Справа № 335/10721/21
Суддя: Макаров В. О.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
30 листопада 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участі секретаря судового засідання Лиса Ю.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Запоріжжя адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 2 батальйону 2 роти УПП в Запорізькій області ДПП лейтенанта поліції Брусінець Владислава Васильовича, УПП в Запорізькій області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4858524 від 04.10.2021 року,
ВСТАНОВИВ:
08.10.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Інспектора 2 батальйону 2 роти УПП в Запорізькій області ДПП лейтенанта поліції Брусінець В.В., УПП в Запорізькій області ДПП, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4858524 від 04.10.2021 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04.10.2021 року поліцейським 2 батальйону 2 роти УПП в Запорізькій області лейтенантом поліції Брусінець В.В. винесено постанову серії ЕАО № 4858524, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 510,00 грн.
Згідно з оскаржуваною постановою, 04.10.2021 року о 12 год. 18 хв., у м. Запоріжжі, вул. Південне шосе, 13, водій керуючи транспортним засобом не подав світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. 9.2 б. ПДР порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Позивач не погоджується з зазначеною постановою, вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконним, не обґрунтованим та недоведеним, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Зазначає, що в порушення Інструкції інспектор поліції не роз`яснив йому права і обов`язки визначені ст. 63 Конституції України, ст.ст. 307, 308, 268, 287-289 КУпАП. Крім того, відмовив у розгляді клопотання щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю скористатися юридичною допомогою, інспектором не надано можливості користуватися допомогою адвоката та не повідомлено про причини (підстави) неможливості залучення адвоката. Тобто, всупереч вимогам ст. 268 КУпАП, відповідач протиправно позбавив позивача такого права.
Оскаржувана постанова не містить відомостей щодо здійснення фото та відео фіксації правопорушення. Разом з цим до матеріалів справи долучено відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, які здійснювали оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення.
Крім того, у відповідності до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
В свою чергу, Конституційний суд України у рішення від 26.05.2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховного Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 КУпАП дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини 1 статті 276 КУпАП, яке передбачає, що «справи про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, виходячи з системного аналізу рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року у справі № 1-11/2015, змісту ст. 258 КУпАП станом на дату винесення рішення Конституційним Судом України, змісту ст. 258 КУпАП станом на дату винесення рішення по цій справі, суд вважає, що в разі заперечень особи, справа не може бути розглянута без певного часового інтервалу, достатнього для підготовки особи для захисту, тобто, не може бути розглянути безпосередньо на місці правопорушення.
Позивач звертає увагу суду, що в Додатку № 4 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, передбачено форму запрошення до підрозділу патрульної поліції для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Також, позивач звертає увагу суду, що подія начебто скоєного ним вищезазначеного правопорушення відбувалась у м. Запоріжжі напроти автовокзалу по пр. Соборному, 13,15, а в оскаржуваній постанові у розділі «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» адреса зазначена м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 13, що повністю суперечить обставинам викладеним у постанові.
В порушення Інструкції в оскаржуваній постанові відсутній підпис правопорушника, а відповідно до Інструкції у разі відмовити особи, яка притягається до адмінстративної відповідальності, від підписання протоколу про адміністративне правопорушення в ньому робиться відповідний запис, який засвідчується підписами двох свідків, але поліцейським не було зроблено і такого запису в постанові, що є суттєвим і грубим порушення.
Позивач вказує, що 04.10.2021 року рухаючись у потоці з іншими транспортними засобами на дорозі у м. Запоріжжі по пр. Соборному навпроти автовокзалу біля будинків 13,15 в сторону кільця з круговим рухом оцінивши дорожню обстановку, впевнившись у безпеці своїх дій, він продовжив рух у вищезазначеному напрямку не порушуючи жодним чином ПДР України, оскільки дії щодо перестроювання, повороту або розвороту відповідно до п. 9.2. б. ПДР ним не вчинялись. Проте вказані пояснення поліцейським не було прийнято до уваги та не надано належної оцінки.
Враховуючи дорожні умови, наявність перешкод на даній ділянці дороги, інтенсивність та рівень організації дорожнього руху, крім того, врахувавши всі фактори, ОСОБА_1 вважає, що не порушував Правил дорожнього руху, перешкод у здійсненні права керування іншим особам не доставляв. Винним себе не визнає, при цьому Правил дорожнього руху не порушував та йому навіть не було повідомлено про будь-яке вчинене порушення зазначених Правил, вважає, що його вина у скоєні правопорушення не була доведена поліцейськими.
Окрім того, інспектором не було вжито будь-яких заходів щодо допиту або залучення у якості свідків пішоходів, або осіб які б мали змогу підтвердити/спростувати обставини правопорушення зазначеного інспектором поліції.
Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що твердження поліцейського про порушення позивачем ПДР є лише його суб`єктивною думкою та припущенням, яке не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Отже, при розгляді справи поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 його права та обов`язки, не повідомив про можливість відкладення справи для того щоб скористатися правовою допомогою, порушивши права на звернення за правовою допомогою, також, не виявив обставини, які виключають адміністративну відповідальність, пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також не були з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого при винесенні постанови інспектором поліції не було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини, майновий стан та інші обставини, які слід врахувати при призначенні адміністративного стягнення відповідно до ст. 33 КУпАП.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач вважає, що є всі підстави вважати, що оскаржувана постанова винесена поліцейським незаконно, з грубим порушенням норм законодавства, відомчих актів МВС України, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, необґрунтовано, упереджено, за неіснуюче правопорушення, у зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4858524 від 04.10.2021 року. Справу щодо нього закрити. Стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП НП України, понесені ним судові витрати.
Ухвалою суду від 11.10.2021 року, позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ відповідно до ст.ст. 268-272, 286 КАС України, відповідачу встановлено строк для подання відзиву.
25.10.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який містить посилання на докази обґрунтованості оскаржуваної постанови, з доданими відповідними доказами оптичний диск із відеозаписом фіксації розгляду вищевказаної справи про адміністративне правопорушення. Представник відповідача просив проводити розгляд справи без участі представника УПП в Запорізькій області та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У судовому засіданні 30.11.2021 року позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази, відеозаписи, надані відповідачем, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Позивач ОСОБА_1 у позові заперечує обставини порушення ним п. 9.2.б. ПДР а саме порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху.
Відповідно до ст. 2 ч. 3 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Як встановлено у п. 9.2.б. ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням повороту або розворотом.
Згідно з ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення, правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
З матеріалів справи вбачається, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає чинній на час складення постанови редакції ст. 258 КУпАП, а також змісту Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395.
Так, ч. 2 ст. 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Частиною 4 статті 258 КУпАП встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» (надалі - Закон № 580-VIII), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Так, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Судом досліджено відеозапис, наданий суду відповідачем на оптичному диску, з якого вбачається, що позивача за результатами розгляду вказаної адміністративної справи притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Також з відеозапису вбачається, що процедура розгляду справи відповідачем порушена не була, позивачу були роз`яснені його права у відповідності до ст. 268 КУпАП та положень ст. 63 Конституції України, позивачу ОСОБА_1 інспектором поліції було надано відео доказ вчиненого правопорушення, після перегляду якого ОСОБА_1 не погодився з інспектором, що він мав подати сигнал покажчиком повороту відповідного напряму при зміні напрямку руху.
Будь-яких клопотань про надання можливості скористатись правовою допомогою або про розгляд справи в іншому місці не заявляв.
Разом з тим, надане відповідачем відео підтверджує, що зафіксований на відео автомобіль «RENAULT NEGANE», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у потоці з іншими транспортними засобами на дорозі у м. Запоріжжі по пр. Соборному навпроти автовокзалу в сторону кільця з круговим рухом, при здійсненні повороту, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед зміною напрямку руху.
Відтак посилання позивача ОСОБА_1 на те, що вимоги п. 9.2.б. ПДР ним не порушувалися, та що інспектор не надав доказів порушення вимоги п. 9.2.б. ПДР спростовуються вказаним відеозаписом.
Також, доводи позивача ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, повністю спростовуються доказами, наданими стороною відповідача. Крім того, доводи позивача щодо порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовані надані відповідачем доказами. Сама по собі незгода позивача зі складеною відносно нього постановою не може бути правовою підставою для її скасування.
Відповідно до вимог ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.
За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17.
Частиною 3 статті 286 КАС України встановлені процесуальні рішення загального місцевого суду за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Отже, враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про те, що інспектор, приймаючи оскаржувану постанову, діяв в межах своїх повноважень, крім того суд не вбачає в діях інспектора порушень закону, на які посилається позивач в позові, а також таких порушень, що мають тягнути скасування оскаржуваної постанови.
Таким чином, інспектор, як посадова особа Управління патрульної поліції в Запорізькій області, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, подія якого, склад і вина правопорушника повною мірою доведені під час розгляду адміністративної справи, доводи позивача, викладені в позові висновків інспектора, викладених у постанові не спростовують, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення адміністративного позову.
Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та з витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 72, 77, 229, 241-246, 286 КАС України, ст.ст. 122, 185, 205, 220, 222, 247, 251, 256, 258, 268, 283 КУпАП України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про дорожній рух», Конституцією України, суд,
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспектора 2 батальйону 2 роти УПП в Запорізькій області ДПП лейтенанта поліції Брусінець Владислава Васильовича, УПП в Запорізькій області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4858524 від 04.10.2021 року - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 30.11.2021 року.
Суддя В.О. Макаров