Справа № 160/845/21
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 160/845/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Лукманової О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 (суддя Серьогіна О.В.) за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и В:

У січні 2021 року Департамент патрульної поліції звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції матеріальну шкоду у розмірі 226 712,47 грн.; визнати дії за наслідком яких ОСОБА_1 будучи суб`єктом владних повноважень за наслідком дорожньо-транспортної пригоди завдав Департаменту патрульної поліції матеріальної шкоди протиправними.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції матеріальну шкоду у розмірі 11097,02 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню КЗпП України, тому за встановлених обставин дійшов висновку, що відповідно до ст. 132 КЗпП України відповідач має нести відповідальність за шкоду, заподіяну пошкодженням службового автомобіля при виконанні трудових обов`язків, у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Наявність жодного з випадків, передбачених статтею 134 КЗпП України, які тягнуть за собою настання повної матеріальної відповідальності, не встановлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких позивач просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою адміністративний позов задовольнити повністю. Відповідач просив скасувати рішення суду першої інстанції та винести нову постанову про відмову задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу, що шкода, про відшкодування якої просить позивач, завдана відповідачем внаслідок дій, жодним чином не пов`язаних з його функціональними обов`язками як поліцейського, а внаслідок недотримання відповідачем Правил дорожнього руху, які є обов`язковими до виконання всіма громадянами, які керують транспортними засобами. Ані Законом України «Про національну поліцію», ані посадовою інструкцією відповідача до службових обов`язків відповідача не віднесено керування транспортним засобом. Також позивач вказує, що оскільки поліцейський є посадовою особою органу поліції, що повністю виключає можливість застосування до наявних правовідносин положень ст.132 КЗпП України.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що 31.05.2019 року слідчим СВ Криворізького ВП ГУНП Дніпропетровської області, було винесену постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу правопорушення. Внаслідок ДТП жоден з учасників тілесних ушкоджень не отримав. 18.09.2019 року суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Лиходєдов А.В. (справа № 214/5015/19) виніс постанову за результатами розгляду протоколу, якою справу про адміністративне правопорушення у відношенні відповідача за ст. 124 КУпАП, закрив у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, без розгляду адміністративного матеріалу та встановлення вини відповідача. Також зазначає, що позивач дійшов хибного висновку, що на правовідносини, які виникли у цій справі, Кодекс законів про працю (КЗпІІ) не поширюється, оскільки правовідносини регулюються спеціальним законом, а саме Законом України Про Національну поліцію

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно витягу з наказу Департаменту патрульної поліції за №142 о/с від 25.05.2016 року рядового поліції ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора роти №1 батальйону №2 управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 25.05.2016 року № 142 о/с відповідач був призначений на посаду інспектора роти № 1 батальйону № 2 управління патрульної поліції в місті Кривому Розі ДПП.

06.09.2018 року приблизно о 13 годині 55 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Тоуоtа Ргіus, н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Тимірязєва з боку станції Рокувата в напрямку Об`їзної дороги в м. Кривому Розі, з увімкнутим проблисковим маячком синього кольору. В цей же час зліва по проїзній частині вул. Мусоргського з боку вул. Кемерівська в напрямку кільця 44-го кварталу рухався автомобіль ВАЗ 21072 н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В ході подальшого руху водій ОСОБА_1 не дотримався вимог п.п. 3.1, 8.7.3 (е) ПДР, не забезпечив безпеку дорожнього руху, під час проїзду перехрестя на забороняючий сигнал світлофора. В наслідок зазначених порушень ПДР ОСОБА_1 керуючи автомобілем Тоуоtа Ргіus, н.з. НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21072 після чого продовжив не контрольований рух допустивши зіткнення з нерухомими транспортними засобами Мегсебе5-Веп2 4120 н.з. НОМЕР_3 та автомобілем Skoda Oktavia А74 н.з. НОМЕР_4 .

За фактом дорожньо-транспортної пригоди, 06.09.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ст. 286 ч. 1 КК України.

31.05.2019 року слідчим СВ Криворізького ВП ГУНП Дніпропетровської області, було винесену постанову про закриття кримінального провадження № 0001683 у зв`язку з відсутністю в діянні складу правопорушення.

Вказаною постановою встановлено те, що 06.09.2018 приблизно о 13 годині 55 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Toyota Prius, н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Тимірязєва з боку станції Рокувата в напрямку Об`їзної дороги в м. Кривому Розі, з увімкнутим проблисковим маячком синього кольору. В цей же час зліва по проїзній частині вул. Мусоргського з боку вул. Кемерівська в напрямку кільця 44-го кварталу рухався автомобіль ВАЗ 21072 н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В ході подальшого руху водій ОСОБА_1 не дотримався вимог п.п. 3.1, 8.7.3 (е) ПДР, не забезпечив безпеку дорожнього руху, під час проїзду перехрестя на забороняючий сигнал світлофора. В наслідок зазначених порушень ГІДР ОСОБА_1 керуючи автомобілем Toyota Prius н.з. НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21072 після чого продовжив не контрольований рух допустивши зіткнення з нерухомими транспортними засобами Mercedes-Benz 412D н.з. НОМЕР_3 та автомобілем Skoda Oktavia А74 н.з. НОМЕР_4 .

17.09.2019 р. до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу, надійшов протокол у відношенні відповідача про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та матеріали справи направлено до суду для прийняття рішення по суті.

18.09.2019 року суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Лиходєдов А.В. (справа № 214/5015/19) виніс постанову за результатами розгляду вищезазначеного протоколу, якою Справу про адміністративне правопорушення у відношенні відповідача за ст. 124 КУпАП, закрив у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, без розгляду адміністративного матеріалу та встановлення вини відповідача.

За приписами ч.4, ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Власником автомобіля Toyota Prius н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, що мало місце 06.09.2018 року, та яким керував ОСОБА_1 , є Департамент патрульної поліції, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

Факт керування транспортним засобом Toyota Prius н.з. НОМЕР_6 в момент ДТП за наслідком якої належному Департаменту патрульної поліції автомобілю завдано шкоди підтверджується наявними в матеріалах справи поясненнями як самого відповідача так і його напарників.

Також, в матеріалах справи міститься копія дислокації сил та засобів взводу №1 роти №2 батальйону №1 за 06.09.2018 року, згідно з якою, зокрема, за ОСОБА_1 в день скоєння ДТП було закріплено борт 111 д.н.з. НОМЕР_6 .

Крім того, наказом Департаменту патрульної поліції №3398 від 14.07.2018 року та переліком працівників полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції закріплено службові транспортні засоби, в якому під номером 25 вказано автомобіль Toyota Prius н.з. НОМЕР_1 , а під номером 224 зазначено ОСОБА_1

05.10.2018 року начальником Департаменту патрульної поліції полковником поліції Жуковим Є.О. затверджено висновок службового розслідування з метою встановлення причин та обставин Дорожньо-транспортної пригоди за участю службового автомобіля Toyota Prius н.з. НОМЕР_1 під керуванням інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , що мала місце 06.09.2018 року, за результатами якого, факт дорожньо-транспортної пригоди за участю службового автомобіля Toyota Prius н.з. НОМЕР_1 під керуванням інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , визнано таким, що знайшов своє підтвердження.

04.12.2019 року складено висновок експертного дослідження №22/12.2/35, відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту пошкодженого відповідачем автомобіля складає 226 712 грн. 47 коп.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходить з такого.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції.

Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Встановлені у справі обставини свідчать, що відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

В спірному випадку правовідносини між позивачем та відповідачем не засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності, а засновані на адміністративному (владному) підпорядкуванні, а тому цивільне законодавство до них не застосовується.

Отже, судом першої інстанції правильно зазначено про відсутність підстав для стягнення матеріальної шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України, і доводами апеляційної скарги це не спростовується.

Відповідно до ч.1 ст.19 України «Про Національну поліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських у Законі України «Про Національну поліцію» відсутня.

Також відсутня норма щодо матеріальної відповідальності і в Положенні «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженому постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки на момент виникнення спірних правовідносин питання матеріальної відповідальності поліцейських та відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної поліцейським, не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює проходження служби в органах поліції, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норми КЗпП України, які є загальними нормами.

Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст.130 цього Кодексу.

Так, згідно ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної відповідальності визначені статтею 134 КЗпП України, згідно якої відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

З аналізу зазначених норм трудового законодавства вбачається, що повна матеріальна відповідальність виникає лише у випадках, прямо передбачених законодавством.

В іншому випадку, працівник несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, яка визначається у розмірі дійсної прямої шкоди, що не перевищує середнього заробітку працівника.

Виходячи з встановлених у справі обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав, передбачених статтею 134 КЗпП України, які тягнуть за собою настання повної матеріальної відповідальності. Зокрема, матеріали справи не містять доказів, що майно (службовий автомобіль) одержаний відповідачем під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, або існують інші обставини, за яких для відповідача наступає повна матеріальна відповідальність.

Таким чином, враховуючи доведений факт завдання позивачу матеріальної шкоди відповідачем, така шкода має бути відшкодована відповідачем у розмірі, що не перевищує його середньомісячний заробіток, виходячи з приписів ст.132 КЗпП України.

Розмір матеріальної відповідальності в межах середньомісячного заробітку визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме: виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

З огляду на дані довідки про доходи Департаменту патрульної поліції №1159 від 28.07.2021, суд першої інстанції правильно визначив розмір середнього заробітку відповідача в сумі 11097, 02 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної шкоди суми 11097,02 грн. (середньомісячний заробіток відповідача).

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя В.В. Мельник

суддя О.М. Лукманова