Справа № 420/8994/21
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8994/21
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шевчук О.А.

за участю секретаря Худика С.А.

за участю представника апелянта Голодняк Д.М.

за участю представника позивача Іноземцева О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ростдорстрой до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Ростдорстрой (далі Позивач) звернувся до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків ( далі Відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.05.2021р. :

- № про застосування штрафних (фінансових) санкції у сумі 1700 грн. за платежем екологічний податок;

- № про застосування штрафних (фінансових) санкції у сумі 1020 грн. по податку на доходи фізичних осіб;

- № про нарахування податкового зобов`язання за платежем екологічний податок в сумі 120 511, 15 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 30 127, 79 грн.;

- № про нарахування податкового зобов`язання за платежем екологічний податок в сумі 87 352, 53 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 21 838, 15 грн.;

- № про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2019 року на суму 6392528 грн.;

- № про нарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 14129527 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 7064764 грн.;

- № про нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 3449866 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 1724933 грн.;

- № про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 3 квартали 2019 року на суму 17846423 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.05.2021 року на суму 3 185, 45 грн. та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2021 року № Ю- на суму 6701, 14 грн.

В обгрунтування позову, зазначив, що в нього наявні всі первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентами ТОВ Будстар Інвест, ТОВ Граніт-001 та ТОВ КП Шляхбуд Інвест та обґрунтовано обчислено дохід та нараховано податковий кредит по вказаним господарським операціям. Також, позивач вказав, що протиправно контролюючий орган дійшов висновку, що позивач є платником екологічного податку, оскільки наданими до перевірки документами підтверджено, що екологічний податок сплачений власником асфальтобетонного заводу ТОВ Юника Проджект 2017, який перебуває в оренді у ТОВ Ростдорстрой. Щодо подання розрахунків за податком на доходи фізичних осіб позивач зазначив, що вони не були подані з порушенням граничного терміну подання, оскільки копію розрахунку надіслано до Одеського управління Офісу ВПП ДФС у встановлені законом строки. Також, позивач звернув увагу, що подання звітності ТОВ РДС здійснюється через електронний кабінет платника податків. З питання нарахування та утримання єдиного внеску з заробітної плати, позивач звернув увагу, що відповідачем встановлені порушення через відсутність у завірених довідках МСЕК строки їх дії, однак у ТОВ РДС наявна вся необхідна документація для можливості застосування заниженої ставки. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення підлягають скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) № від 14 травня 2021 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) № від 14 травня 2021 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) № від 14 травня 2021 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) № від 14 травня 2021 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) № від 14 травня 2021 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) № від 14 травня 2021 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) № від 14 травня 2021 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) №006934007 від 14 травня 2021 року.

Визнано протиправним та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) №Ю-006934007 від 14 травня 2021 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення № Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) про застосування штрафних санкцій від 14.05.2021 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ростдорстрой (, місцезнаходження: 65009, м. Одеса, вул. Генуезька, 1-а) судовий збір в розмірі 27240 грн. 00 коп. (двадцять сім тисяч двісті сорок гривень 00 копійок).

В апеляційній скарзі, Південне міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги податкового органу зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено. Податковим органом наводяться доводи, аналогічні тим, які містяться в акті перевірки та були предметом розгляду судом першої інстанції та спростовані ним.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач послався на доводи, ідентичні тим, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю Ростдорстрой зареєстровано 16 серпня 2005 року, номер запису до ЄДР 0 010521, основним видом діяльності є: будівництво доріг і автострад (42.11).

На підставі направлень, виданих ГУ ДПС в Одеській області, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20. 1 ст. 20 та п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України та на підставі наказу Одеського управління Офісу ВПП від 06.02.2020 року за № 157 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ Ростдорстрой з питань здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2018 року по 30.09.2019 року, та правильністю нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2018 року по 30.09.2019 року, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки, за наслідками якої складено акт Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ Ростдорстрой () №110/34-00-07-01/ 33658865 від 21 квітня 2021 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення:

1. п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового Кодексу України, п. 7 П (С) БО 15 Дохід, затвердженого наказом Міністерства фінансів Украйни від 29.11.1999 №800/4153, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування на суму 17 846 423 грн.

занижено податок на прибуток всього у сумі 3 449 866 грн., у тому числі:

за півріччя 2019 рік - на 150 000 грн.;

3 квартали 2019 року - на 3449866 грн. (3 кв. 2019 року 3299866 грн.);

2. п. 44.1. ст. 44, п. 198.1, 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.4, ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 14 129 527 грн., в тому числі:

- серпень 2019 року 13 693 088 грн.

- вересень 2019 року 436 439 грн.

Завищено суму від`ємного значення всього 6 392 528 грн., в тому числі:

- вересень 2019 року -6 392 528 грн.

3. п. 46.1 ст. 46, пп. 49.18.2. п. 49.18 ст. 49, пп. б п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме: несвоєчасне подання звітності податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за ІУ квартал 2018 року.

4. порушення п. 13 ч. 5 ст. 8 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та абз. 2-4 п. 3 розділу Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, а саме: у завіреній копії до акту огляду в МСЕК про встановлення групи інвалідності відсутня дата її надання з якої можливо застосувати ставку 8, 41 %, занижено єдиний внесок на суму 6701, 14 грн.

5. п. 49.2 ст. 49, пп. 240.1.1 п. 240.1 ст. 240, пп. 250.2.1 п. 250.2 ст. 250 ПК України, а саме: не подано до ГУ ДПС у Вінницькій області, Вінницьке управління, Вінницька ДПІ (Вінницький район) податкові декларації екологічного податку за 3 квартал 2018 року, 4 квартал 2018 року, 1 квартал 2019 року, 2 квартал 2019 року та 3 квартал 2019 року.

6. пп. 240.1.1 ст. 240, пп. 242.1.1. п. 242.1. ст. 242, ст. 243, 249 ПК України та ст.ст. 10, 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря занижено екологічний податок у сумі 207 863, 66 грн.

На підставі акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.05.2021 року:

№ про застосування штрафних (фінансових) санкції у сумі 1700 грн. за платежем екологічний податок;

№ про застосування штрафних (фінансових) санкції у сумі 1020 грн. по податку на доходи фізичних осіб;

№ про нарахування податкового зобов`язання за платежем екологічний податок в сумі 120 511, 15 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 30 127, 79 грн.;

№ про нарахування податкового зобов`язання за платежем екологічний податок в сумі 87 352, 53 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 21 838, 15 грн.;

№ про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2019 року на суму 6392528 грн.;

№ про нарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 14129527 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 7064764 грн.;

№ про нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 3449866 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 1724933 грн.;

№ про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 3 квартали 2019 року на суму 17846423 грн.;

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.05.2021 року на суму 3 185,45 грн. та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2021 року № Ю- на суму 6701, 14 грн.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що встановлені у даній справі обставини свідчать про те, що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались. Зокрема, в акті перевірки відсутні відомості про визначення контрагентам позивача сум податкових зобов`язань у зв`язку із ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам контрагентів за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 року (далі Податковий кодекс).

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

У відповідності до пункту 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до Податкового кодексу.

Статтею 200 Податкового кодексу України визначається, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплачений отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Як встановлено частиною 1 статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні №996-ХІV від 16.07.1999 року (далі - Закон № 996-ХІV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, у той час як під господарською операцією розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

При цьому за змістом статті 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із положеннями ч. 3 цієї статті інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Отже сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що обов`язок платника податку з декларування податкового зобов`язання з податку на додану вартість є, перш за все у даній ситуації, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, при цьому перевірка правильності відображення господарської операції у податковому обліку вимагає дослідження дійсного переміщення активу між учасниками поставки та аналіз змін їх майнового стану з урахуванням усіх доводів та доказів, наданих учасниками провадження.

Таким чином, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку із положеннями законодавства з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності визначають, що однією з головних умов документального підтвердження задекларованих платником податків у податковій звітності показників є можливість на підставі наявних первинних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту (доходу) в результаті здійснення господарських операцій.

При цьому первинний документ має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення, натомість сама собою наявність або відсутність окремих документів не свідчить про наявність факту порушення з боку платника податків, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України за №168/704 від 05.06.1995 року, визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи у розумінні наведених норм законодавства.

