Справа № 420/7161/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А Д У М К А
судді П'ятого апеляційного адміністративного суду Танасогло Т.М.
на постанову П'ятого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2021р.
16 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7161/21
У квітні 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 5 від 09.03.2021 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки»;
визнати протиправним та скасувати наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 19.03.2021 № 772к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 Одеської обласної прокуратури з 29.03.2021 року;
поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора, рівнозначнiй посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 Одеської області, а саме: на посаді прокурора Приморської окружної прокуратури міста Одеси, або іншої окружної прокуратури з дислокацією у місті Одесі (за його згодою), та органах прокуратури з 29 березня 2021 року;
допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 веересня2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 19.03.2021 № 772к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 Одеської областа прокуратури з 29.03.2021 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 Одеської області, з 29 березня 2021 року.

Зобов`язано Одеську обласну прокуратуру (вул.Пушкінська,3, м.Одеса, 65026, , ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 березня 2021 року по день фактичного поновлення на посаді з розрахунку середньоденної заробітної плати 1044,90грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 Одеської області, з 29 березня 2021 року та стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням у відповідних частинах ОСОБА_1 , Одеською обласною прокуратурою та Офісом Генерального прокурора подано до суду апеляційні скарги, у яких кожен з апелянтів посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції у відповідних частинах та ухвалити нове рішення.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року по справі № 420/7161/21, апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури - залишено без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі №420/7161/21 - залишено без змін.

За наслідками апеляційного перегляду даної справи, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, про обґрунтованість оскаржуваного позивачем рішення чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 5 від 09.03.2021р. про неуспішне проходження прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 Одеської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, та відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Що стосується оскаржуваного позивачем наказу №772к від 19.03.2021р., яким було звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 Одеської області та органів прокуратури, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги висновки суду попередньої інстанції стосовно не доведеності відповідачами наявності передбачених п. 9 ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру» підстав для звільнення прокурора з посади, з огляду на відсутність доказів на підтвердження ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому вона займала посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд зробив висновок про те, що спірний наказ №772к від 19.03.2021р. про звільнення ОСОБА_1 не відповідає вимогам ЗУ «Про прокуратуру» та ставить позивача у стан правової невизначеності, оскільки його зміст не дозволяє встановити дійсні підстави звільнення прокурора та спрогнозувати подальший алгоритм дій, зокрема й щодо його оскарження, а тому спірний наказ є протиправним і підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на роботі.

Разом з тим, судова колегія обґрунтувала наявність підстав для скасування наказу № 772к від 19.03.2021р. наступним:

«Статтею 51 Закону України «Про прокуратуру» встановлені загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді: «Прокурор звільняється з посади у разі:

1) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я;

2) порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених статтею 18 цього Закону;

3) набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією;

3-1) набрання законної сили рішенням суду про визнання активів прокурора або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави;

4) неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі;

5) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього;

6) припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави;

7) подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням;

8) неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді;

9) ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури».

Суд апеляційної інстанції загострює увагу на тому, що Законом України «Про прокуратуру» визначено саме «загальні умови звільнення».

У свою чергу, положеннями частини 1 пункту 19 Розділу ІІ «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (в редакції від 19 вересня 2019) були визначені додаткові, спеціальні, самостійні підстави для звільнення, що були пов`язані з необхідністю проходженням прокурорами атестації: «…1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі».

На самостійність, відмінність, спеціальність цих підстав, від підстав визначених ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», і на необов`язковість, при цьому, застосовувати саме п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», вказує абзац сьомий пункту 19 Розділу ІІ «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (в редакції від 19 вересня 2019р.) - «Указані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Отже, за відсутності факту ліквідації, реорганізації Генеральної прокуратури України, відповідач не був обмежений у виборі підстав для звільнення прокурорів, які не пройшли атестацію, виключно положеннями п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та в цьому випадку повинен був застосовувати спеціальні, а не загальні норми визначені Законом.

На підтвердження викладених тез суду апеляційної інстанції вказують і подальші зміни до пункту 19 Розділу ІІ «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (Закон № 1554-IX від 15 червня 2021р.).

За для правової визначеності та правильного тлумачення положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» в редакції від 19 вересня 2019 р. Верховна Рада України прийняла Закон № 1554-IX від 15 червня 2021р. де частина 1 пункту 19 Розділу ІІ «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» викладена в наступній редакції: «Установити, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав:

1) неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора чи слідчого органів прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором чи слідчим органів прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі».

Тобто, шляхом виключення положень про звільнення прокурорів, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», законодавцем усунуто розбіжності у правозастосуванні пункту 19 Розділу ІІ «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» .

Таким чином, Офіс Генерального прокурора, Одеська обласна прокуратура мали можливість та були зобов`язані застосовувати спеціальні норми Закону, що відповідають дійсним, фактичним підставам звільнення прокурорів, а не обмежуватись загальними підставами, які не мають жодного стосунку до правовідносин між ОСОБА_1 та відповідачами.

Якщо звільнення позивача відбулося з підстав неуспішного проходження атестації, то є недоречним посилання в оскаржуваному наказі про її звільнення на пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», яким передбачено таку підставу для звільнення як: «ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури».

Крім того, подання прокурором заяви щодо наміру пройти атестацію у жодному разі не свідчить про наявність у компетентного органу, у разі не успішного проходження такої атестації, повноважень на звільнення прокурора з підстав передбачених пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»».

Відповідно до приписів частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Користуючись правом, передбаченим частиною третьою статті 34 КАС України, вважаю необхідним викласти окрему думку щодо підстав незгоди із рішенням про задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу № 772к від 19.03.2021р., яким звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 Одеської області та органів прокуратури, та встановлених під час апеляційного перегляду справи підстав для відхилення апеляційних скарг Офісу Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури у цій частині вимог, та як наслідок залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Так, правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом № 1697-VII.

Статтею 16 Закону № 1697-VII закріплено гарантії незалежності прокурора, серед яких незалежність прокурора забезпечується, в тому числі особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 160/6204/20, - 19 вересня 2019 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ), яким внесено зміни до кодексів та законів України не скільки щодо форми чи змісту діяльності прокуратури, а скільки щодо реформи органів прокуратури в частині кадрових питань. Встановлена Законом переатестація не має систематичного характеру, відбувається одноразово за окремим законом, є винятковою. У Пояснювальній записці до цього законопроекту було зазначено, що він спрямований на запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури.

Тобто, проведення атестації прокурорів було визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

В силу вимог п. п. 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Як встановлено пунктами 7 - 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ з метою проведення атестації прокурорів наказом Генерального прокурора від 3 жовтня 2019 року № 221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації, який визначає процедуру надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур (далі - Порядок № 221).

В свою чергу, згідно з п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Відтак, оскільки Закон № 113-ІХ визначає першочергові заходи із реформи органів прокуратури, то він є спеціальним законом до спірних правовідносин. А тому пункт 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, який визначає загальні підстави для звільнення, не є застосовним у розв`язанні спірних правовідносин щодо оскарження рішення атестаційної комісії, незгоди з результатами атестації та наказу про звільнення з посади прокурора за результатами такого рішення.

Слід також звернути увагу на те, що згідно Рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року №5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lexposteriorderogatpriori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lexspecialisderogatgenerali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lexposteriorgeneralisnonderogatpriorispeciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Використовуючи згаданий принцип верховенства права (правовладдя), можна зробити висновок, що до спірних правовідносин застосовним є пункт 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ, оскільки він передбачає процедуру атестації прокурорів і є спеціальним, прийнятий пізніше у часі, а отже, згідно з правилом конкуренції правових норм у часі має перевагу над загальним Законом №1697-VII.

За вказаного можна дійти переконання, що у п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ вказівку на пункт 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, як на підставу звільнення прокурора, необхідно застосовувати до спірних правовідносин у випадках, які визначені нормами спеціального Закону № 113-ІХ, що передбачають умови проведення атестації (а саме три етапи, визначені пунктом 6 розділу І Порядку відповідно до Закону № 113-ІХ:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання).

Отже, підсумовуючи все вищевикладене, вважаю за необхідне наголосити слідуюче.

Нормами спеціального законодавства регламентовано чітку процедуру та умови звільнення і переведення прокурорів до Офісу Генерального прокурора у зв`язку з реформуванням органів прокуратури.

Законодавець, ввівши в дію визначену процедуру реформування органів прокуратури, чітко визначив умову продовження служби прокурорами, а саме, успішне проходження ними атестації.

Водночас, вказаним Законом також передбачено наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації звільнення з посади прокурора.

Отже, на мою думку, юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації, що узгоджується із положеннями Закону №113-IX, які є чинними та неконституційними не визнавались.

При цьому, законодавцем не обмежено застосування як підстави для звільнення п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону №1697-VII у разі настання обставин, передбачених п. 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, зокрема, у разі прийняття кадровою комісію рішення про неуспішне проходження атестації прокурором.

На підставі з`ясованих спірних обставин та наведених вище правових норм спеціального закону, вважаю помилковим в даному випадку висновок суду першої інстанції про те, що з огляду на відсутність ліквідації, реорганізації або скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, в якому ОСОБА_1 обіймав посаду прокурора, станом на час його звільнення, нормативне обґрунтування спірного наказу №772к від 19.03.2021р. про звільнення ОСОБА_1 , а саме - п. 9 ч. 1 ст. 51 ЗУ «про прокуратуру» є безпідставним.

Не погоджуюсь також і з позицією апеляційного суду, викладеною у постанові від 07.12.2021р. по даній справі, стосовно того, що за відсутності факту ліквідації, реорганізації Генеральної прокуратури України, відповідач не був обмежений у виборі підстав для звільнення прокурорів, які не пройшли атестацію, виключно положеннями п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та в цьому випадку повинен був застосовувати спеціальні, а не загальні норми визначені Законом, оскільки цей висновок спростовується вищенаведеним.

Крім того, зауважую, що на день прийняття спірного у даній справі наказу від 19.03.2021р. №772к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора, ще не існувало Закону України «Про внесення змін до розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" щодо окремих аспектів дії перехідних положень», яким зокрема виключено положення про звільнення прокурорів, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Вказаний Закон Верховна Рада України прийняла 15 червня 2021р.

А тому, цілком логічно, що відповідач в даному випадку не мав права застосовувати інші норми права в якості підстав звільнення, аніж ті, які чітко визначені законодавцем.

Отже, вважаю, що відповідач цілком правомірно вказав в оскаржуваному наказі від 19.03.2021р. № 772к про звільнення ОСОБА_2 , підставою звільнення з посади саме визначену законодавцем підставу у разі не проходження будь-якого з етапів атестації - п. 9 ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру».

З урахуванням усього вищевикладеного, спірний наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 19.03.2021р. №772к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 Одеської області та органів прокуратури, на мою думку є правомірним та підстави для його скасування у даному випадку були відсутні.

Суддя П`ятого апеляційного

адміністративного суду Т.М. Танасогло