Справа № 440/6456/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 р. Справа № 440/6456/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 (суддя: І.Г. Ясиновський, м. Полтава) по справі № 440/6456/21

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі по тексту позивач-1, ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 (далі по тексту позивач-2, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту відповідач, ГУПФУ в Полтавській області), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо ненадання інформації на заяву представника ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 10.02.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надіслати поштою представнику Лєщинського Володимира Мордуховича та ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою довіреністю - Акерману О.М. відомості про стан виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 по справі № 440/1071/20. Надіслати довідки про розмір нарахованої та виплаченої пенсії за віком ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за період з 01 грудня 2019 року по лютий 2021 року, виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії. Повідомити дату та спосіб виплати;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 10000 грн;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем, в порушення приписів Закону України «Про звернення громадян», протиправно відмовлено у наданні витребуваних адвокатом у запиті документів, а саме про стан виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 по справі № 440/1071/20, довідки про розмір нарахованої та виплаченої пенсії за віком ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2019 року по лютий 2021 року , виписки з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії. Представник стверджує, що у запиті ним вказано на те, що документи на підтвердження його повноважень перебувають у пенсійній справі особи, інтереси якої він представляє.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 по справі № 440/6456/21 в задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивачів подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття з істотним порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 по справі № 440/6456/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, представник позивачів зазначає, що нотаріально посвідчені довіреності № 661/18 від 29.07.2018 та № 568/20 були направлені відповідачу та отримані останнім. Довіреності на час звернення дійсні, довірителем не скасовані, судом недійсними не визнані. Вказує, що за буквальним тлумаченням п. 6 розділу І Положення № 13-1 містить вимоги про надання документів на підтвердження повноважень та не містить вимоги про надання документів на підтвердження повноважень при кожному зверненні.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 у справі № 440/1071/20 адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м.Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо нездійснення перерахунку розміру пенсійних виплат ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до норм пенсійного законодавства України. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати розмір пенсії за віком ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 01.05.2017, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з підвищенням та індексацією пенсії відповідно до ст.ст. 27, 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", здійснити виплату пенсії з врахуванням раніше виплачених сум. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м.Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 840,80 грн., на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 840,80 грн..

Листами від 08.10.2020 та 16.10.2020 представник позивачів - Акерман О.М., звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та просив письмово за адресою представника повідомити про стан виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 по справі № 440/1071/20. Долучити до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 нотаріально засвідчену копію довіреності № 568/20 від 28.07.2020, паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 № НОМЕР_3 від 02.06.2020, долучити до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2 нотаріально засвідчену копію довіреності № 568/20 від 28.07.2020, паспорт громадянина України для виїзду за кордон Лєщинської Рози № НОМЕР_4 від 03.06.2020. Надіслати на адресу представника довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01 грудня 2019 року по жовтень 2020 року, та виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії (зв. а.с. 12-13).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.10.2020 № 6089-5987/Л-03/8-1600/20 повідомлено, що на даний час відсутня інформація щодо результатів розгляду справи у суді апеляційної інстанції (а.с. 14).

10.02.2021 представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - Акерман О.М. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та просив письмово за адресою представника повідомити про стан виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 по справі № 440/1071/20. Надіслати на адресу представника довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії за віком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 грудня 2019 року по лютий 2021 року, та виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії. Повідомити дату та спосіб виплати (зв.а.с. 13).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.03.2021 № 1778-1241/КО-02/8-1600/21 в наданні відповіді відмовлено та зазначено, що довіреність, наявна в матеріалах пенсійних справ ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , якою уповноважено Акермана О. представляти їх інтереси, видана 25.05.2015 строком на три роки та діяла до 25.05.2018 (а.с. 15).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо ненадання відповіді на запит, представник позивачів звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані приписами Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР та постанови правління ПФУ від 30.07.2015 №13-1, якою затверджено Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України (далі - Закон №393/96-ВР та Положення №13-1, в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону №393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Відповідно до ст. 5 Закону №393/96-ВР, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону №393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг передбачені ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", відповідно до якої зазначені суб`єкти в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Приписами ст. 20 Закону №393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Так, підставою для звернення до суду стало ненадання інформації на заяву представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 10.02.2021.

Листом від 10.03.2021 № 1778-1241/КО-02/8-1600/21 пенсійним органом у наданні запитуваних у документів відмовлено з посиланням на ненадання представником позивачів при зверненні документів на підтвердження його повноважень на здійснення представництва інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

З наведених норм та встановлених під час судового розгляду обставин слідує, що відповідач на виконання вимог приписів ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" своєчасно надав відповідь на заяву представника позивачів.

