Справа № 541/2592/21
Суддя: Куцин В. М.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/2592/21
Провадження №2-а/541/38/2021
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
14 грудня 2021 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Куцин В. М.
секретаря судового засідання Олешко Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Хитушко Руслана Романовича, Головного управління національної поліції в Полтавській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, третя особа - Департамент патрульної поліції, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом та просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 477641 від 25.09.2021, щодо накладення на нього адміністративного стягнення.
В обгрунтування позову вказував, що 25 вересня 2021 року інспектором взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Хитушко Р.Р. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 477641, згідно якої його було визнано винним у скоєнні адміністративного проступку передбачених ч 2 ст. 126, ч. 3 ст. 121 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення в розмірі 3400 грн., за незаконне керування транспортним засобом, оскільки у посвідченні водія відсутній дозвіл для категорії «D». З чим він не погоджувався, оскільки транспортний засіб РАФ 2203 держ. № НОМЕР_1 , не відноситься до категорії «D», так як він оснащений тільки водійським і одним пасажирським сидіннями, призначений для перевезення тільки двох осіб, так як в салоні демонтовані усі сидіння для пасажирів і який використовується не для перевезення пасажирів а виключно як спальне місце під час автомобільної подорожі та активного відпочинку на природі.
Ним було заявлено інспектору усне клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату за участю адвоката, та про складання адміністративного протоколу відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, згідно приписів ч. 4 ст. 258 цього Кодексу, оскільки ним оспорюється порушення.
Він не погоджується із постановою відповідача, так як він правил дорожнього руху України не порушував, фактично самого розгляду справи з дотриманням вимог ст. 245-249,251,268, 252, 271 КУпАП не було, при винесенні постанови було порушено закріплене ст. 59 Конституції України, та ст. 271 КУпАП, його право на захист.
Ухвалою судді від 05 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмету спору Департамент патрульної поліції .
22 жовтня 2021 року інспектор взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Хитушко Р.Р. подав відзив, в якому позов не визнав, вказував, що позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме: 25.09.2021 в м. Миргород, вул. Київська, 2, керував транспортним засобом РАФ 2203, номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування даним ТЗ, чим порушив ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», а також керував ТЗ що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив п.п. 31.3 (б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ України №1306 від 10.10.2001, та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 126 та ч. 3 ст. 121 КУпАП.
Що стосується порушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до ст. 15 «Про дорожній рух», кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано: автобусами, трамваями і тролейбусами (категорії D1, D, D1E, DE, T) - особам, які досягли 21-річного віку.
Відповідно до п, 2.13 ПДР Право на керування транспортними засобами особам може бути надано автобусами, трамваями і тролейбусами (категорії D1, D, DIE, DE, Т) - з 21-річного віку.
Транспортні засоби належать до таких категорій D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість міст для сидіння, крім сидіння водія. не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
Відповідно до реєстраційної картки ТЗ автомобіль РАФ 2203, номерний знак НОМЕР_1 є автобусом, із кількістю місць для сидіння 11. Тобто, для керування таким ТЗ водієві необхідно мати посвідчення водія категорії D1, В свою чергу, позивач надав для перевірки посвідчення водія серії НОМЕР_2 . видане 26.06.2013, відповідно до якого має право керувати транспортними засобами, що належать до категорії В. Отже, керувати автобусом, для якого потрібно мати посвідчення водія категорії D1, позивач не мав права.
Пунктом 31.3 «б» ПДР передбачено заборону експлуатації транспортних засобів, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).
Крім того ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
Частиною 2 ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» зазначено перелік ТЗ, що не підлягають обов`язковому технічному контролю. В даному переліку автобуси не містяться.
Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.
Згідно реєстраційної картки транспортного засобу, автомобіль позивача за типом ТЗ «АВТОБУС». Отже, транспортний засіб підлягає обов`язковому технічному контролю, та зобов`язаний його проходити двічі на рік. Однак, як на момент перевірки 25,09.2021, так і на момент підготовки відзиву автомобіль РАФ 2203, номерний знак НОМЕР_1 не пройшов ОТК. При цьому, вказаний ТЗ проходив ОТК чотири рази, останній раз 11.12.2015, який був дійсним до 11.06.2016.
У зв`язку із допущеними порушеннями стосовно позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 477641 за ч. 2 ст. 126, ч. 3 ст. 121 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП накладено стягнення в межах санкції за більш серйозне порушення у розмірі 3400 грн.
На місці розгляду справи водія було ознайомлено із усіма правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що підтверджується матеріалами відео фіксації. На місці водій мав можливість скористуватися будь якими правами, в тому числі на правову допомогу адвоката, одна жодних клопотань в ході розгляду справи від нього не надходило.
Таким чином, посилання позивача на порушення порядку розгляду справи, порушення його прав є необгрунтованими та спростовується матеріалами відеофіксації.
Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року у справі залучено другого відповідача Департамент патрульної поліції.
Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Яковенко Г.М., в судовому засідання позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. ОСОБА_1 суду пояснив, що 25.09.2021 відповідачем було його зупинено безпідставно та винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за те, що у нього було відсутнє посвідчення водія категорії «D», яке необхідне для автобуса, для перевезення пасажирів кількістю до 16 осіб. Однак посвідчення в нього було категорії «В», так як його транспортний засіб не призначений для перевезення пасажирів, оскільки в ньому всього одне пасажирське місце, і він використовує його для активного відпочинку.
Представник ОСОБА_2 наголосив, що автомобіль позивача підпадає під дію посвідчення категорії «В», так як він не призначений для перевезення пасажирів, оскільки він переобладнаний та в ньому демонтовані пасажирські сидіння. Крім того процедура розгляду справи порушена, оскільки позивачу були роз`яснені тільки права і не розглянуте його клопотання про розгляд справи з участю адвоката.
Відповідач інспектор взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Хитушко Р.Р. та представник Головного управління національної поліції в Полтавській області в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 66,67).
Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, направив заяву, просив проводити розгляд справи у його відсутність, та відмовити у задоволенні позову. (а.с. 38).
Заслухавши позивача та його представника, дослідивши докази долучені до матеріалів справи, суд встановив.
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 477641, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126, ч. 3 ст. 121 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп. З постанови вбачається, що 25.09.2021 в м. Миргород, вул. Київська, 2, ОСОБА_1 керував транспортним засобом РАФ 2203, номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування даним ТЗ, чим порушив ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», а також керував ТЗ що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив п.п. 31.3 (б) Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 126 та ч. 3 ст. 121 КУпАП (а.с. 32).
Положеннями ч. 2 ст. 126 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Частиною 3 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.
Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Отже, згідно Конституції та Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський, під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
В силу вимог встановлених правил ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно правил дорожнього руху лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.
Відповідно до ст. 15 «Про дорожній рух», кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано: автобусами, трамваями і тролейбусами (категорії D1, D, D1E, DE, T) - особам, які досягли 21-річного віку.
Згідно п. 2.1а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до п. 2.13 ПДР право на керування транспортними засобами особам може бути надано автобусами, трамваями і тролейбусами (категорії D1, D, DIE, DE, Т) - з 21-річного віку.
Транспортні засоби належать до таких категорій D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість міст для сидіння, крім сидіння водія. не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
Пунктом 31.3 «б» ПДР передбачено заборону експлуатації транспортних засобів, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).
Частиною 1 ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
Відповідно до ч. 7 ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.
Відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу автомобіль РАФ 2203, номерний знак НОМЕР_1 є автобусом, з кількістю місць для сидіння 11, за типом транспортний засіб «автобус» (а.с. 33).
Відповідно до витягу про посвідчення водія, ОСОБА_3 має посвідчення водія категорії В (а.с. 34).
Згідно інформації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом РАФ 2203, номерний знак НОМЕР_1 останній раз проходи технічний контроль 11.12.2015, який був дійсним до 11.06.2016 (а.с. 35).
Відповідно до п. 1,2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.
Встановлено, що відповідачем як посадовою особою суб`єкта владних повноважень, рішення якого оскаржується, надані беззаперечні докази, які підтвердили правомірність його дій, та що позивач вчинив адміністративне правопорушення порушивши п. 2.1а, 2.13, 31.3 б ПДР України, а саме постановою про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії БАА №477641 від 25.09.2021, реєстраційної картки транспортного засобу, інформації про проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю та про категорію прав ОСОБА_1 , відеозаписом, з яких вбачається, що позивач керував транспортним засобом без посвідчення водія категорії «D1» та без проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю.
За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд вважає, що в діях позивача є порушення п.п. 2.1а, 2.13, 31.3 б ПДР України та наявні підстави притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126, ч. 3 ст. 121 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про дорожній рух» переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати встановленим правилам і нормативам.
Не заслуговують на увагу твердження позивача та його представника, що автомобіль був переобладнаний, так як позивачем не надані докази, що підтверджують що даний транспортний засіб переобладнаний відповідно до Порядку переобладнання транспортних засобів, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2010 р. N 607 та здійснено перереєстрацію транспортного засобу, відповідним територіальним органом з надання сервісних послуг МВС.
Також не заслуговують на увагу твердження позивача та його представника про порушення права на захист, оскільки позивачем не надано будь яких доказів, що останній заявляв таке клопотання до розгляду справи інспектором, як і не зазначено в п. 7 постанови про накладення адміністративного стягнення інформації про наявність такого клопотання. Крім того, позивач скористався правом на захист при зверненні до суду з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, брав участь в судовому засіданні з участю її представника, адвоката.
Ухвалюючи дане судове рішення суд керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд приходить до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в позові аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
В зв`язку з вищевикладеним, суд не вбачає підстав для задоволення даного адміністративного позову, оскільки представником відповідача надано достатньо допустимих та належних доказів, які свідчать про наявність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП, керування автомобілем без посвідчення водія та без проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю.
Враховуючи положення ст.139 КАС України, судові витрати, у разі прийняття судом рішення про залишення позову без задоволення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 5, 139, 257-263, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Хитушко Руслана Романовича, Головного управління національної поліції в Полтавській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, третя особа - Департамент патрульної поліції - відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 .

Інспектор взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Хитушко Руслан Романович, місцезнаходження: с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, 2, Полтавський район, Полтавська область.

Головне управління національної поліції в Полтавській області, місцезнаходження: Полтавська область, місто Полтава, вул. Пушкіна, 83, .

Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3, .

Суддя: В. М. Куцин