Справа № 420/1301/21
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/1301/21
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді доповідачаКравця О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді при секретарі: Коваля М.П. Юрчак М.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року по справі № 420/1301/21, прийнятого в порядку загального позовного провадження у складі судді Бжассо Н.В. за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України , за участі 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Національного агентства з питань запобігання корупції, про визнання протиправними та скасування висновку, наказу, розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

20.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного антикорупційного бюро України, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Національного антикорупційного бюро України у 2020 році, затверджений наказом Директора Національного антикорупційного бюро України №171-А від 23 грудня 2020 року, в частині, що стосується детектива Національного бюро Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати наказ Національного антикорупційного бюро України №171-А від 23 грудня 2020 року «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Національного антикорупційного бюро України у 2020 році» в частині, що стосується детектива Національного бюро Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати розпорядження Директора Національного антикорупційного бюро України №2108-р від 24 грудня 2020 року, про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 31 грудня 2020 року з посади детектива Національного бюро Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України;

визнати протиправним та скасувати наказ Директора Національного антикорупційного бюро України №252-к від 11 січня 2021 року про внесення змін до Розпорядження Директора Національного антикорупційного бюро України №2108-р від 24 грудня 2020 року та викладено її у новій редакції, відповідно до якої припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 11 січня 2021 року з посади детектива Національного бюро Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України;

поновити ОСОБА_1 в Національному антикорупційному бюро України на посаді детектива Національного бюро Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України, або на рівнозначній посаді детектива Національного антикорупційного бюро України, з 12 січня 2021 року;

стягнути з Національного антикорупційного бюро України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до дня поновлення на посаді;

стягнути з Національного антикорупційного бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати;

допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги апелянт, обґрунтовує тим, що протягом 2020 року детективом ОСОБА_1 виконано всі завдання, а упродовж звітного періоду було виконано також поточну роботу в межах наданих доручень. Позивачем було вжито вичерпних заходів у формі організації і проведення слідчих (процесуальних) дій для забезпечення збору допустимих та належних доказів та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності у кримінальних провадженнях, що розслідуються самостійно та у складі групи слідчих.

Крім того, вжито ефективних заходів для забезпечення відшкодування збитків завданих у наслідок злочину, а також можливої конфіскації та спеціальної конфіскації у кримінальних провадженнях.

Апелянт також зазначив, що станом на час проведення оцінювання ОСОБА_1 старшим детективом - керівником другого відділу детективів Ковтуном Р.А., мав місце реальний конфлікт інтересів.

На думку апелянта, оцінювання позивача було здійснено в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів особою, з якою у неї наявний такий конфлікт - старшим детективом - керівником другого відділу детективів ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного, сторона позивача вважає неможливим, за наявності конфлікту інтересів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , здійснення останнім оцінювання службової діяльності позивача.

Апелянт вважає, що здійснений висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 не відповідає принципам об`єктивності, достовірності, доступності та прозорості, взаємодії та поваги до гідності державного службовця, що суперечить пункту 4 Порядку №640. З огляду на наявність конфлікту інтересів між позивачем та ОСОБА_2 , останній позбавлений можливості забезпечити виконання мети оцінювання, а саме безстороннього визначення якості виконання ОСОБА_1 поставлених завдань.

Крім того, апелянт зазначив, що рішення суду має гарантувати поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено, а за відсутності такої посади у штатному розписі або відсутності вакантної посади, поновлення на рівнозначній посаді «детектива Національного антикорупційного бюро України» у штатному розписі Національного антикорупційного бюро України.

15.09.2021 року Національне антикорупційне бюро України подало відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким вважає судове рішення суду 1-ої інстанції законним та обґрунтованим , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення , а рішення суду 1-ої інстанції без змін, заперечуючи усі доводи апеляційної скарги .

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року призначено справу до розгляду у режимі відеоконференції.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року призначено справу до розгляду у режимі відеоконференції.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року до участі у справі в порядку ч.3 ст.49 КАС України було залучено Національне агентство з питань запобігання корупції .

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно з розпорядженням Національного антикорупційного бюро України № 1159-р від 20.07.2017 року, ОСОБА_1 прийнято на службу до Національного антикорупційного бюро України та призначено на посаду детектива Національного бюро Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача від 28.07.2003 року НОМЕР_1 (т.1 а/с 24).

24.12.2019 року ОСОБА_1 ознайомлено із завданнями і ключовими показниками результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» та «В», що визначені детективу Національного бюро державному службовцю категорії «В» ОСОБА_1 старшим детективом-керівником Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_2 24.12.2019 року та погоджені керівником Четвертого підрозділу детективі Головного підрозділу детективів ОСОБА_3 24.12.2019 року (т.1, а/с 144-144а).

