Справа № 120/3338/21-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

15 грудня 2021 р. Справа № 120/3338/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача, подану в порядку ст. 383 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.06.2021 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення 8 сесії 8 скликання Тульчинської міської ради від 30.03.2021 № 378 «Про відмову в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 » та зобов`язано Тульчинську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 18.02.2021 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,0 га на території Крищинецької сільської ради Тульчинського району Вінницької області (за межами населеного пункту) кадастровий номер :01:001:0719, та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

14.12.2021 позивачем подано до суду заяву про визнання протиправними дії та рішення Тульчинської міської ради, вчинені та прийняті на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі № 120/3338/21-а.

Підставою для звернення до суду із даною заявою стало те, що Тульчинською міською радою, на переконання представника позивача, неналежним чином виконано рішення суду, а саме при повторному розгляді клопотання ОСОБА_1 від 18.02.2021 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою прийнято рішення, яким надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності Тульчинської міської ради орієнтовною площею 0,10 га. Разом з тим, представник позивача наголошує, що в клопотанні від 18.02.2021 позивач просила надати їй дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовним розміром 2,0 га.

Частиною 1 статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до частини 4 статті 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви (частина 5 статті 383 КАС України).

Судом встановлено, що заява позивача відповідає вимогам статті 383 КАС України і правових підстав для її повернення немає.

З огляду на викладене і враховуючи положення частини 5 статті 383 КАС України, суд дійшов висновку, що подану позивачем заяву належить розглянути в порядку письмового провадження.

Надаючи оцінку поданій позивачем в порядку статті 383 КАС заяві, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з положеннями статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок подання особою-позивачем, на користь якої ухвалено рішення суду заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, регламентований статтею 383 КАС України.

Як вже зазначалось вище, відповідно до частин першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно частини 6 статті 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі № 120/3338/21-а Тульчинською міською радою повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 від 18.02.2021 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,0 га на території Крищинецької сільської ради Тульчинського району Вінницької області (за межами населеного пункту) кадастровий номер :01:001:0719.

Також, з долучених до заяви доказів судом встановлено, що за наслідками повторного розгляду поданого позивачем клопотання від 18.02.2021, відповідачем прийнято рішення №1354 від 24.11.2021 яким, окрім іншого, надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 0,10 га, яка розташована в Тульчинському районі за межами населеного пункту с. Крищинці, на умовах власності.

Суд звертає увагу, що в межах адміністративної справи №120/3338/21-а судом надавалась оцінка підставам відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою наведені в рішенні Тульчинської міської ради від 30.03.2021 № 387.

За наслідками розгляду адміністративної справи №120/3338/21-а, наведені у вищезазначеному рішенні Тульчинської міської ради підстави для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою визнано протиправними, рішення скасовано та зобов`язано повторно розглянути подане позивачем клопотання.

Як вже зазначалось вище, на виконання рішення ВОАС від 15.06.2021 по справі №120/3338/21-а, відповідачем здійснено повторний розгляд клопотання ОСОБА_1 від 18.02.2021 та надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою.

Разом з тим, оцінка розміру земельної ділянки щодо якої позивач бажає отримати відповідний дозвіл в межах адміністративної справи №120/3338/21-а судом не надавалась.

Розглянувши заяву та надаючи оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх інтересів.

Таким чином, зменшення відповідачем розміру земельної ділянки щодо якої ОСОБА_1 просила надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою по відношенню до розміру, що вказаний позивачем у клопотанні від 18.02.2021 не свідчить про неналежне виконання рішення ВОАС від 15.06.2021 по справі №120/3338/21-а.

Розглянувши заяву та надаючи оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх інтересів.

Вимоги, заявлені позивачем у заяві від 14.12.2021, не відповідають повноваженням суду при її вирішенні в порядку статті 383 КАС України, адже заявником фактично порушено новий судовий спір із вимогами позовного провадження та не враховано, що за наслідком відповідного судового контролю, судом постановляється окрема ухвала відповідно до вимог статті 249 КАС України, що само собою виключає можливість задоволення нових вимог.

Отже, враховуючи, що рішення суду фактично виконано відповідачем, а позивач не погоджується із обставинами, які не були предметом дослідження при розгляді справи і щодо яких судовим рішенням при зобов`язанні суб`єкта владних повноважень до вчинення дій, не наводились відповідні висновки, суд вважає, що вирішення порушених питань можливе шляхом ухвалення рішення суду за наслідком розгляду вимог у порядку позовного провадження, а не шляхом постановлення ухвали в порядку статті 249 КАС України.

Протилежний підхід призведе до переоцінки обставин у справі та змісту судового рішення, що є неприпустимим.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений права та можливості захисту власних інтересів шляхом пред`явлення позовної заяви із визначеними способами захисту, які передбачені статтею 5 КАС України та кореспондують із повноваженнями суду, що регламентовані статтею 245 КАС України.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 294, 383 КАС України суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , поданої в порядку ст. 383 КАС України, в адміністративній справі № 120/3338/21 - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна