрації списку третейських суддів Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК";

4) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 20 серпня 2010 року № 4 видане Головним управлінням юстиції у Черкаській області (правонаступником якого є ЦЕНТРАЛЬНЕ МІЖРЕГІОНАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) про реєстрацію Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК";

5) скасувати запис про державну реєстрацію Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК" в Єдиному реєстрі громадських формувань №1242441 від 20 вересня 2010 року;

6) зобов`язати ЦЕНТРАЛЬНЕ МІЖРЕГІОНАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) внести відомості до Єдиного реєстру громадських формувань щодо скасування запису про державну реєстрацію Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК" в Єдиному реєстрі громадських формувань № 1242441 від 20 вересня 2010 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Від представника відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні представник відповідача і представник третіх осіб подану заяву підтримали і просили суд її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення заяви заперечив посилаючись на її необґрунтованість.

Вирішуючи питання щодо предметної підсудності даного спору, суд виходить з суті спірних правовідносин та зазначає наступне.

У позовній заяві Позивач вказує, що між ним та ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод» 03.07.2020 укладено Договір поставки № 102-ТР відповідно до п. 9.2 та 9.3 було передбачено розгляд спорів пов`язаних із цим договором у Третейському суді. Позивач вважає, що діяльність Третейського суду є незаконною, а здійснення ним третейського розгляду справ неправомірним, що порушує права ПОСП «КОЛОС» на звернення за відновленням порушених прав у порядку Закону України «Про третейські суди».

Крім того, позивач вказує, що внаслідок незаконно створеного третейського суду, суддею даного суду з позивача стягнуто 24 215 243,90 грн. Таким чином, є можливим дійти висновку, що позивач намагається захистити власні майнові права шляхом скасування рішення третейського суду через визнання протиправним факту створення такого суду.

Даний висновок Окружного адміністративного суду міста Києва ґрунтується на тому, що станом на 03.07.2020 - дату укладення Договору поставки № 102-ТР між позивачем ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод» (п. 9.2 та 9.3 якого передбачено розгляд спорів пов`язаних із цим договором у Третейському суді) та до моменту винесення рішення третейським судом 19 травня 2021 року по справі №04/06-2021 про стягнення коштів з позивача, у останнього не виникало жодного сумніву у легітимності створення третейського суду, натомість після ухвалення третейським судом негативного для позивача рішення у останнього виникли сумніви в правомірності дій відповідача щодо легалізації створення третейського суду.

У контексті наведеного суд зазначає наступне.

Частиною другою ст.124 Конституції України (в чинній редакції) визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ч.4 ст.125 КАС України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке виникло внаслідок існування юридичного спору між особою, та, в даному випадку, суб`єктом владних повноважень.

Матеріали позовної заяви свідчать на користь того, що між позивачем і відповідачем не існує будь-якого юридичного спору, оскільки відповідач по відношенню до позивача не приймав жодних рішень, не вчиняв дій або не допускав бездіяльності при взаємовідносинах із ПОСП «Колос».

Фактично даний спір поданий виключно у зв`язку з незгодою позивача щодо стягнення з нього коштів третейським судом.

Абзацом 3 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, серед іншого встановлено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено справи у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відтак, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом виключно порушеного майнового права в рамках договірних відносин із ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод». Порушене право виникло через стягнення за рішенням третейського суду коштів із позивача. За відсутності негативного для себе рішення третейського суду даний позов не був би поданий взагалі, оскільки доводи позивача в будь якому випадку зводиться до рішення третейського суду, навіть за спроби позивача обґрунтувати позовні вимоги самою по собі незгодою із створенням третейського суду.

Таким чином, з встановлених судом обставин вбачається, що спір виходить з господарських правовідносини між позивачем та ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод» щодо виконання договору, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Разом з тим, за змістом п.6 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, прийнятих по відношенню до конкретної особи, на відміну від основного принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що заявлені позовні вимоги виходять із спору в рамках господарського договору між позивачем та ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод», а тому даний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Як передбачено п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

У Х В А Л И В:

1. Провадження в адміністративній справі закрити.

2. Роз`яснити позивачу, що даний спір предметно має вирішуватись за правилами господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович