Справа № 420/3743/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3743/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.,

секретаря судового засідання Перепелиці Є.Ю,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні з урахуванням особливостей, визначених ст.ст.268,269,271,272,287 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови від 29.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження №64184740, стягнення моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

12.03.2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу госісполнітельной служби м.Одеса Південного міжрегіонального управління Мін`юсту м.Одеса, третя особа - Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови від 29.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження №64184740, стягнення матеріальних збитків у розмірі 1020,00 грн. та моральної шкоди.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 року судом залишено без руху адміністративний позов.

02.04.2021 року (вх.№16660/21) від позивача на виконання вимог ухвали суду від 17.03.2021 року до суду надійшов адміністративний позов.

Так в даному адміністративному позові позивачем у якості відповідачів визначено Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Департамент транспорту, зв`язку та організацій дорожнього руху Одеської міської ради та позивач просить суд:

- визнати постанову держвиконавця Офіцерова Л.Л. від 29.01.21 ВП №64184740 «Про відкриття виконавчого провадження» незаконною і скасувати її;

- стягнути з двох відповідачів порівну, з кожного боку моральну шкоду в розмірі 3 тис. грн (з кожного відповідача по 3 тисяці).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем протиправно прийнято спірну постанову, так як виконавчий документ з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження скасовано в судовому порядку.

Також, позивач вказує, що постанову «про відкриття виконавчого провадження» було винесено 29.01.2021 року нібито «на підставі постанови департаменту транспорту і зв`язку та органiзацiп дорожнього руху одеського міського Ради», що не відповідає тексту 2-х постанов паркувальника від 21.10.2020 року (у формі А-4) і (формі стрічки).

Як стверджує позивач, департамент ніякої постанови МАО №1852253 від 21.10.2020 року не ухвалювала, так як постанова винесена Одеським міською радою (OMP) в формі трамвайного квитка, в якому записано, що ця постанова винесена Одеською міською Радою, а в не підписаній (ніким) постанові в форматі А-4 записано, що ця постанова винесена «інспектором паркувальником, а не департаментом або ОMP (органом).

Крім того, у позові зазначено, що постанову від 21.10.2020 року не направляли і не вручали рекомендованим листом з повідомленням про вручення ОСОБА_1 до 03.03.21р., що підтверджується самою постановою, де в графі 8 записано, що копія цієї постанови не прямувала ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

На думку позивача, постанова паркувальника Соф`яник В.Л. (№ МАО1852253 від 21.10.2020г) є недійсною не є юридичним документом.

Також у позові позивач покликається на допущені порушення при прийнятті постанови МАО №1852253 від 21.10.2020 року.

Водночас, у позовній заяві позивач зазначає, що відповідачами йому завдано моральну шкоду в розмірі три тисячі гривень кожнии. Позивач просить суд покарати відповідачів за завдану йому моральну шкоду.

Ухвалою суду від 02.04.2021 року судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови від 29.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження №64184740, стягнення моральної шкоди (в редакції уточнень за вх.№16660/21) і відкрито провадження по справі.

Тобто, зі змісту даної ухвали вбачається, що судом прийнято до провадження позовну заяву саме в редакції уточнень за вх.№16660/21, тобто в редакції позову, в якому позивач просить суд визнати постанову держвиконавця Офіцерова Л.Л. від 29.01.21 ВП №64184740 «Про відкриття виконавчого провадження» незаконною і скасувати її; стягнути з двох відповідачів порівну, з кожного боку моральну шкоду в розмірі 3 тис. грн (з кожного відповідача по 3 тисяці).

Суд зазначає, що у вступній частині ухвали суду від 02.04.2021 року судом вказано процесуальний статус учасників процесу та короткий зміст позовних вимог згідно позову, що поданий до суду 12.03.2021 року, а у резолютивній - згідно позову, що поданий до суду в порядку усунення недоліків 02.04.2021 року.

Вказаною ухвалою судом також доручено Першому Приморському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надати до Одеського окружного адміністративного суду (на адресу електронної пошти: та засобами поштового зв`язку) у п`ятиденний строк від дати отримання даної ухвали належним чином засвідчені копії матеріалів ВП№64184740 та зупинено провадження по справі №420/3743/21 до надходження відповіді на доручення.

05.07.2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із копіями матеріалів ВП№64184740.

У відзиві, з покликанням на фактичні обставини справи, відповідач вказує, що провадження по даній справі відкрито після закінчення виконавчого провадження №6418440, тобто відсутній предмет спору.

Зважаючи на вищевикладене відповідач просить суд закрити провадження по справі.

Ухвалою суду від 22.07.2021 року поновлено провадження по справі №420/3743/21 за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови від 29.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження №64184740, стягнення моральної шкоди, призначено справу до судового розгляду об 11:30 год. 29.07.2021 року.

28.07.2021 року від представника Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради до суду надійшли пояснення.

29.07.2021 року (вх.№41232/21) від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

29.07.2021 року (вх.№41255/21) від позивача надійшла заява, в якій міститься, в тому числі, заява про залишення без розгляду адміністративного позову по справі №420/3473/21.

Ухвалою суду від 29.07.2021 року задоволено заяву позивача, адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови від 29.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження №64184740, стягнення моральної шкоди - залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою про залишення позову без розгляду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 - скасовано, а справу №420/3743/21 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Супровідним листом від 25.11.2021 року П`ятим апеляційним адміністративним судом справу №420/3743/21 направлено до Одеського окружного адміністративного суду.

01.12.2021 року (вх.№67443/21) вказана справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та 01.12.2021 року справу №420/3743/21 передано на розгляд головуючому судді.

Суд зазначає, що 17.11.2021 року (вх.№ЕП/32227/21) від позивача надійшла заява про зміну адреси проживання.

Ухвалою суду від 06.12.2021 року прийнято до свого провадження адміністративну справу №420/3743/21 за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови від 29.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження №64184740, стягнення моральної шкоди, розпочато спочатку розгляд справи №420/3743/21, призначено справу до судового розгляду о 10:30 год. 14.12.2021 року.

13.12.2021 року (вх.№70584/21) від представника Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради до суду надійшла заява про перенесення судового засідання.

13.12.2021 року (вх.№70581/21) від представника Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що до отримання рішення Київського районного суду м. Одеса по справі № 947/31328/20, а саме 05.01.2021 року Департаментом було надіслано постанову про адміністративне правопорушення сepiп MAO1852253 вiд 21.10.2020 року відносно ОСОБА_1 для примусового виконання до Першого Приморського вiддiлу виконавчої служби у м. Одесі Південного Міжрегіонального Управління Мін`юсту м. Одеси. Після отримання рішення Київського районного суду м. Одеса по справі № 947/31328/20 Департаментом було направлено лист до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного Міжрегіонального Управління Мін`юсту м. Одеси з вимогою повернення вище зазначеної постанови без виконання у зв`язку з скасуванням.

На думку відповідача, Департаментом було вжито всіх необхідних заходів, щодо скасування постанови та недопущення накладення арештів на кошти позивача.

Щодо моральної шкоди, то відповідач вважає, що 17.06.2021 року Одеським окружним адміністративним судом 17.06.2021 року було ухвалено рішення по справі № 420/3484/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного Міжрегіонального Управління Мін`юсту м. Одеси, третя особа Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди. Яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження та стягнення з вiдповiдачiв по дві тисячі гривень моральної шкоди з кожного. 07.09.2021 року П`ятий апеляційний адміністративний суд дане рішення залишив в силі. А також вище зазначене рішення суду було виконано, а саме 22.10.2021 року направлено поштовий переказ в сумі 2000,00 грн. на адресу Позивача, який отримано 23.10.2021

З урахуванням вищевикладеного, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

14.12.2021 року (вх.№70679/21) та 15.12.2021 року (вх. ЕП/36054/21) від позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 14.12.2021 року, яка прийнята на місці та занесена до протоколу судового засідання відкладено розгляд справи на 10:30 год.15.12.2021 року.

У судове засідання 15.12.2021 року уповноважені представники відповідачів не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином та своєчасно.

15.12.2021 року (вх.№71112/21) від позивача до суду надійшло клопотання про виклик свідків.

15.12.2021 року (вх.№71110/21 та вх.№71111/21) від позивача надійшли відповідді на відзиви відповідачів.

Ухвалами суду від 15.12.2021 року:

- відмовлено в задоволені клопотання представника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про закриття провадження по справі №420/3743/21;

- відмовлено в задоволенні клопотань позивача про витребування доказів та про виклик свідків по справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови від 29.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження №64184740, стягнення моральної шкоди.

Позивач у судовому засіданні 15.12.2021 року підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзивів на позовну заяву, пояснень, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Постановою Інспектора з паркування Софіяник Віталія Леонідовича про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовано в режимі фотозйомки порушення водієм автомобіля ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 п.15.9ґ Правил дорожнього руху : 21.10.2020 року за адресою м. Одеса площа Незалежності,1А 21.10.2020 року о 14 год.34 хв. водій «здійснив зупинку, стоянку на перехресті, що суттєво перешкоджає дорожньому руху та створює загрозу безпеці руху». Зазначена подія була зафіксована інспектором Софіяник В.Л. в режимі фотозйомки (відеозапису) відповідно до статтей 279-1 КУпАП. Постановою інспектора з паркування ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 510 грн. на підставі ч.3 ст.122 КУпАП.

В той же час, судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року по справі №947/31338/20, яке набрало законної сили 11.12.2020 року скасовано постанову про адміністративне правопорушення серія МАО1852253 від 21.10.2020 року відносно ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що 18.01.2021 року Департамент транспорту, зв`язку, та організації дорожнього руху Одеської міської ради звернувся до Першого Приморського відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення №МАО 1852253 від 21.10.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1 020,00 грн (а.с.48-80).

При цьому суд зазначає, що дана заява не містить дати її складання, а матеріали виконавчого провадження 64184740 - доказів направлення її Департаментом транспорту, зв`язку, та організації дорожнього руху Одеської міської ради засобами поштового зв`язку.

До заяви було надано вищезазначену постанову, та постанову по справі про адміністративне правопорушення серії МАО 1852253 (25229) (в формі трамвайного квитка (94x5).

Як стверджує Департамент транспорту, зв`язку, та організації дорожнього руху Одеської міської ради копію даного рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року по справі №947/31338/20, яке набрало законної сили 11.12.2020 року ним отримано 05.01.2021 року.

29.01.2021 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Л.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64184740 та постанову про арешт коштів боржника.

З вищевикладеного вбачається, що станом на дату звернення Департаменту транспорту, зв`язку, та організації дорожнього руху Одеської міської ради до Першого Приморського відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення №МАО 1852253 від 21.10.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1 020,00 грн., вказаний виконавчий документ було скасовано.

18.03.2021року Державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Л.Л., у зв`язку з постановленням Київським районним судом м.Одеси Рішення від 30.11.2020р. по справі №947/31338/20, яким скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії МАО 1852253 від 21.10.2020р., прийнято постанову ВП № 64184740 про закінчення виконавчого провадження, якою закінчено виконавче провадження з примусового виконання Постанови Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради № МАО 1852253 від 21.10.2020р. про стягнення коштів у розмірі 1020 грн., припинено чинність арешту майна боржника, та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

При цьому суд зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження, які надані до суду, відсутня відповідна заява стягувача про прийняття постанови по справі №947/31338/20.

Вважаючи постанову від 29.01.21 ВП №64184740 «Про відкриття виконавчого провадження» незаконною, а також вказуючи на наявність підстав для стягнення з відповідачів моральної шкоди, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), в редакції, яка діяла станом на дату прийняття спірної постанови виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 6 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року по справі №947/31338/20, яке набрало законної сили 11.12.2020 року, зокрема, встановлено:

«…Постанова серії МА01852253 не відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Так, з постанови не убачається, інспектор з паркування якої саме установи виніс оскаржувану постанову. В постанові міститься посилання на ст.289 КУпАП , яка визначає строки оскарження, а щодо порядку оскаржування - в постанові відсутні будь-які вказівки».

Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено недоліки виконавчого документу з примусового виконання кого відкрито виконавче провадження №64184740, тобто його невідповідність п.1, п.3 ч.1 ст.4 Закону №1404-VIII.

В той же час, вирішуючи дану адміністративну справу суд вважає доречним зауваження позивача про те, що постанова серії МА01852253 не містить підпису особи, яка її прийняла.

Усі вищевикладені обставини у своїй сукупності є свідченням того, що у державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) після отримання 18.01.2021 року заяви Департамент транспорту, зв`язку, та організації дорожнього руху Одеської міської ради про примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення №МАО 1852253 від 21.10.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1 020,00 грн були відсутні правові підстави для відкриття виконавчого провадження №64184740.

При цьому щодо доводів позивача про те, що станом на дату подання вищевказаної заяви про примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення №МАО 1852253 від 21.10.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1 020,00 грн вказаний виконавчий документ був скасований, то суд зазначає.

Так, хоча і вказана обставина є безумовною підставою вважати, що примусове виконання даного виконавчого документа відповідно до вимог Закону №1404-VIII є неможливим, в той же час у відповідача - Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) був відсутній законодавчо визначений обов`язок по її встановленню, відсутні прописані механізми для здійснення перевірки чинності виконавчого документа.

Тобто, за вказаних обставин, фактично, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) після отримання вищевказаної заяви Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради діям по принципу добросовісності стягувача.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інших суб`єктів правовідносин.

При цьому суд зазначає, що предметом розгляду у даній справі не є дії Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради по пред`явленню до примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення №МАО 1852253 від 21.10.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу.

Так, розгляд даної справи здійснюється в порядку ст.287 КАС України, тобто з певними особливостями, які полягають, зокрема, в скорочених термінах розгляду справи.

В той же час, у разі оскарження позивачем дій Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради по пред`явленню до примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення №МАО 1852253 від 21.10.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу, то розгляд такої справи здійснювався б чи то в порядку, визначеному статтею 262 КАС України чи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Як вже встановлено судом, 18.03.2021 року Державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Л.Л., у зв`язку з постановленням Київським районним судом м.Одеси Рішення від 30.11.2020р. по справі №947/31338/20, яким скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії МАО 1852253 від 21.10.2020р., прийнято постанову ВП № 64184740 про закінчення виконавчого провадження, якою закінчено виконавче провадження з примусового виконання Постанови Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради № МАО 1852253 від 21.10.2020р. про стягнення коштів у розмірі 1020 грн., припинено чинність арешту майна боржника, та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Насамперед, Суд звертає увагу, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Отже, ефективний захист прав є метою адміністративного судочинства. З огляду на це, вирішуючи кожен спір, адміністративні суди, з урахуванням вимог позовної заяви та позиції сторін, повинні застосовувати такі способи захисту, які будуть ефективними на практиці.

Ця мета перегукується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі « Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії», п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суд.

Фактично, із прийняттям постанови від 18.03.2021 року постанова від 29.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження №64184740 вичерпала свою дію.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що обраний позивач спосіб відновлення порушеного його права шляхом скасування постанови від 29.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження №64184740 не є ефективним та таким, що відповідає меті звернення до адміністративного суду, а отже, у задоволенні позовних вимог в частині визнання її незаконною наслідком чого є її скасування є такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В той же час, зважаючи на встановлені у цій справі фактичні обставини справи, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії головного державного виконавця Першого Приморського відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л.Л. з прийняття до примусового виконання в рамках виконавчого провадження ВП №64184740 виконавчого документа, який не відповідає вимогам ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд зазначає.

Фактично, доводи поповича, які на його думку є свідченням наявності підстав для стягнення моральної шкоди зводяться до незаконного арешту його карткового рахунку на який відбувається виплата пенсії та необхідність покарання відповідачів за їх протиправну поведінку.

Вирішуючи дану вимогу суд з`ясовує факт доведеності понесення позивачем моральних страждань саме фактом прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, так як саме вона і є предметом розгляду у справі та підлягала перевірці саме її правомірність.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Суд зазначає, що положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в статті 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причиного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

При цьому, обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, але не виключно, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 818/1429/17, від 12.11.2019 року у справі №818/1430/17.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Разом з тим, до суду позивачем не надано доказів настання втрат майнового чи немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ у зв`язку прийняттям саме постанови про відкриття виконавчого провадження, які у розумінні ст.23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Суд ще раз звертає увагу, що предметом розгляду у даній справі не є дії Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради по пред`явленню до примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення №МАО 1852253 від 21.10.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження утворювали підстави для стягнення з Першого Приморського відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) моральної шкоди.

Позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань відповідачами по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок такої бездіяльності відповідача.

При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зауважує на тому, що позивач належним чином не обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди.

В той же час, суд враховує, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року по справі №420/3484/21, яке набрало законної сили стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (65026, Одеська обл., м. Одеса, Польський узвіз, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.00коп. та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспорту, зв`язку та організацій дорожнього руху Одеської міської ради (вул. Б.Хмельницького, 18, м.Одеса, 65007, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі)грн. 00 коп.

При цьому предметом позову у даній справі була правомірність саме постанови від 29.01.2021р. ВП № 64184740 «Про арешт грошей боржника ОСОБА_1 », у зв`язку із прийняттям якої позивач і пов`язує наявність завданої йому моральної шкоди та задовольняючи дану вимогу, суд виходив саме з того, що фактично позивача внаслідок протиправних дій з боку відповідачів, було позбавлено можливості розпоряджатися власними коштами, що призвело до негативних наслідків для нього, викликало значні хвилювання, та, серед іншого, отримання позики, а тому враховуючи співмірність дій відповідачів та тяжкості наслідків для позивача, суд доходить висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, зокрема, у розмірі 2000 грн. з кожного з відповідачів, оскільки на переконання суду саме означена сума є справедливою сатисфакцією, та співмірною завданій позивачеві шкоді.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження та самим лише фактом пред`явлення вищевказаного виконавчого документа до примусового виконання, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідачів моральної шкоди є необґрунтованою, недоведеною,а отже не підлягає задоволенню.

Виходячи з викладеного у своїй сукупності, суд вважає позов є таким, що підлягає частковому задоволенню з урахуванням положень ч.2 ст.9 КАС України шляхом:

- визнання протиправним дій головного державного виконавця Першого Приморського відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Л.Л. з прийняття до примусового виконання в рамках виконавчого провадження ВП №64184740 виконавчого документа, який не відповідає вимогам ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 287, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови від 29.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження №64184740, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Першого Приморського відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Л.Л. з прийняття до примусового виконання в рамках виконавчого провадження ВП №64184740 виконавчого документа, який не відповідає вимогам ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідачі:

Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Польський узвіз, 6, м.Одеса, 65026, ).

Департамент транспорту, зв`язку та організацій дорожнього руху Одеської міської ради (вул. Б.Хмельницького, 18, м.Одеса, 65007, )

Суддя Корой С.М.