З наведених законодавчих положень вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. За своєю правовою суттю господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

Таким чином, основною (первинною) ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

При цьому, оцінюючи обґрунтованість заявленої податкової вигоди, адміністративний суд має оцінити обставини вчинення відповідних господарських операцій в їх сукупності та дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у червні-липні 2019 року ТОВ РДС у бухгалтерському обліку відобразило придбання ґрунту від ТОВ Будстар Інвест на загальну суму 44 414 816 грн., в т.ч. ПДВ 7402 469 грн., відповідно до Договору поставки № 12/06-Г від 12.06.2019 року, укладеного між ТОВ Будстар Інвест та ТОВ РДС.

За висновком контролюючого органу, у ТОВ Будстар Інвест відсутнє джерело походження товару, відсутні зареєстровані земельні ділянки, власні основні засоби, трудові ресурси, що свідчить про те, що метою вказаної операції є створення виключно документообігу по не реальним господарським операціям без фактичного її здійснення.

Позивач не погоджувався з такими доводами контролюючого органу, посилаючись на те, що у нього достатня кількість первинних документів на підтвердження реальності вказаних господарських операцій, а саме: між сторонами була підписана додаткова Угода № 1 від 14.06.2019 року, що товар (ґрунт) не підлягає обов`язковій сертифікації, оскільки придбання ґрунту викликано виключно необхідністю використання під час будівельної діяльності, без прив`язки до певних якісних та технічних показників товару.

На виконання договору № 12/06-Г від 12.06.2019 року ТОВ «БУДСТАР ІНВЕСТ» поставив на користь ТОВ «РДС» грунт у загальній кількості 285941,72 куб. м. на загальну суму 106 467 045, 82 грн. за видатковими накладними: №114 від 25.06.2019р. на суму 1000000грн., №РН-0000031 від 08.10.2019р. на суму 8945270,40грн., №РН-0000032 від .8.10.2019р. на суму 7834871,87грн., №РН-0000033 від 22.10.2019р. на суму 6610101,08грн., № РН-0000034 від 23.10.2019р. на суму 1280210,80грн., №РН-0000013 від 12.07.2019р. на суму -4642789,80грн., №РН-0000002 від 10.07.2019р. на суму 2000000грн., №РН-0000008 від 12.07.2019р. на суму 2905187,23грн., №РН-0000015 від 22.07.2019р. на суму 38070 грн., №РН- 0000006 від 11.07.2019р. на суму 5088432,80грн., №РН-0000009 від 16.07.2019р. на суму 4751364,64грн., №РН-0000005 від 10.07.2019р. на суму 2658891, 95грн., №РН-0000003 від 11.07.2019. на суму 4650892,40грн., №РН-0000010 від 18.07.2019р. на суму 3934483,20грн., №РН-0000012 від 20.07.2019р. на суму 4650892,40грн., №РН-0000011 від 18.07.2019р. на суму 1000000грн., №РН-0000014 від 12.07.2019р. на суму 3698012,05грн., №РН-0000004 від 12.07.2019р. на суму 3395799,66грн., №РН-0000026 від 26.09.2019р. на суму 794054,80грн., №РН-0000028 від 28.09.2019р. на суму 818362,60грн., №РН-0000027 від 27.09.2019р. на суму 826465,20грн., №РН-0000025 від 25.09.2019р. на суму 802157,40грн., №РН-0000024 від 24.09.2019р. на суму 842670,40грн., №РН-0000023 від 23.09.2019р. на суму 785952,20грн., №РН-0000022 від 22.09.2019р. на суму 794054,80грн., №РН-0000021 від 21.09.2019р. на суму 818362,60грн., №РН-0000020 від 20.09.2019р. на суму 826465,20грн., №РН-0000019 від 19.09.2019р. на суму 842670.40грн., №РН-0000018 від 18.09.2019р. на суму 802157,40грн., №РН-0000017 від 17.09.2019р. на суму 802157,40грн., №РН-0000016 від 16.09.2019р. на суму 826465,20грн., №РН-0000030 від 30.09.2019р. на суму 785952,20грн., №РН-0000029 від 29.09.2019р. на суму 785952,20грн., №РН-0000046 від 30.11.2019р. на суму 5000000грн., №РН- 0000039 від 18.11.2019р. на суму 1355866,80грн., №РН-0000038 від ТУ.11.2019р. на суму 2189322,52грн., №РН-0000037 від 14.11.2019р. на суму 5665986,13грн., №РН-0000036 від 11.11.2019р. на суму 7120159,75грн., №РН-0000035 від 06.11.2019р. на суму 3896540,34грн.

ТОВ «РДС» повністю розрахувався за поставлений товар в сумі 106467045,13грн., що

підтверджується платіжними дорученнями : № 7665 від 18.06.2019 р., №8105 від 10.07.2019р. №8209 від 18.07.2019р. №8235 від 22.07.2019р. №8250 від 23.07.2019р. №8318 від 26.07.2019р. , №8319 від 26.07.2019р, №8384 від 01.08.2019р.,№8438від 07.08.2019р.,№8523 від 15.08.2019р., №8567 від 15.08.2019р., №8629 від 22.08.2019р., №8768 від 03.09.2019р. , №8925 від 12.09.2019р., №9034 від 24.09.2019р., №9121 від 01.10.2019р., №9229 від 08.10.2019р., №9198 від 16.10.2019р., №9304 від 17.10.2019р., №9400 від 23.10.2019р., №9463 від 29.10.2019р., №9760 від 14.11.2019р.

В матеріалах справи наявний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №118 від 16.07.2019р., підписаний ТОВ «СКВО» (виконавець) та ТОВ «РДС» (замовник), який свідчить про те, що отриманий від ТОВ «БУДСТАР ІНВЕСТ» грунт доставлявся на автодорогу Н-31 км 128+552-км 129+400 (кар`єр Мар`янівка). Фактична доставка грунту у кількості 20328тн 600кг до кар`єру Мар`янівка супроводжувалась ТТН, які також наявні в матеріалах справи.

Також, за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №93 від 25.06.2019р„ підписаним ТОВ «СКВО» (виконавець) та ТОВ «РДС» (замовник), отриманий від ТОВ «БУДСТАР ІНВЕСТ» грунт доставлявся на автодорогу Н-31 км 128+552-кмІ29+400 (кар`єри Марківка, Шапки). Фактична доставка грунту у кількості 29172,500 тн до кар`єру Марківка та у кількості 1400,158 тн до кар`єру Шапка супроводжувалась ТТН, які також наявні в матеріалах справи.

Окрім того, позивач послався на те, що у господарському суді Одеської області відбувся розгляд справи про визнання недійсним договору поставки, укладеного 12.06.2019 року між ТОВ Будстар Інвест та ТОВ РДС та рішенням господарського суду Одеської області від 23.11.2020 року по справі № 916/2280/20 відмовлено у задоволенні позову.

Крім того, згідно договору субпідряду від 19.02.2019 року №1/02-СУБ, укладеного між ТОВ «КП «ШЛЯХБУД ІНВЕСТ» (Субпідрядник) та ТОВ «РДС» (Підрядник), Підрядник зобов`язувався на свій ризик, власними та/або залученими силами і засобами викощци роботи на об`єкті «Капітальний ремонт вул. Заболотного від площі Одеської до буд. №156 та в зворотному напрямку, а Замовник зобов`язувався прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до умов цього Договору.

Виконання робіт оформлювалося актами форми КБ-2в, КБ-3, підписаними обома сторонами.

В підтвердження здійснених робіт підприємством надано акт від 27.09.2019 року № 1 з зазначенням у ньому витрат труда робітників-будівельників на обсяг робіт: 14 679, 93 людино- годин; витрати труда робітників, що обслуговують машини: 385, 48 людино-годин. Загальна кількість витраченого труда робітників за становила 15 065, 41 людино-годин.

З зазначеного, Відповідачем було зроблено висновок про те, що господарські операції між ТОВ «РДС» та ТОВ «КП «ШЛЯХБУД ІНВЕСТ» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності необхідних трудових ресурсів та іншого майна, в результаті чого ТОВ «РДС» завищено податковий кредит на суму 628 075 грн., у тому за вересень 2019 року у сумі 628 075 грн.

Також перевіркою встановлено, що у серпні вересні 2019 року ТОВ РДС мало взаємовідносини із ТОВ Граніт-001 щодо придбання послуг поточного ремонту автомобільних доріг, однак, відповідно до наданих актів приймання будівельних робіт встановлено, що загальна кількість витраченого труда робітників за серпень встановила 3336, 51 людино-годин, а за вересень 24040, 47 людино-годин, а за податковою звітністю ТОВ Граніт-001 загальна кількість витраченого часу труда робітників ТОВ Граніт-001 у вересні 2019 року могла становити 720 людино-годин, а у серпні працювало лише дві особи.

