Справа № 640/31639/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2021 року м. Київ № 640/31639/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до третя особаМіністерства внутрішніх справ України, Міністерство юстиції України
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішнії справ України щодо звуження права громадськості в участі в екзаменаційних комісіях при Територіальних сервісних центрах Міністерства внутрішніх справ;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України вжити заходів щодо повернення права громадськості на участь у екзаменаційних комісіях при Територіальних сервісних центрах Міністерства внутрішніх справ шляхом внесення змін до Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія запровадженим Наказом №408 "Про внесення змін до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07 грудня 2009 року №515" від 22.05.2020.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що дії Міністерства внутрішніх справ України щодо внесення змін до Наказу від 07.12.2009 №515 стосовно порядку приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень є протиправними, оскільки шляхом внесення таких змін відбулось звуження прав громадськості в участі у екземенаційних комісіях при Територіальних центрах Міністерства внутрішніх справ, що призвело до порушення положень частини третьої статті 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Що порушеного права позивач зауважив, що відповідач всупереч нормам Конституції України звузив зміст Інструкції, виключивши можливість участі громадських організацій, ( ОСОБА_1 як керівника ГО) у екземенаційних комісіях у ТСЦ МВС. Крім того, відповідач не провів констультацій із громадськими об`єднаннями щодо проекту наказу, який, на думку, позивача, змінює зміст Інструкції шляхом звуження змісту прав громадських об`єднань.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2020 прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/31639/20 та визначено, що справа буде розглядатись без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2021 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача щодо розгляду справи №640/31639/20 в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Міністерство юстиції України.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 08.02.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній вважає, що позивачем не доведено факту порушення його прав Наказом Міністерства внутрішніх справ №408 Про внесення змін до Наказу МВС України від 07.12.2009 №515, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів звернення до МВС України із заявою про бажання брати участь у екзаменаційних комісіях ТСЦ МВС. Разом з тим, відповідач зазначив про те, що державна реєстрація наказу МВС України від 22.05.2020 №408 підтверджує відповідність вказаного наказу Конституції України, законам України, актам законодавства, Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Позивачем 17.02.2021 подано до суду відповідь на відзив, в якій останній повідомив про те, що він листами від 24.10.2017 та від 28.10.2020 звертався до ТСЦ 4641 щодо включення його до складу Комісії з приймання іспитів зі знання Правил дорожнього руху та навичок керування транспортними засобами відповідних категорій. У відповідь на клопотання від 24.10.2017 ТСЦ 4641 повідомив про те, що 02.09.2017 вже створена екзаменаційна комісія, однак, у подальшому при формуванні нового складу екзаменаційної комісії з приймання іспитів зі знань Правил дорожнього руху, пропозиція ОСОБА_1 буде врахована та йому буде запропоновано увійти до складу Комісії. Однак, у своїй відповіді від 04.11.2020 ТСЦ 4641 відмовив ОСОБА_1 у його клопотанні щодо включення до складу Комісії, обгрунтувавши це тим, що у зв`язку зі зімною законодавства, така можливість була виключена із Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія. Таким чином, позивач вважає, що громадяни не можуть реалізувати тепер своє право на участь в Комісії, адже Міністерство внутрішніх справ України внесло зміни в Інструкцію, чим звузило право громадськості на участь в екзаменаційній комісії, чим порушило низку норм законодавства та права позивача. На переконання позивача, порушення його прав внаслідок змін в Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, що були внесені Наказом МВС №408 є очевидними та повністю доведеними.

Від третьої особи 22.02.2021 до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких представник зазначив про те, що під час здійснення реєстрації наказу МВС України від 22.05.2020 №408 "Про внесення змін до наказу МВС України від 07.12.2009 №515", було дотримано порядок подання акта на державну реєстрацію, а вказаний наказ погоджено з Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, Міністерством цифрової трансформації України, Міністерством закордонних справ України, Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством освіти і науки України та Державною регуляторною службою України.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив та письмові пояснення третьої особи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.02.2009 №515 (далі - Наказ №515) затверджено Інструкцію про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія.

Пунктом 2.14 розділу 2 Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія (в редакції, до внесення змін Наказом від 22.05.2020 №408) встановлено, зокрема, що екзаменаційна комісія з приймання іспитів зі знань Правил дорожнього руху та навичок керування транспортними засобами відповідних категорій повинна складатися не менше ніж з трьох осіб. До комісії повинні входити працівники ТСЦ МВС. Можуть також залучатися представники від закладів або транспортних підприємств, військових комісаріатів і громадських організацій.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , як керівник Громадської організації "Незалежні", яка у відповідності до її статуту, сприяє забезпеченню дотриманню законності та захисту прав громадян, звернувся до Територіального сервісного центру МВС 4641 із клопотанням від 24.10.2017, в якому просив включити його до складу Екзаменаційної комісії з приймання іспитів зі знань Правил дорожнього руху та навичок, керування транспортними засобами відповідних категорій на 1 (один) екзаменаційний день (суботу).

Листом від 10.11.2017 №31/13-Л-57 Територіальний сервісний центр №4641 повідомив позивача про те, що станом на сьогодні (10.11.2017), в територіальному сервісному центрі 4641 РСЦ МВС у Львівській області наказом від 02.09.2017 №265 створена екзаменаційна комісія з приймання іспитів зі знань Правил дорожнього руху та навичок керування транспортними засобами відповідних категорій. В подальшому, при формуванні нового складу екзаменаційної комісії з приймання іспитів зі знань Правил дорожнього руху та навичок керування транспортними засобами відповідних категорій, пропозиції позивача будуть враховані та йому буде запропоновано про залучення до складу даної комісії.

Так, Наказом від 22.05.2020 №408 Міністерством внутрішних справ України було внесено зміни до Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.02.2009 №515, зокрема, щодо пункту 2.14 розділу 2 вказаної Інструкції, який було викладено в наступній редакції (п. 1 розділу 2): Теоретичний іспит для отримання права керування транспортними засобами (далі - теоретичний іспит) приймається уповноваженими працівниками ТСЦ МВС, на яких згідно з посадовими обов`язками покладено функції з прийняття іспитів для отримання права керування транспортними засобами (далі - екзаменатор). Персональний склад екзаменаторів ТСЦ МВС визначається наказом регіонального сервісного центру МВС (далі - РСЦ МВС).

Позивач звернувся до Територіального сервісного центру МВС 4641 із клопотанням від 28.10.2020, в якому просив включити його до складу Екзаменаційної комісії з приймання іспитів зі знань Правил дорожнього руху та навичок керування транспортними засобами відповідних категорій на 1 (один) екзаменаційний день (суботу).

Листом від 04.11.2020 №31/13-4641-СЛ-10/СБ ТСЦ МВС №4541 повідомив позивача про те, що Інструкцією про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.02.2009 №515 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22 травня 2020 року № 408) не передбачено створення екзаменаційних комісій, а також залучення членів громадських організацій для здачі іспитів з навичок керування транспортними засобами. Одночасно позивача проінформовано про те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 12.02 2020 №79 прийнято рішення ліквідувати як юридичну особу публічного права Регіональний сервісний центр МВС у Львівській області. На сьогодні створено ліквідаційну комісію та триває процес ліквідації. Всі функції та повноваження перейшли до Головного сервісного центру МВС.

Позивач вважає, що після внесення змін Наказом від 22.05.2020 №408 до Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.02.2009 №515, відповідач всупереч нормам Конституції України звузив зміст Інструкції, виключивши можливість участі громадських організацій ( ОСОБА_1 як керівника ГО) у екземенаційних комісіях у ТСЦ МВС та не провів констультацій із громадськими об`єднаннями щодо проекту наказу, який, на думку позивача, змінює зміст Інструкції шляхом звуження змісту прав громадських об`єднань.

Незгода позивача із діями відповідача щодо звуження права громадськоїсті в участі у екзаменаційних комісіях при Територіальних сервісних ценираї МВС зумовила його на звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначення прав, обов`язків і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання регулюється Законом України «Про дорожній рух».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про дорожній рух» законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Статтею 52-1 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що до повноважень Міністерства внутрішніх справ України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належать, зокрема:

- участь у формуванні та реалізації в межах своїх повноважень державної політики щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, підготовка проектів законів та інших нормативно-правових актів, у тому числі правил, норм, державних і регіональних програм щодо забезпечення безпеки дорожнього руху та його учасників;

- здійснення у випадках, передбачених законом, державної реєстрації та обліку транспортних засобів, приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами і видача відповідних документів;

- забезпечення організації та здійснення контролю за підготовкою, перепідготовкою та підвищенням кваліфікації водіїв транспортних засобів.

Частиною восьмою статті 15 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що теоретичний і практичний іспити для отримання права на керування транспортними засобами відповідної категорії складаються в територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затверженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878 Міністерство внутрішніх справ України відповідно до покладених на нього завдань здійснює у випадках, передбачених законом, державну реєстрацію (перереєстрацію) та облік транспортних засобів, приймає іспити для отримання права керування транспортними засобами і видає відповідні документи.

Разом з тим, згідно з абзацом п`ятим пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №511), посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, отриманий після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому Міністерством охорони здоров`я України, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.

Пунктом 17 Положення №340 визначено, що особи складають іспити, необхідні для одержання посвідчення водія, в територіальних сервісних центрах МВС незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування. Практичний іспит складається в територіальному сервісному центрі МВС, в якому успішно складено теоретичний іспит.

Так, на виконання зазначених нормативних приписів Міністерством внутрішніх справ України прийнято наказ від 22.05.2020 № 408 «Про внесення змін до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07 грудня 2009 року № 515», яким викладено в новій редакції Інструкцію про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 грудня 2009 року № 515, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 06 липня 2020 року за № 625/34908, якою визначено механізм приймання іспитів для отримання особами права керування транспортними засобами, оформлення, видачі, обміну, повернення, зберігання, анулювання та знищення національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії територіальними сервісними центрами МВС.

Відповідно до розділів 2, 3 зазначеної Інструкції теоретичний іспит для отримання права керування транспортними засобами приймається уповноваженими працівниками територіального сервісного центру МВС, на яких згідно з посадовими обов`язками покладено функції з прийняття іспитів для отримання права керування транспортними засобами. Персональний склад екзаменаторів територіального сервісного центру МВС визначається наказом регіонального сервісного центру МВС. Практичний іспит з навичок керування транспортним засобам складається в тому ж територіальному сервісному центрі МВС, де було успішно складено теоретичний іспит. Практичний іспит приймає екзаменатор, який має посвідчення водія тої категорії транспортних засобів, з якої приймає іспити. Персональний склад екзаменаторів територіального сервісного центру МВС визначається наказом регіонального сервісного центру МВС.

Як зазначив позивач, відповідач всупереч нормам Конституції України звузив зміст Інструкції, виключивши можливість участі громадських організацій, ( ОСОБА_1 як керівника ГО) у екземенаційних комісіях у ТСЦ МВС та не провів консультацій із громадськими об`єднаннями щодо проекту наказу, який, на думку позивача, змінює зміст Інструкції шляхом звуження змісту прав громадських об`єднань.

Судом встановлено, що Наказ МВС України від 22.05.2020 №408 "Про внесення змін до наказу МВС України від 07.12.2009 №515" зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.07.2020 за №625/34908 та опубліковано в Офіційному віснику України від 17.07.2020 за №55, а також внесено до Єдиного державного реєстру нормативних актів.

Слід зауважити, що Міністерство юстиції України діє відповідно до Положення про Міністерство юстицїі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 (зі змінами від 10.06.2020) (далі - Положення №228).

Пунктом 4 Положення №228, встановлено, що Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, а також інших органів, акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які є суб`єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Указу Президента України від 03.10.1992 № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», цього Положення та інших актів законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів (далі - Положення №731).

Відповідно до пункту 2 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затверженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 (далі - Положення №731) державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси і стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення.

Згідно з пунктом 4 Положення №731 державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно- правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Пунктом 8 Положення №731 передбачено, що нормативно-правовий акт, що подається на державну реєстрацію, має відповідати вимогам законодавства про мови та інших актів законодавства, узгоджуватися з раніше прийнятими актами і викладатися згідно з правописом та з дотриманням правил нормопроектувальної техніки.

Пунктом 8 Положення №731 передбачено, що нормативно-правовий акт, що подається на державну реєстрацію, має відповідати вимогам законодавства про мови та інших актів законодавства, узгоджуватися з раніше прийнятими актами і викладатися згідно з правописом та з дотриманням правил нормопроектувальної техніки.

При цьому, варто відзначити, що нормативно-правовий акт може бути повернутий органом державної реєстрації без державної реєстрації для доопрацювання на прохання суб`єкта нормотворення, а також якщо суб`єктом нормотворення порушено вимоги цього Положення або порядку подання акта на державну реєстрацію, встановленого органом державної реєстрації (пункт 11-1 Положення №731).

Також, пунктом 13 Положення № 731 встановлено підстави для відмови у проведенні державної реєстрації, зокрема, у державній реєстрації відмовляється, якщо нормативно-правовий акт:

а) не відповідає Конституції та законам України, іншим актам законодавства, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, Конвенції про права осіб з інвалідністю, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС);

б) видано з порушенням вимог законодавства або без урахування практики Європейського суду з прав людини, зокрема акт:

- порушує чи обмежує встановлені законом права, свободи й законні інтереси громадян та юридичних осіб або покладає на них не передбачені законодавством обов`язки;

- виходить за межі компетенції органу, що його видав;

- містить норми, що призводять або можуть призвести до вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень;

- не відповідає вимогам законодавства про мови;

- суперечить установленому порядку документування управлінської діяльності;

- видано за наявності будь-якої з обставин, визначених у частині першій статті 25 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (на підставі повідомлення ДРС);

в) не узгоджено із суб`єктами нормотворення та/або з іншими заінтересованими органами відповідно до законодавства в порядку та за формою, встановленими законодавством з питань документування управлінської діяльності, або не повідомлено про позицію уповноваженого представника від всеукраїнських профспілок, їх об`єднань та уповноваженого представника від всеукраїнських об`єднань організацій роботодавців щодо нормативно-правового акта, прийнятого міністерством та іншим центральним органом виконавчої влади з питань, що стосуються соціально-трудової сфери, та проведену роботу з врахування їх зауважень і пропозицій;

г) викладено з порушенням правил правопису та нормопроектувальної техніки;

ґ) не узгоджено з Уповноваженим Президента України з прав людей з інвалідністю, Урядовим уповноваженим з прав осіб з інвалідністю, всеукраїнськими громадськими організаціями осіб з інвалідністю та їх спілками у разі наявності у нормативно-правовому акті положень, що стосуються осіб з інвалідністю;

д) не узгоджується з дорученням, даним органу, що видав акт.

Так, досліджуючи матеріали справи, судом не встановлено, а матеріалами не підтверджено, що Наказ Міністерства внутрішних справ України від 22.05.2020 №408, яким внесено зміни до Наказу від 07.12.2009 №515 про затвердження Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія не відповідає критеріям, визначених пунктами 11-1, 13 Положення №731.

При цьому, представник третьої особи наголосив на тому, що Мін`юст здійснює державну реєстрацію нормативно-правових актів, які відповідають нормам закону, а Наказ від 22.05.2020 №408 було погоджено з Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, Міністерством цифрової трансформації України, Міністерством закордонних справ України, Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством освіти і науки України та Державною регуляторною службою України.

Крім того, судом встановлено, що Наказ від 22.05.2020 №408 «Про внесення змін до наказу МВС України від 07 грудня 2009 року № 515» зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 липня 2020 року за №625/34908 та опубліковано в Офіційному віснику України № 55 від 17.07.2020 та внесено до Єдиного державного реєстру нормативних актів.

Наведене свідчить про правомірність внесення змін до наказу МВС України від 07 грудня 2009 року № 515 Наказом від 22.05.2020 №408, а державна реєстрація наказу МВС України від 22.05.2020 № 408 підтверджує його відповідність Конституції України, законам України, актам законодавства, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як вбачається з матеріалів справи, із клопотаннями від 24.10.2017 та від 28.10.2020 позивач звертався до Територільного сервісного центру МВС 4641.

При цьому, в якості відповідача визначено Міністерство внутрішніх справ України, яким на думку позивача, вчинено протиправні дії щодо звуженя права громадськості в участі у екзаменаційних комісіях при Територіальних сервісних центрах МВС.

Пунктами 1-4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, передумовою для захисту адміністративним судом прав особи є встановлення факту порушення прав такої особи.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить суд визнати протиправними дії Міністерства внутрішнії справ України щодо звуження права громадськості в участі в екзаменаційних комісіях при Територіальних сервісних центрах Міністерства внутрішніх справ та зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України вжити заходів щодо повернення права громадськості на участь у екзаменаційних комісіях при Територіальних сервісних центрах Міністерства внутрішніх справ шляхом внесення змін до Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія запровадженим Наказом №408 "Про внесення змін до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07 грудня 2009 року №515" від 22.05.2020.

Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року № К/9901/1141/18, від 29 березня 2018 року № А/9901/94/18800/35/17.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту», у розумінні статті 13 Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у п. 22 постанови від 08 липня 2020 року у справі № 348/812/17.

Суд зветає увагу, що позивачем не оскаржується сам наказ від 22.05.2020 №408, яким було внесено зміни до Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої Наказом від 07.12.2009 №515, про що судом було також зазначено в ухвалі від 26.01.2021, а том наведене не узгоджується з приписами статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій Міністерства внутрішнії справ України щодо звуження права громадськості в участі в екзаменаційних комісіях при Територіальних сервісних центрах Міністерства внутрішніх справ та зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України вжити заходів щодо повернення права громадськості на участь у екзаменаційних комісіях при Територіальних сервісних центрах Міністерства внутрішніх справ шляхом внесення змін до Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія запровадженим Наказом №408 "Про внесення змін до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07 грудня 2009 року №515" від 22.05.2020.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статтею 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В силу статі 76 Кодексу адміністративного судочинства України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, питання щодо розподілу судових витрат вирішенню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.