З огляду на зміст вказаних завдань, ОСОБА_1 на період січень-грудень 2020 року встановлено 4 завдання.

Зазначені завдання було переглянуто за результатами ІІ кварталу 2020 року. Вказані завдання визначені детективу Національного бюро державному службовцю категорії «В» ОСОБА_1 старшим детективом-керівником Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_2 - 09.07.2020 року та погоджені керівником Головного підрозділу детективів ОСОБА_4 - 09.07.2020 року. Позивач з переглянутими завданнями ознайомлений - 09.07.2020 року (т.1 а/с 145-147).

З огляду на зміст вказаних завдань, ОСОБА_1 на 2020 рік встановлено 4 завдання.

Наказом Директора НАБУ від 01.10.2020 року №114 «Про визначення результатів виконання завдань державними службовцями Національного антикорупційного бюро України, які займають посади державної служби категорій «А», «Б», «В», у 2020 році» старшим детективом керівником Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2 (безпосереднім керівником) та керівником підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 (керівником самостійного структурного підрозділу) було визначено результати виконання завдань позивачем.(т.1 а/с 28-29 )

Керівник Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_2 звернувся до т.в.п. Директора Національного антикорупційного бюро України із службовою запискою від 04.12.2020 № 04/25939-02 щодо можливої наявності ознак потенційного чи реального конфлікту інтересів під час проведення щорічного оцінювання результатів службової діяльності державних службовців - детективів Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного бюро. ОСОБА_2 зазначив про наявність анонімного звернення, на підставі якого стосовно нього проводилося службове розслідування згідно з наказом Директора Національного бюро № 94-А від 08.09.2020. На думку старшого детектива - керівника відділу детективів ОСОБА_2 анонімне звернення «ймовірно направлене детективами Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного бюро». ОСОБА_2 виявив при ознайомленні з матеріалами службового розслідування в поясненнях, наданих детективами, «суперечливих даних, а в деяких таких, що містять неправдивий характер» (т.1 а/с 169-170).

Згідно з доповідною запискою керівника Управління внутрішнього контролю Національного бюро ОСОБА_5 , за результатом розгляду повідомлення старшого детектива-керівника відділу детективів ОСОБА_2 не встановлено достатніх об`єктивних даних, що свідчать про наявність у нього потенційного чи реального конфлікту інтересів (т.1 а/с 171-173).

Згідно з протоколом наради Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України щодо оцінювання результатів службової діяльності працівників Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного бюро від 17.12.2020 року, заступник керівника Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_6 щодо діяльності ОСОБА_1 протягом 2020 року зазначив, що завдання, передбачені ст. 2 КПК України та завдання оперативно-розшукової діяльності, передбачені ст. 1 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» не можуть вважатися виконаними позивачем позитивно. Крім того, під час виконання завдання з розвитку особистих компетенцій для отримання оцінки 4 (чотири) працівник повинен вносити пропозиції щодо інших, документів або їх удосконалення, удосконалення службової діяльності. Протягом 2020 року пропозиції від детектива не надходили. Також, протягом 2020 року пропозиції під час розгляду звернень, запитів, службової кореспонденції та виконанні доручень керівництва від ОСОБА_1 до керівництва не надходили (т.1 а/с 152-155).

Згідно з вказаним протоколом, за результатом наради, керівник Головного підрозділу детективі Національного Бюро ОСОБА_4 вирішив затвердити запропоновані ОСОБА_2 результати оцінювання службової діяльності, у тому числі, ОСОБА_1

18.12.2020 року старшим детективом-керівником Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Ковтуном Р.А. визначено результати виконання завдань ОСОБА_1 за 2020 рік, які погоджені в керівником Головного підрозділу детективів Калужанським А.В. 18.12.2020 року.

Під час проведення оцінювання на стадії співбесіди позивачем було подано звіт про виконання визначених завдань на 2020 рік.

Згідно з зазначеними результатами, за виконання завдання № 1 ОСОБА_1 отримав 1 бал. Обґрунтування: «завдання виконане частково, результати не можуть бути використані через необхідність суттєвого доопрацювання, до виконання державний службовець підійшов формально, або в роботі порушено вимоги правил етичної поведінки». За виконання завдання № 2 ОСОБА_1 отримав 3 бали. Обґрунтування: «завдання виконано вчасно, результат якого можна повною мірою використати у роботі. Робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки». За виконання завдання № 3 ОСОБА_1 отримав 2 бали. Обґрунтування: «завдання виконане, але із залученням до виконання завдання допомоги інших (під час виконання завдання державний службовець проявляв низьку ініціативність)». За виконання завдання № 4 ОСОБА_1 отримав 3 бали. Обґрунтування: «завдання виконано вчасно, результат якого можна повною мірою використати у роботі. Робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки». Середній бал 2,25 що відповідає негативній оцінці. В обґрунтування такої оцінки, безпосередній керівник позивача вказав: «Завдання виконане, але із порушенням строку виконання та/або із залученням інших осіб (під час виконання роботи державний службовець потребував надання зразків документів, допомоги у виробленні алгоритму роботи, суттєвому коригуванні проектів документів, проявляв низьку самостійність».

Позивач з результатами виконання завдань ознайомлений 21.12.2020 року.

21.12.2020 року ОСОБА_1 подав зауваження щодо оцінювання результатів службової діяльності за 2020 рік (т.1 а/с 156-159).

Відповідно до доповідної записки начальника відділу по роботі з персоналом ОСОБА_7 , остання просила директора Національного антикорупційного бюро України, після вивчення матеріалів оцінювання державних службовців ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , затвердити висновок з негативною оцінкою, або припинити процедуру оцінювання результатів службової діяльності відповідних державних службовців (т.1 а/с 160-161).

23.12.2020 року директором Національного антикорупційного бюро України прийнято наказ № 171-А про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Національного антикорупційного бюро України у 2020 році (т.1 а/с 164).

Відповідно до витягу з висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Національного антикорупційного бюро України у 2020 році, детектив Національного бюро, ОСОБА_1 , отримав негативну оцінку результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році.

Копію наказу від 23.12.2020 року № 171-А та вказаний витяг направлено на адресу позивача разом з супровідним листом № 17-188/44184 від 24.12.2020 року (т.1 а/с 166).

Поштове відправлення позивачу вручено не було та повернуто відправнику з відміткою ПАТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання» (т.1 а/с 167-168).

Відповідно до розпорядження Директора Національного антикорупційного бюро України №2108-р від 24 грудня 2020 року, припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 31 грудня 2020 року з посади детектива Національного бюро Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності у 2020 році, пункт 3 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Підстава: висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затверджений наказом Директора «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Національного антикорупційного бюро України у 2020 році» від 23.12.2020 року № 171-А (т.1 а/с 80).

Наказом Директора Національного антикорупційного бюро України №252-к від 11 січня 2021 року внесені зміни до Розпорядження Директора Національного антикорупційного бюро України №2108-р від 24 грудня 2020 року та викладено його у новій редакції, відповідно до якої припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 11 січня 2021 року з посади детектива Національного бюро Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності у 2020 році, пункт 3 частини першої статті 87 України «Про державну службу». Підстава: листок непрацездатності ОСОБА_1 від 24.12.2020 року серії АДН № 375270 (т.1 а/с 81).

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ :

Згідно вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 44 Закону України від 10.12.2015 року за № 889-VIII «Про державну службу»(надалі -Закон № 889-VIII), результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри.

Оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції, виконання індивідуальної програми професійного розвитку, а також показників, визначених у контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", здійснюється безпосереднім керівником державного службовця та керівником самостійного структурного підрозділу. Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", здійснюється суб`єктом призначення.

Приписами ч. ч. 4, 5 ст. 44 Закону № 889-VIII , державного службовця ознайомлюють з результатами оцінювання його службової діяльності під підпис протягом трьох календарних днів після проведення оцінювання.

Висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.

За результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням.

Відповідно до ч. 6 ст. 44 Закону № 889-VIII, у разі отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 цього Закону та з ним розривається контракт про проходження державної служби (у разі укладення).

Приписами ч. ч. 7, 8 ст. 44 Закону № 889-VIII передбачено, що висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності, може бути оскаржений державним службовцем у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

Державний службовець має право висловити зауваження щодо оцінювання результатів його службової діяльності, які долучаються до його особової справи.

Відповідно до ч. 11 ст. 44 Закону № 889-VIII, порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України.

Статтею 11 Закону № 889-VIII передбачено, що у разі порушення наданих цим Законом прав або виникнення перешкод у реалізації таких прав державний службовець у місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про це, може подати керівнику державної служби скаргу із зазначенням фактів порушення його прав або перешкод у їх реалізації.

У скарзі державний службовець може вимагати від керівника державної служби утворення комісії для перевірки викладених у скарзі фактів.

Керівник державної служби зобов`язаний не пізніше 20 календарних днів з дня отримання скарги надати державному службовцю обґрунтовану письмову відповідь (рішення).

У разі неотримання в установлений частиною третьою цієї статті строк обґрунтованої відповіді на скаргу або незгоди з відповіддю керівника державної служби державний службовець може звернутися із відповідною скаргою до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII , підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 640 від 23.08.2017 року затверджено Типовий порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, який визначає процедуру проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців (далі - оцінювання). Дія цього Типового порядку поширюється на державних службовців, які займають посади державної служби категорій А, Б і В (далі Типовий порядок № 640).

Відповідно до п. п. 2, 3, 7, 9, 12, 13, Типового порядку № 640, метою оцінювання є визначення якості виконання державним службовцем поставлених завдань, а також прийняття рішення щодо його преміювання, планування службової кар`єри, визначення потреби у професійному навчанні.

Оцінювання проводиться з дотриманням принципів об`єктивності, достовірності, доступності та прозорості, взаємодії та поваги до гідності державного службовця.

Оцінювання проводиться на підставі ключових показників, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним загальних правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції.

Оцінювання проводиться поетапно: визначення завдань і ключових показників; визначення результатів виконання завдань; затвердження висновку (крім випадків, коли жодне із визначених завдань не підлягає оцінюванню).

Завдання і ключові показники для державного службовця на наступний рік визначаються у грудні року, що передує звітному.

Визначення результатів виконання завдань проводиться у жовтні - грудні за період з 1 січня поточного року або з дати визначення завдань і ключових показників до дати прийняття наказу (розпорядження) про визначення результатів виконання завдань.

Приписами п. 14 Типового порядку № 640 передбачено, що визначення результатів виконання завдань, затвердження висновку не проводиться, якщо на дату прийняття наказу (розпорядження) про визначення результатів виконання завдань державний службовець: працює на займаній посаді у звітному році з визначеними йому завданнями менше трьох місяців; перебуває у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, без збереження заробітної плати відповідно до пунктів 3 і 18 частини першої статті 25 Закону України Про відпустки; відсутній на службі у зв`язку з призовом на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняттям на військову службу за контрактом, зокрема шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду; відсутній на службі у зв`язку з проходженням спеціальної підготовки кандидатами на посаду судді відповідно до статті 77 Закону України Про судоустрій і статус суддів; відсторонений від виконання посадових обов`язків (повноважень) у порядку, визначеному законом.

Згідно з п. 16 Типового порядку № 640, висновок затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення у грудні звітного року.

Служба управління персоналом державного органу, в якому працює державний службовець, ознайомлює відповідного державного службовця із затвердженим висновком у порядку, визначеному Законом України Про державну службу.

Згідно з п. 34 Типового порядку № 640, завдання і ключові показники після їх обговорення з державним службовцем визначаються такими особами: державним службовцям, які займають інші посади державної служби категорій Б і В, - безпосереднім керівником за погодженням з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності).

Відповідно до п. 37 Типового порядку № 640, для визначення результатів виконання завдань безпосередній керівник спільно з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) проводить з державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії Б або В, оціночну співбесіду.

У разі тимчасової відсутності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії Б або В, або його повторної неявки для проходження оціночної співбесіди у визначені безпосереднім керівником строки визначення результатів виконання завдань проводиться безпосереднім керівником та керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) без оціночної співбесіди в установлений строк. У разі тимчасової відсутності у зв`язку з відрядженням або відпусткою такого державного службовця за його заявою до безпосереднього керівника оціночна співбесіда та визначення результатів виконання завдань проводяться раніше.

Згідно з п. 38 Тимчасового порядку № 640, перед проведенням оціночної співбесіди державний службовець, який займає посаду державної служби категорії Б або В, заповнює форму щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії Б або В, за відповідний рік згідно з додатком 8 у частині відомостей щодо себе та займаної посади, опису досягнутих результатів у розрізі кожного визначеного завдання та строку його фактичного виконання.

У разі тимчасової відсутності державного службовця такі відомості зазначаються безпосереднім керівником.

Приписами п. 39 Тимчасового порядку № 640 передбачено, що після проведення оціночної співбесіди безпосереднім керівником заповнюється форма щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії Б або В, за відповідний рік згідно з додатком 8 у частині виставлення балів, визначення оцінки та їх обґрунтування, а також визначення потреб у професійному навчанні. Безпосередній керівник спільно з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) виставляє державному службовцю негативну, позитивну або відмінну оцінку (крім випадків, коли жодне із завдань не підлягає оцінюванню) з її обґрунтуванням на основі розрахунку середнього бала за виконання кожного визначеного завдання (з урахуванням досягнення ключових показників) за критеріями визначення балів згідно з додатком 4.

Згідно з п. п. 40, 41 Тимчасового порядку № 640, безпосередній керівник передає службі управління персоналом оформлену в установленому порядку форму щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії Б або В, за відповідний рік згідно з додатком 8 для зберігання в особовій справі такого державного службовця.

У разі визначення результатів виконання завдань без оціночної співбесіди безпосередній керівник передає службі управління персоналом зазначену форму без відмітки про ознайомлення державного службовця. Державний службовець зобов`язаний ознайомитися з результатами виконання завдань протягом п`яти робочих днів після виходу на роботу.

Висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій Б і В, в якому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка, за формою згідно з додатком 5 затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.

Згідно з п. п. 47-49 Типового порядку № 640, у разі отримання державним службовцем негативної оцінки відповідний висновок може бути оскаржений таким державним службовцем.

Оскарження висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорій Б або В, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України Про державну службу.

У скарзі державним службовцем зазначаються зауваження до балів за виконання того чи іншого завдання та наводяться факти, які спростовують критерії, що відповідають згаданому балу.

Висновок скасовується суб`єктом призначення або судом у частині оцінювання результатів службової діяльності конкретного державного службовця.

Зазначений висновок не підлягає скасуванню, якщо допущені процедурні порушення, які не впливають на результати оцінювання.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 14.10.2014 року за № 1700-VII «Про запобігання корупції»( надалі Закон № 1700-VII), потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 28 Закону № 1700-VII, особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона має право звернутися за роз`ясненням до Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону № 1700-VII, безпосередній керівник особи або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади протягом двох робочих днів після отримання повідомлення про наявність у підлеглої йому особи реального чи потенційного конфлікту інтересів приймає рішення щодо врегулювання конфлікту інтересів, про що повідомляє відповідну особу. Національне агентство у випадку одержання від особи повідомлення про наявність у неї реального, потенційного конфлікту інтересів упродовж семи робочих днів роз`яснює такій особі порядок її дій щодо врегулювання конфлікту інтересів.

Приписами п. 2 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» передбачено обов`язок підрозділу внутрішнього контролю Національного бюро зі здійснення контролю за дотриманням працівниками Національного бюро правил етичної поведінки, конфлікту інтересів, декларування майна, доходів, видатків та зобов`язань фінансового характеру.

Згідно з абзацом 1 пункту 8.2, пунктами 8.4, 8.5 розділу 8 Порядку здійснення контролю за дотриманням працівникам Національного антикорупційного бюро України законодавства про конфлікт інтересів, затвердженого наказом Директора Національного бюро від 14.06.2016 № 153, перевірку інформації про конфлікт інтересів у діяльності суб`єктів конфлікту інтересів здійснює Управління внутрішнього контролю. Про результати розгляду повідомлень (інформації) щодо конфлікту інтересів Управління внутрішнього контролю інформує доповідною запискою Директора Національного бюро. У випадку встановлення фактів щодо наявності конфлікту інтересів у діяльності суб`єкта конфлікту інтересів та порушення ним вимог чинного законодавства щодо врегулювання конфлікту інтересів, Управлінню внутрішнього контролю перевіряє наявність підстав для притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Згідно ст.15 Закону України від 29.06.2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов`язання за цими договорами.

Згідно ст.14 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, вчинену у частині політичних положень (преамбула, стаття 1, розділи I, II, VII) від 21 березня 2014 року в м. Брюсселі та у частині торговельно-економічних і галузевих положень (розділи III, IV, V, VI) 27 червня 2014 року в м. Брюсселі, ратифікованої Законом України, від 16.09.2014, № 1678-VII "Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони", в рамках співробітництва у сфері юстиції, свободи та безпеки Сторони надають особливого значення утвердженню верховенства права та укріпленню інституцій усіх рівнів у сфері управління загалом та правоохоронних і судових органів зокрема. Співробітництво буде спрямоване, зокрема, на зміцнення судової влади, підвищення її ефективності, гарантування її незалежності та неупередженості та боротьбу з корупцією. Співробітництво у сфері юстиції, свободи та безпеки буде відбуватися на основі принципу поваги до прав людини та основоположних свобод.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

З сталою практикою Європейського Суду, приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п. 25 «C. проти Бельгії» від 07.08.1996 р. (Reports 1996 III)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення Суду у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002 III)). Поняття «приватне життя» не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру. Адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (див. п. 29 рішення Суду у справі «Niemietz проти Німеччини» від 16.12.1992 р.(Серія A № 251 B)). Таким чином, обмеження, встановлені щодо доступу до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (див. п. 47 рішення Суду у справі «Sidabras and Dћiautas проти Латвії» (справи №№ 55480/00 та 59330/00, ECHR 2004 VIII) і п.п. 22-25 рішення Суду у справі «Bigaeva проти Греції» від 28.05.2009 р. (справа 26713/05)). Крім того, було встановлено, що звільнення з посади становило втручання у право на повагу до приватного життя (див. п.п. 43-48 рішення Суду у справі «Цzpэnar поти Туреччини» від 19.10.2010 р. (справа № 20999/04)). Зрештою, у ст. 8 Конвенції йдеться про захист честі та репутації як частину права на повагу до приватного життя (див. п. 35 рішення Суду у справі «Pfeifer проти Австрії» від 15.11.2007 р. (справа № 12556/03) та п.п. 63 та 64 рішення Суду у справі «A. проти Норвегії» від 09.04.2009 р. (справа № 28070/06) , п.65. рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11)).

Держава-відповідач нестиме відповідальність за Конвенцією за порушення прав людини, спричинені діями її представників при виконанні ними своїх службових обов`язків (див., наприклад, рішення у справі «Крастанов проти Болгарії» (Krastanov v. Bulgaria), заява № 50222/99, п. 53, від 30 вересня 2004 року). Проте держава також нестиме відповідальність, якщо її представники перевищують межі своїх повноважень або діють всупереч інструкціям (див. рішення у справах «Молдован та інші проти Румунії (№ 2)» (Moldovan and Others v. Romania (no. 2), заяви №№ 41138/98 і 64320/01, п. 94, ECHR 2005-VII (витяги), та «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), від 18 січня 1978 року, п. 159, Series А № 25). Для того, щоб встановити, чи можна покласти на державу відповідальність за незаконні дії її представників, вчинені поза межами виконання ними службових обов`язків, Суду необхідно дослідити всю сукупність обставин і розглянути характер та контекст поводження, про яке йдеться (див. стосовно статті 2 Конвенції рішення у справі «Сашо Горгієв проти Колишньої Югославської Республіки Македонії» (<…>), заява № 49382/06, п. 48, ECHR 2012 (витяги)).

Словосполучення «відповідно до закону» вимагає, по-перше, аби оспорюваний захід мав юридичну основу у національному праві. По-друге, воно стосується якості закону, про який ідеться, і передбачає вимогу, що такий закон має бути доступний для відповідної особи, яка, крім того, повинна мати можливість передбачити його наслідки для себе, і такий закон повинен відповідати принципу верховенства права (див. з-поміж інших джерел п. 55 рішення Суду у справі «Kopp проти Швейцарії» від 25.03.1998 р. (Reports of Judgment sand Decisions 1998-II)).

Зазначене словосполучення означає, зокрема, що норми національного права мають бути достатньо передбачуваними, аби вказати особам на обставини та умови, за яких органи влади мають право вдатися до заходів, які впливатимуть на конвенційні права цих осіб (див. п. 39 рішення Суду у справі «C.G. and Others проти Болгарії» від 24.04.2008 р. (справа № 1365/07)). Більше того, закон повинен надавати певний ступінь юридичного захисту від свавільного втручання з боку органів влади. Наявність спеціальних процесуальних гарантій є важливою у цьому контексті. Те, що вимагається через такі гарантії, буде залежати, принаймні до певної міри, від характеру та ступеня втручання, що розглядається (див. п. 46 рішення Суду у справі «P.G. and J.H. проти Сполученого Королівства» (справа № 44787/98, ECHR 2001-IX))та див.п.169-170 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11),

Існують певні типові аспекти приватного життя, на які можуть вплинути звільнення, пониження в посаді, відмова у доступі до професії або інші подібні несприятливі заходи. До цих аспектів входить (і) «внутрішнє коло» заявника, (іі) можливість заявника встановлювати та розвивати відносини з іншими людьми та (ііі) соціальна і професійна репутація заявника. У таких спорах існують два напрямки за якими, як правило, виникають питання, пов`язані з приватним життям: або через підстави вжиття оскаржуваного заходу (у такому випадку Суд застосовує підхід, заснований на підставах), або, у деяких справах, через наслідки для приватного життя (у такому випадку Суд застосовує підхід, заснований на наслідках) (див. рішення у справі «Денісов проти України» [ВП] (Denisov v. Ukraine) [GC], заява № 76639/11, пункт 115, від 25 вересня 2018 року).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Зміст зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції ( 995_004 ) залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (див. згадане вище рішення у справі Кудли, пп. 157-158; та рішення у справі "Вассерман проти Росії" (N 2) (Wasserman v. Russia) (no. 2), N 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року).

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Апеляційний суд зазначає, що під час розгляду зазначеної адміністративної справи, суду необхідно перевірити та встановити наступні факти: чи було оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 проведено уповноваженою особою; чи був дотриманий порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності та затвердження результатів такого оцінювання.

Судами 1-ої та апеляційної інстанції було встановлено, що відповідачем, у відповідності до вимог п.12 Типового порядку № 640 було визначено завдання і ключові показники для ОСОБА_1 на 2020 рік, з якими позивач був ознайомлений 24.12.2019 року (т.1 а/с 144-144а).

Позивачем у судовому засіданні був визнаний факт , що під час проведення оцінювання ним було подано звіт про виконання визначених завдань на 2020 рік, який був складений у довільній формі, але за своїм змістом відповідав вимогам Типового порядку № 640.

Згідно вимог п.13 Типового порядку № 640 у жовтні 2020 року відповідачем було визначено результати виконання ОСОБА_1 завдань і ключових показників за 2020 рік (т.1 а/с 148-151).

Відповідно до вимог ст.44 Закону № 889-VIII , Типового порядку № 640, Методичних рекомендацій щодо визначення результатів виконання завдань державними службовцями, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», затв. Наказом НАДС від 18 вересня 2020 р. № 174-20, наказу Директора НАБУ від 01.10.2020 року №114 «Про визначення результатів виконання завдань державними службовцями Національного антикорупційного бюро України, які займають посади державної служби категорій «А», «Б», «В», у 2020 році» старшим детективом керівником Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2 (безпосереднім керівником) та керівником підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 (керівником самостійного структурного підрозділу) було визначено результати виконання завдань позивачем.

Після чого , протоколом наради Головного підрозділу детективів НАБУ щодо оцінювання результатів службової діяльності детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України від 17.12.2020 року, у складі: головуючого - керівника підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Калужанського А.В.; секретаря наради - заступника керівника Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 ; за участю старшого детектива керівника Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2 (безпосереднього керівника позивача) було затверджено зазначені результати службової діяльності ОСОБА_1 .

Таким чином , апеляційний суд зазначає, що відповідачем під час проведення оцінювання службової діяльності ОСОБА_1 були дотримані вимоги Типового порядку № 640.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що позбавлений компетенції оцінювати правильність та якість виконання позивачем завдань поставлених уповноваженими суб`єктами, оскільки відповідно до вимог Закону віднесено це до дискерційних повноважень Національного антикорупційного бюро України.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи N R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Виходячи з положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 811/952/15.

Щодо надання позивачем копій матеріалів досудових розслідувань апеляційний суд зауважує, що за приписами ч.1,2 ст.222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

При цьому, матеріали справи не містять інформації щодо наявності дозволу слідчого або прокурора на розголошення відомостей, які додані позивачем до матеріалів справи, в обґрунтування якості виконання завдань, тому апеляційний суд вважає їх недопустимими доказами належного виконання службових обов`язків та свідченням порушення позивачем вимог ч.1,2 ст.222 КПК України.

Апеляційний суд також вважає необґрунтованими доводи апелянта про неможливість проведення оцінювання його діяльності безпосереднім керівником ОСОБА_2 через наявність конфлікту інтересів, з урахуванням наступного.

Апеляційний суд зазначає, що під час проведення оцінювання Управлінням внутрішнього контролю Національного бюро були здійснені заходи для встановлення наявності конфлікту інтересів в порядку ч. 3 ст. 28 Закону № 1700-VII, , але за доповідною запискою керівника Управління внутрішнього контролю Національного бюро ОСОБА_5 , за результатом розгляду повідомлення старшого детектива-керівника відділу детективів ОСОБА_2 не встановлено достатніх об`єктивних даних, що свідчать про наявність у нього потенційного чи реального конфлікту інтересів (т.1 а/с 171-173).

Апеляційний суд зауважує, що невід`ємною складовою конфлікту інтересів є службові/представницькі повноваження та вплив (можливість впливу) приватного інтересу на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій під час реалізації таких повноважень.

При цьому, факт надання позивачем пояснень в рамках службового розслідування щодо безпосереднього керівника ОСОБА_2 , з якими останній не погодився, не є беззаперечним доказом наявності між позивачем та його безпосереднім керівником конфлікту інтересів.

Разом з тим, обов`язковою складовою конфлікту інтересів є можливість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій під час реалізації службових повноважень, які мають безпосередні прямі наслідки для особи, з якою виник конфлікт інтересів.

ОСОБА_2 , будучи безпосереднім керівником ОСОБА_1 , результати виконання останнім завдань погоджував з керівником Головного підрозділу детективів Національного бюро України ОСОБА_4 під час наради, на якій виступив ОСОБА_1 з поясненнями щодо результатів своєї службової діяльності у 2020 році, заступник керівника Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_6 зазначив, що вважає запропоновану ОСОБА_2 оцінку повністю обґрунтованою. Висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців НАБУ у 2020 році затверджений Директором НАБУ.

На підставі ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2021 року Національне агентство з питань запобігання корупції було зобов`язане провести моніторинг запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності керівника Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2 під час проведення річного оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 та контролю за виконанням ОСОБА_2 актів законодавства з питань запобігання корупції на підставі п.6-1 ч.1 ст.11 Закону України "Про запобігання корупції" та надати до П`ятого апеляційного адміністративного суду у строк до 25.11.2021 року висновок за результатом здійсненого моніторингу.

За результатами аналізу наявних в Національному агентстві матеріалів

Національне агентство прийшло до висновку, що в них відсутні відомості, на підставі

яких можливо беззаперечно стверджувати про наявність між ОСОБА_2

і ОСОБА_1 неприязних стосунків, які зумовили виникнення приватного інтересу

у ОСОБА_2 під час оцінювання результатів службової діяльності за 2020 рік

ОСОБА_1 , також зазначається , що сам по собі факт надання ОСОБА_1 пояснень в межах службового розслідування, які негативно характеризують ОСОБА_2 , не може бути єдиною

підставою для констатації у ОСОБА_2 неприязного відношення та упередженого

ставлення до ОСОБА_1 , як джерела приватного інтересу, а будь-яких інших фактичних даних, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 приватного інтересу в зазначеній ситуації за результатами моніторингу Національним агентством не встановлено; невстановлення приватного інтересу унеможливлює констатацію Національним агентством конфлікту інтересів у ОСОБА_2 під час проведення щорічного оцінювання стосовно ОСОБА_1 , що підтверджується поясненнями Національного агентства з питань запобігання корупції від 30.11.2021 року за № 30-24/85534-21( т.4 а.с.188-189).

На думку апеляційного суду наявність конфлікту інтересів між позивачем та ОСОБА_2 можна було б припустити тільки у разі наявності встановленого факту неоднакової оцінки працівників при однакових показниках ефективності , але достовірні ,належні, допустимі та достатні докази існування вказаного факту на момент розгляду справи відсутні.

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми достовірні ,належні, допустимі та достатні докази існування конфлікту інтересів між позивачем та ОСОБА_2 та доходить до висновку, що оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 проведено уповноваженою особою; був дотриманий порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності та затвердження результатів такого оцінювання.

Апеляційний суд критично оцінює посилання позивача-апелянта на участь у дорожньо-транспортній пригоді на службовому автотранспорті ( відповідно до фактів встановлених постановою Одеського апеляційного суду від 28.02.2020 у справі № 501/2612/19( т.4 а.с. 197-201) , як на підставу для звільнення , так як вказані обставини взагалі не були предметом оцінювання та подальшого звільнення позивача.

Отже, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що вищенаведені обставини свідчать про об`єктивність виставленої позивачу оцінки, за результатом оцінювання службової діяльності у 2020 році, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання протиправними та скасування висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Національного антикорупційного бюро України у 2020 році, затверджений наказом Директора Національного антикорупційного бюро України №171-А від 23 грудня 2020 року, в частині, що стосується детектива Національного бюро Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1 , наказу Національного антикорупційного бюро України №171-А від 23 грудня 2020 року «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Національного антикорупційного бюро України у 2020 році» в частині, що стосується детектива Національного бюро Другого відділу детективів Четвертого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Лосєя Іллі Миколайовича, розпорядження Директора Національного антикорупційного бюро України №2108-р від 24 грудня 2020 року та наказу Директора Національного антикорупційного бюро України №252-к від 11 січня 2021 року.

При цьому, решта позовних вимог є похідними, у зв`язку з чим підстави для їх задоволення відсутні.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ,так як звільнення позивача у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності у 2020 році (пункт 3 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу») є обґрунтованим, відбулось в порядку ,встановленому Законом України "Про державну службу", не становило порушення ст. ч.1 ст.43 Конституції України та свавільного порушення права позивача на повагу до свого приватного життя в аспекті права формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру, гарантованого ст. 8 Конвенції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

(2) Висновки апеляційного суду:

Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд доходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги , та зміни чи скасування рішення суду 1-ої інстанції, а також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 242, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів.

Повне судове рішення складене та підписане 15 грудня 2021 року.

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.