Таким чином, перевіряючи дійшли висновку, що при наявності трудових ресурсів ТОВ Граніт-001 не мало можливості виконати роботи, зазначені в актах (форми КБ-2).

Також перевіркою встановлено, що протягом 2020-2021 роки стосовно ТОВ Граніт-001 шість разів приймалися рішення про відповідність платника податків критеріям ризиковості. Отже неможливо підтвердити фактичне отримання послуг від ТОВ Граніт-001.

Такі самі порушення виявлені по взаємовідносинам з ТОВ КП Шляхбуд інвест, а саме: перевіркою встановлено, що у вересні 2019 року ТОВ Ростдорстрой мало фінансово-господарські взаємовідносини із ТОВ КП Шляхбуд інвест щодо придбання послуг поточного середнього ремонту автомобільних доріг на загальну суму 3 768 448 грн., в т.ч. ПДВ 628 075 грн., згідно Договору судпідряду від 19.02.2019 року № 1/02-СУБ.

Виконання робіт оформлювалася актами форми КБ-2в, КБ-3, підписаними обома сторонами та в підтвердження здійснених робіт, підприємством надано акт від 27.09.2019 року № 1, відповідно до якого, витрати труда робітників будівельників на обсяг робіт 14 679, 93 людино-годин, витрати труда робітників, що обслуговують машини 385, 48 людино-годин, відповідно до наданих актів приймання будівельних робіт, загальна кількість витраченого труда робітників становила 15 065, 41 людино-годин. Разом з тим, за податковою звітністю ТОВ КП Шляхбуд інвест у цей період працювало 13 осіб, а для виконання вказаних в акті робіт потрібно було залучити не менше 90 осіб. Отже, на думку податкового органу, неможливо підтвердити фактичне отримання послуг від ТОВ КП Шляхбуд інвест.

Позивач заперечував проти таких висновків контролюючого органу, оскільки ТОВ Граніт-001 повідомило позивача листом вих. № 0810-1 від 08.10.2019 року про кількість працівників, та в разі необхідності, у найкоротшій термін зобов`язалося залучити додатковий штат працівників для виконання робіт. Також з листа вбачається, що водії механізмів залучалися за договором оренди, укладеним ТОВ Граніт-001 з ТОВ СПМК-17.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ РДС (орендар) уклало з ТОВ Юника Проджект 2017 (орендодавець) Договір оренди № ОР-2Р від 02.07.2018 року, відповідно до п. 1.1. якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне володіння та користування атестований асфальтобетонний завод з екіпажем: Benninghoven ECO 4000, визначений у цьому договорі та далі іменується АБЗ.

Згідно з п.1.2 цього договору, під екіпажем орендодавця розуміються працівники: оператори, варильники сумішей, механізатори заводу, диспетчер та ін., необхідні для звичайної експлуатації АБЗ для виробництва асфальтобетонних та щебенево-мастикових асфальтобетонних сумішей.

Відповідно до п. 6.1.7 цього договору, орендодавець зобов`язаний проводити перевірку відповідності технічного стану АБЗ до вимог законодавства, оформляти та сплачувати платежі, пов`язані з проведенням зазначених заходів, сплачувати податки і збори.

На думку відповідача, саме позивач має сплачувати екологічний податок, оскільки фактичну діяльність та викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря АБЗ, здійснювало ТОВ Ростдорстрой.

У свою чергу Позивачем зазначено, що відповідний податок сплачено ТОВ Юника Проджект 2017, що підтверджено поданими податковими деклараціями екологічного податку та платіжними дорученнями.

На думку Головного управління ДПС в Одеській області, контрагентами Позивача ТОВ Будстар Інвест, ТОВ Граніт-001 та ТОВ КП Шляхбуд Інвест не задекларовано послуги по транспортуванню та зберіганню ТМЦ (активів) у відповідний період правовідносин з позивачем. Тобто, неможливо підтвердити факт руху ТМЦ (активів) від продавця до покупця та місця зберігання ТМЦ (активів). Податковим органом було враховано, що згідно даних ЄРПД послуги зберігання товару, навантаження-розвантаження, транспортування, постачальниками не придбавалися. Контролюючим органом в акті перевірки вказувалося, що фінансово-господарська діяльність контрагентів ТОВ Ростдорстрой здійснюється поза межами правого поля, що у свою чергу свідчить про не набуття належним чином цивільно-правової дієздатності товариствами, а тому, фінансово-господарські взаємовідносини з такими контрагентами, вчинені без наміру створення правових наслідків.

