Справа № 560/5674/21
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/5674/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

15 грудня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Шидловського В.Б. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хмельницької міської ради, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у нерозгляді заяви про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0077 га для будівництва гаража із земель комунальної власності Хмельницької міської ради з подальшою передачею у власність;

- зобов`язати відповідача на найближчому пленарному засіданні надати дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0077 га для будівництва гаража із земель комунальної власності Хмельницької міської ради з подальшою передачею у власність та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до норм Земельного кодексу України.

Позов мотивований тим, що відповідач не розглянув заяву про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою та не прийняв рішення, передбаченого статтею 118 Земельного кодексу України.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Хмельницької міської ради, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.02.2021 про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою в порядку та у спосіб, визначені статтею 118 Земельного кодексу України та статтею 59 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні".

Зобов`язано Хмельницьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2021 про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, в порядку та у спосіб, визначені статтею 118 Земельного кодексу України та статтею 59 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні".

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 908,00 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької міської ради.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що 02.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до Хмельницької міської ради з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0077 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибних ділянок) (для будівництва гаража) із земель комунальної власності Хмельницької міської ради з подальшою передачею у власність.

Листом від 17.02.2021 №Ф-2950-21 Хмельницька міська рада повідомила позивача, що у його заяві зазначені два цільових призначення земельної ділянки. Тому рекомендовано подати до Хмельницької міської ради клопотання відповідного змісту згідно з вимогами частини 6 статті 118 Земельного кодексу України.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду його заяви, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Хмельницька міська рада у місячний строк не надала ані дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ані мотивованої відмови у наданні такого дозволу відповідно до вимог частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, що свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відсутність належним чином оформленого рішення Хмельницької міської ради про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови після спливу встановленого законом місячного строку розгляду заяви позивача свідчить про те, що орган місцевого самоврядування не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо визнання протиправною бездіяльність Хмельницької міської ради, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою в порядку та у спосіб, визначені статтею 118 Земельного кодексу України та статтею 59 Закону №280/97-ВР.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл позивачеві на розробку бажаного ним проєкту землеустрою, суд зазначив, відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначив, що заява позивача була розглянута і вирішена по суті в.о. начальника управління земельних ресурсів Хмельницької міської ради та оформлена листом. Оскільки позивач в одному клопотанні зазначив декілька цільових призначень земельних ділянок, які він бажає отримати, було рекомендовано подати клопотання у відповідності до ч .6 ст.118 Земельного кодексу України. Розгляд заяв, в яких в одній заяві зазначено бажання отримати декілька земельних ділянок за різним цільовим призначенням, не передбачено вимогами Земельного кодексу України.

Вказано, що судом не надано належної уваги, що заява позивача не відповідала вимогам ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України. В даному випадку апелянт не мав можливості розглянути заяву позивача саме в порядку та у спосіб, визначені ст.118 Земельного кодексу України та ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України регламентовано, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій".

За змістом статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями частини 3 статті 22 Земельного кодексу України врегульовано, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з пунктом 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України врегульовано, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Вказане узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 16 вересня 2021 року у справі № 638/15765/17, від 28 вересня 2021 року у справі №462/4395/17, від 16 вересня 2021 року у справі №815/4120/17 та від 16 вересня 2021 року у справі № 803/1025/17.

Згідно із ст.2 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997 №280/97-ВР (Закон №280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із ст.25 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно п. 34 ч. 1ст. 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За приписами ч. 1, 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

З огляду на викладене, чинним законодавством встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 05.05.2020 у справі № 826/8858/16 та від 18.06.2020 у справі №826/8108/16.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках даної адміністративної справи позивач звертався до відповідача з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0077 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибних ділянок) (для будівництва гаража) із земель комунальної власності Хмельницької міської ради з подальшою передачею у власність, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення.

Разом з тим, відповідачем направлено відповідь у формі листа листа від 17.02.2021 №Ф-2950-21, яким повідомлено позивача, що у його заяві зазначені два цільових призначення земельної ділянки, тому рекомендовано подати до Хмельницької міської ради клопотання відповідного змісту згідно з вимогами частини 6 статті 118 Земельного кодексу України.

Тобто, аналізуючи відповідь Хмельницької міської ради, колегія суддів вважає, що вказаний лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні статті 118 Земельного кодексу України.

В свою чергу, відсутність належним чином оформленого рішення суб`єкта владних повноважень про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні, свідчить про те, що відповідач в межах наданих йому повноважень не прийняв жодного відповідного рішення.

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідь на заяву позивача, оформлена листом від 17.02.2021 №Ф-2950-21 не може вважатись рішенням суб`єкта владних повноважень щодо відмови у наданні такого дозволу, оскільки фактично рішення відповідачем у встановленому законом порядку не приймалось.

Така ж думка викладена у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 815/6094/17, від 09 січня 2020 року у справі № 820/4433/17 та від 05 березня 2020 року у справі № 461/2290/17.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, повноваження відповідача щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою - є дискреційними повноваженнями такого органу державної влади, тобто, відносяться до його виключної компетенції.

Відповідно до ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно зі ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення щодо даної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 грудня 2018 року по справі №804/1469/17 та від 29.01.2019 по справі №824/332/17-а.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Хмельницької міської ради залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 15 грудня 2021 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Шидловський В.Б. Капустинський М.М.