Щодо розгляду заяви представника позивачів ГУПФУ в Полтавській області по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Положенням про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України № 13-1 від 30.07.2015 визначені організаційні засади прийому та обслуговування осіб, які звертаються до територіальних органів Пенсійного фонду України (далі - органи Пенсійного фонду), у тому числі за допомогою засобів телекомунікації, відповідно до вимог Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до п. 5 розділу І вказаного Положення, під час здійснення прийому та обслуговування особи користуються правами, передбаченими Законами України «Про звернення громадян», «Про захист персональних даних», «Про доступ до публічної інформації», законодавством про пенсійне забезпечення, законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відповідні відносини.

Особи, що звертаються до органів Пенсійного фонду, мають право:

- звертатися до органів Пенсійного фонду особисто або через представника, повноваження якого оформлено у встановленому законом порядку;

- одержати відповідь про результати розгляду звернення в обраний ними спосіб (усно, в письмовій та/або електронній формі, шляхом СМС повідомлення);

- ознайомлюватись з матеріалами пенсійної справи, отримувати виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії, про періоди страхового стажу та заробітної плати, яка врахована при розрахунку пенсії, копії документів, які знаходяться в пенсійній справі;

- безоплатно отримувати інформацію про особу, що обробляється Пенсійним фондом;

- отримувати консультації та роз`яснення щодо застосування законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсійне забезпечення, у тому числі щодо прав та обов`язків платника єдиного внеску та застрахованої особи;

- інші права, визначені чинним законодавством.

У відповідності до п. 6 розділу І Положення №13-1, у разі звернення про надання персональних даних, які обробляються Пенсійним фондом України, або подання заяв особа, що звертається до органів Пенсійного фонду, надає документи, що посвідчують особу, а у разі звернення за отриманням такої інформації про інших осіб чи подання заяв від імені інших осіб - додатково надає відповідні документи, що підтверджують її повноваження.

Пунктом 8 розділу І Положення № 13-1 визначено, що органи Пенсійного фонду мають право перевіряти документи, що посвідчують особу та її повноваження.

Отже, Положенням № 13-1 чітко визначені вимоги до заяви, яка подається до пенсійного органу в разі подання заяв від імені інших осіб - обов`язково долучається документ, що підтверджує повноваження представника.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, представником позивачів до заяви від 10.02.2021 не було долучено документів на підтвердження своїх повноважень.

При цьому, посилання представника позивачів на наявність відповідних документів у матеріалах пенсійної справи, колегія суддів відхиляє, оскільки приписи пункту 6 розділу І Положення №13-1 не містять положення, яке б звільняло представника особи, що звертається до органів Пенсійного фонду, від обов`язку надавати документи на підтвердження своїх повноважень за умови наявності відповідних документів у матеріалах пенсійної справи пенсіонера, від імені якого діє представник. Водночас означеною нормою чітко встановлений обов`язок представника особи, що звертається до органів Пенсійного фонду, надавати документи на підтвердження своїх повноважень при кожному зверненні з метою отримання персональних даних такого пенсіонера, які обробляються Пенсійним фондом України.

Відтак, з огляду на те, що при зверненні до Головного управління ПФУ в Полтавській області із заявою про надання інформації та документів щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , представник останніх не додав до заяви документів на підтвердження своїх повноважень діяти від імені таких пенсіонерів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказана заява не відповідала вимогам пункту 6 розділу І Положення №13-1, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо ненадання інформації на заяву представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 10.02.2021, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надіслати поштою представнику Лєщинської Р.А. та ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю - Акерману О.М., відомості про стан виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 по справі № 440/1071/20.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 10000 грн, а також на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у сумі 10000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст. 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в ст. 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається до суду із таким позовом.

Разом з тим, позивачами ані в позові, ані в апеляційній скарзі, жодним чином не наведено належних мотивувань для стягнення моральної шкоди, у тому числі у заявленому розмірі, не надано жодних доказів заподіяння їм або членам їх сім`ї душевних страждань протиправними діями відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Саме по собі твердження позивачів про заподіяння їм шкоди не є підставою для стягнення з державного бюджету на їх користь по 10000,00 грн. моральної шкоди, оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Також, позивачами не надано жодних доказів погіршення стану їх здоров`я (медичних довідок, висновків тощо).

Відсутні у розпорядженні суду і докази настання у позивачів інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст.23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Слід зауважити, що для вирішення питання щодо відшкодування шкоди обов`язково необхідно встановити наявність одночасно трьох складових: підтвердження факту заподіяної шкоди правам заявника саме внаслідок протиправного діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачами не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Крім того, позивачі жодним чином не обґрунтовують розмір моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. кожному.

Враховуючи те, що позивачами належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивачі виходили при оцінюванні заподіяної їм шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення на їх користь моральної шкоди по 10000,00 грн. кожному є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.07.2019 по справі № 823/628/17, який в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 по справі № 440/6456/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова О.В. Присяжнюк