Водночас, на підтвердження реального здійснення спірних господарських операцій та правомірності формування податкового кредиту та витрат за такими операціями Позивачем були надані: договори, видаткові накладні, платіжні доручення, також наявний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 118 від 16.07.2019 року, підписаний між ТОВ СКВО та ТОВ РДС про доставку ґрунту на автодорогу та надані товарно-транспортні накладні, акти форми КБ-2в, КБ-3, платіжні доручення, ТТН, тощо.

Вказані первинні документи надавалися контролюючому органу під час перевірки в оригіналі, що підтверджується відомостями акту-перевірки, не містили дефектів змісту чи форми та були підписані уповноваженими особами і скріплені печатками товариств.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Проаналізувавши такі документи на предмет їх належності та достатності, суд першої інстанції встановив, що надані позивачем первинні документи, копії яких долучено до матеріалів справи, дають можливість встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування поставлених товарів, їх кількість та вартість, а також сторони господарських операцій, що, відповідно, свідчить про те, що вказані документи у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

У свою чергу, контролюючим органом, за висновками суду, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ Ростдорстрой спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект, тощо.

При цьому, суд першої інстанції цілком об`єктивно визнав необґрунтованим посилання контролюючого органу на наявну в нього податкову інформацію (Системи автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту ДПС, Єдиного реєстру податкових накладних, результати здійснених контрольних заходів щодо контрагентів позивача як на підставу до відмови в задоволенні позову, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року по справі №802/1428/17-а.

Із наведеного випливає, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення продавцем правил здійснення господарської діяльності, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

При цьому, невиконання своїх податкових зобов`язань контрагентами платника податків не можуть бути безумовним свідченням недостовірності даних податкового обліку платника податків, який ці дані задекларував. Також, наявність або відсутність матеріально - технічної бази у контрагента господарюючого суб`єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними угодами або порушення позивачем правил оподаткування.

Аналізуючи доводи податкового органу щодо відсутності у контрагентів позивача, на думку податкового органу, необхідної кількості штатних та найманих працівників та власного та/або орендованого спеціального обладнання та техніки для виконання такого роду поставок та робіт, колегія суддів враховує, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (замовником).

Так у постанові від 03.09.2019 у справі №810/3790/17 Верховний Суд вказав, що висновки про відсутність у контрагентів (по «ланцюгу» постачання) трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

До того ж, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків. Проте, доказів проведення перевірок та/або зустрічних звірок щодо контрагентів позивача матеріали справи не містять.

Окрім того, суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально поставляти на їх адресу товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти, можливо, і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Тобто, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів може свідчити про незаконність формування показників податкової звітності за такими операціями.

Однак у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

У зв`язку з викладеним колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем підтверджено факт реальності господарських операцій з ТОВ Будстар Інвест, ТОВ Граніт-001 та ТОВ КП Шляхбуд Інвест у період, що перевірявся, а наявні в матеріалах справи документи містять достатні дані про їх зміст, характер та учасників, тобто підтверджують факт здійснення таких операцій.

Крім того, суд першої інстанції доречно зауважив, що посилання відповідача на те, що протягом 2020-2021 роки стосовно ТОВ Граніт-001 шість разів приймалися рішення про відповідність платника податків критеріям ризиковості, є необґрунтованими, оскільки це не охоплюється перевіряємим періодом, та відповідність платника податків критеріям ризиковості не позбавляє його права на здійснення господарської діяльності.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення рішення від 14.05.2021 року № про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2019 року на суму 6392528 грн.; від 14.05.2021 року № про нарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 14129527 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 7064764 грн.; від 14.05.2021 року № про нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 3449866 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1724933 грн.; від 14.05.2021 року № про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 3 квартали 2019 року на суму 17846423 грн., є протиправними та належать скасуванню в судовому порядку.

Щодо визнання позивача платником екологічного податку та нарахування зобов`язання за вказаним платежем, суд першої інстанції встановив таке.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ РДС (орендар) уклало з ТОВ Юника Проджект 2017 (орендодавець) договір оренди № ОР-2Р від 02.07.2018 року, відповідно до п. 1.1. якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне володіння та користування атестований асфальтобетонний завод з екіпажем: Benninghoven ECO 4000, визначений у цьому договорі та далі іменується АБЗ.

Згідно з п.1.2 цього договору, під екіпажем орендодавця розуміються працівники: оператори, варильники сумішей, механізатори заводу, диспетчер та ін., необхідні для звичайної експлуатації АБЗ для виробництва асфальтобетонних та щебенево-мастикових асфальтобетонних сумішей.

Відповідно до п. 6.1.7 цього договору, орендодавець зобов`язаний проводити перевірку відповідності технічного стану АБЗ до вимог законодавства, оформляти та сплачувати платежі, пов`язані з проведенням зазначених заходів, сплачувати податки і збори.

На думку відповідача, саме позивач має сплачувати екологічний податок, оскільки фактичну діяльність та викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря АБЗ здійснювало ТОВ Ростдорстрой.

У свою чергу позивачем зазначено, що відповідний податок сплачено ТОВ Юника Проджект 2017, що підтверджено поданими податковими деклараціями екологічного податку та платіжними дорученнями.

Відповідно до пп. 240.1.1. п. 240.1. ст. 240 ПК України, платниками податку є суб`єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються: викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

Згідно з пп. 242.1.1. п. 242.1. ст. 242 ПК України, об`єктом та базою оподаткування є: обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Таким чином, платником екологічного податку є суб`єкт господарювання, який здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, тобто той, хто використовує відповідні стаціонарні джерела забруднення.

Як було зазначено вище, за Договором оренди № ОР-2Р від 02.07.2018 року, ТОВ РДС прийняло у тимчасове користування АБЗ разом з екіпажем, і ціллю оренди є виготовлення асфальтобетонних та щебенево-мастикових асфальтобетонних сумішей, необхідних для веденні виробничо-господарської діяльності орендаря.

Таким чином, аналіз умов вказаного договору доводить, що безпосередньо викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, здійснюються ТОВ Юника Проджект 2017 для надання ТОВ РДС готового продукту, що є ціллю оренди АБЗ для позивача.

Також суд встановив, що не заперечується сторонами, що ТОВ Юника Проджект 2017 отримано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданий Департаментом агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації від 19.10.2018 року та замовило і отримано Звіт з оцінки впливу на довкілля, та ним подано податкові декларації екологічного податку та сплачено вказаний податок, що підтверджено платіжними дорученнями.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що контролюючим органом здійснено помилковий висновок щодо необхідності подачі податкових декларацій та сплати екологічного податку позивачем за використання заводу, оскільки фактично цей завод використовувало ТОВ Юника Проджект 2017 та відповідно сплачувало екологічний податок.

З урахування встановлених судом обставин, колегія суддів погоджується з позицією суду, що податкове повідомлення-рішення від 14.05.2021 року № про застосування штрафних (фінансових) санкції у сумі 1700 грн. за платежем екологічний податок; від 14.05.2021 року № про нарахування податкового зобов`язання за платежем екологічний податок в сумі 120 511, 15 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 30 127, 79 грн., та від 14.05.2021 року № про нарахування податкового зобов`язання за платежем екологічний податок в сумі 87 352, 53 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 21 838,15 грн. є протиправними та належать скасуванню в судовому порядку, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Стосовно податкового повідомлення рішення від 14.05.2021 року № про застосування штрафних (фінансових) санкції у сумі 1 020 грн. по податку на доходи фізичних осіб, суд першої інстанції встановив таке.

В акті перевірки зроблено висновок, що ТОВ РДС до податкового органу за місцем реєстрації подавало податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за формою № 1-ДФ однією порцією. Податковий розрахунок за формою № 1-ДФ за 04 квартал 2018 року до Офісу ВПП ДФС поданий 07.05.2019 року, де граничний термін подання 08.02.2019 року тобто з порушенням строків, але копію розрахунку надіслано до Одеського управління Офісу ВПП ДФС у законодавчі строки не знімає відповідальності, так як порушено п. 46.1 ст. 46, пп. 49.18.2. п. 49.18 ст. 49, пп. б п. 176.2. ст. 176 ПК України та п. 2.6. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4.

У свою чергу, позивач зазначив, що копію розрахунку надіслано до Одеського управління Офісу ВПП ДФС у встановлені законом строки, та позивач звернув увагу, що подання звітності ТОВ РДС здійснюється через електронний кабінет платника податків.

Так, відповідно до п. 2.6. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4, в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, у разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок у вигляді окремої порції за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням та надсилає копію такого розрахунку до контролюючого органу за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу в установленому порядку. У порції, яка подається за відокремлений підрозділ, зазначаються відомості щодо фізичних осіб (працюючих) цього підрозділу.

Відповідачем не заперечується факт направлення копії розрахунку до Одеського управління Офісу ВПП ДФС у законодавчі строки, але, на думку відповідача, це не звільняє від відповідальності за несвоєчасне подання звітності.

Так, відповідно до п. 119.1. ст. 119 ПК України, штраф тягне за собою неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку.

Однак, матеріалами справи підтверджено, що позивачем було подано розрахунок у строк встановлений законом, але не до офісу ВПП ДФС, а до Одеського управління Офісу ВПП ДФС, тобто до його структурного підрозділу.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що матеріалами справи доведено факт подання податкового розрахунку до податкового органу вчасно, що виключає підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст. 119 ПК України, тому податкове повідомлення рішення від 14.05.2021 року № , підлягає скасуванню.

Стосовно правомірності рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.05.2021 року на суму 3 185, 45 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2021 року № Ю- на суму 6701, 14 грн., суд встановив таке.

З Акту перевірки вбачається, що вибірковою перевіркою встановлено порушення п. 13 ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 та абз. 2-4 п. 3 розділу Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, а саме: у завіреній копії до акту огляду в МСЕК про встановлення групи інвалідності відсутня дата її надання з якої можливо застосувати ставку 8, 41 %, тобто занижено єдиний внесок на суму 6 701, 14 грн.

Так, перевіркою встановлено, що працівникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ТОВ РДС застосовано ставку 8, 41 % єдиного внеску, оскільки вони є особи з інвалідністю. Але на думку відповідача, неможливо було застосовувати понижену ставку єдиного внеску вказаним особам, оскільки у завіреній копії до акту огляду в МСЕК про встановлення групи інвалідності відсутня дата її надання.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що на першій сторінки довідок є дата, а на другій сторінці цих довідок зазначено продовжено, але не має дати.

Судом досліджені копії довідок до акту огляду МСЕК ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 встановлена інвалідність безстроково, ОСОБА_3 до 01.12.2020 року, тобто у перевіряємий строк ці особи мали відповідну групу інвалідності.

Відповідно до п. 13. 5 ст. 8 Закону № 2464, єдиний внесок для підприємств, установ і організацій, фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, в яких працюють особи з інвалідністю, встановлюється у розмірі 8,41 відсотка визначеної пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску для працюючих осіб з інвалідністю.

Матеріалами справи підтверджено, що на підприємстві позивача працюють особи з інвалідністю, які мають відповідні довідки на підтвердження цього факту, а тому суд дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем правомірно застосовано понижену ставку єдиного внеску у перевіряємий період.

За допущені недоліки при заповненні вказаних довідок уповноваженою особою, працівники та позивач не повинні нести відповідальність. З цього приводу, суд слушно зазначив, що суду не надані докази щодо недійсності вказаних довідок, а допущені недоліки не впливають на зміну змісту цих довідок, оскільки, як пояснив відповідач в судовому засіданні, на першій сторінки довідок дата була зазначена, але не зазначено дату поруч слова продовжено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів також вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.05.2021 року на суму 3 185, 45 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2021 року № Ю- на суму 6 701, 14 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте, у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися.

Водночас, оскільки на суд покладено обов`язок здійснювати правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Законів України «Про судоустрій і статус суддів» у редакціях від 07 липня 2010 року та 02 червня 2016 року), зазначений обов`язок суду полягає в закладенні у свої мотиви відповідної аргументації з дотриманням принципів верховенства права.

Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції встановлено в повній мірі фактичні обставини справи, та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених сторонами, у зв`язку з чим, наявні підстави вважати, що обставини справи встановлено повно та правильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст.315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ростдорстрой до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 16.12.2021р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шевчук О.А. Турецька І.О.