Справа № 640/26781/21
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Київ № 640/26781/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Васильєвій Ю.В.,

за участі представників сторін:

представника позивача: Корнейчука О.Л.

представників відповідача: Красножон А.С., Любінської І.С.

розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом Державної регуляторної служби України

до Київської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення №1529/5593 від 27.09.2018,-

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 30 листопада 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Державна регуляторна служби України (далі по тексту також - позивач) з адміністративним позовом до Київської міської ради (далі по тексту також - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 27 вересня 2018 року №1529/5593 «Про встановлення обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових в м. Києві».

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність оскарженого рішення, оскільки таке суперечить положенням чинного законодавства та принципам державної регуляторної політики та завдає значної шкоди суб`єктам господарювання.

Позивач також вказує про безрезультатність звернення Державної регуляторної служби України як уповноваженого органу до відповідача з пропозиціями привести оскаржуване рішення у відповідність до вимог закону, що, у свою чергу, зумовило звернення до суду з метою захисту порушених прав та інтересів суб`єктів господарювання, приведення регуляторного поля у відповідність до вимог закону та заниження безпідставного адміністративного тиску.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/26781/21 в порядку загального позовного провадження.

Вказаною ухвалою суду відповідачам надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їм даної ухвали для надання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

19 жовтня 2021 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти позову та вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки з метою впорядкування обігу алкогольних та слабоалкогольних напоїв і пива на території міста Києва в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а також вирішення існуючої проблеми щодо збереження та зміцнення здоров`я дітей та молоді міста через обмеження обігу алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива на території м. Києва шляхом заборони їх реалізації з 23:00 до 10:00 години, Київська міська рада 27.09.2018 року прийняла рішення № 1529/5593 «Про встановлення обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових в м. Києві», яким обмежено торгівлю пивом (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових в місті Києві у стаціонарних об`єктах торгівлі, малих архітектурних формах та тимчасових спорудах торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, окрім закладів ресторанного господарства (кафе, бари, заклади громадського харчування, ресторани тощо) на території міста Києва шляхом заборони їх реалізації з 23:00 до 10:00 години. Реалізація цього рішення, на думку відповідача, дозволила врегулювати питання впливу алкоголізму на суспільство, дотримання правил тиші в населених пунктах і громадських місцях та захисту населення від шкідливого впливу шуму, а також зниження рівня злочинності шляхом проведення заходів з обмеження продажу алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива на території міста Києва.

Крім того, відповідач вказує, що відповідальною Постійною комісією Київської міської ради забезпечено підготовку експертного висновку до проекту рішення, який в установленому порядку направлений до Державної регуляторної служби України. Разом з тим, оскільки пропозиції Державної регуляторної служби України щодо удосконалення проекту регуляторного акта не є обов`язковими для врахування й відхилення яких не є підставою для припинення подальшого розгляду та прийняття проекту регуляторного акта на пленарному засіданні сесії ради, Постійною комісією Київської міської ради вони були відхилені.

Відтак, на думку відповідача, оскаржуване рішення є правомірним та забезпечує прозорий та чіткий механізм взаємовідносин між органами влади, суб`єктами господарювання, продавцями та споживачами.

09 листопада 2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, зі змісту якої вбачається, що, на думку позивача, місцева рада не має повноважень самостійно встановлювати постійну, а не на час проведення масових заходів, заборону продавати алкогольні, слабоалкогольні напої та тютюнові вироби, у тому числі на певних територіях чи у певні години доби. Крім того, органам державної влади та органам місцевого самоврядування забороняється приймати акти та вчиняти дії, які усувають конкуренцію або необґрунтовано сприяють окремим конкурентам у підприємницькій діяльності чи запроваджують обмеження на ринку, не передбачене законодавством. Відтак, оскаржуваний регуляторний акт порушує право на підприємницьку діяльність, оскільки встановлює не передбачені законом обмеження щодо обігу окремих видів товарів та послуг.

18 листопада 2021 року представником відповідача подано до суду заперечення, відповідно до яких наголошено, що законодавством України встановлена виключна компетенція сільських, селищних, міських рад щодо прийняття рішення про встановлення заборони продажу пива (крім безалкогольного, алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) у визначений час доби в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

26 листопада 2021 року представником відповідача також подано до суду пояснення по справі, в яких зазначено, що оскаржуване рішення Київської міської ради відповідає принципам державної регуляторної політики та прийняте з дотриманням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

У судовому засіданні 30.11.2021 представник позивача просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідач у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

З метою впорядкування обігу алкогольних та слабоалкогольних напоїв і пива на території міста Києва, а також вирішення існуючої проблеми щодо збереження та зміцнення здоров`я дітей та молоді міста через обмеження обігу алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива на території м. Києва шляхом заборони їх реалізації з 23:00 до 10:00 години, Київська міська рада 27.09.2018 року прийняла рішення № 1529/5593 «Про встановлення обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових в м. Києві».

На виконання вимог статей 9, 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» проект рішення Київської міської ради 15 червня 2018 року оприлюднений в мережі Інтернет за адресою: www.kyivcity.gov.ua для одержання зауважень та пропозицій від юридичних та фізичних осіб, їх об`єднань. Зауваження та пропозиції до проекту регуляторного акта приймались від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань протягом одного місяця з дня його оприлюднення, тобто до 15 липня 2018 року.

На виконання вимог ст. 34 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та Постанови КМУ від 23 вересня 2014 року № 634 Постійною комісією з питань торгівлі, підприємництва та регуляторного політики Київської міської ради забезпечено підготовку експертного висновку до проекту рішення, який наряду з проектом, аналізом регуляторного впливу, М-Тестом, повідомленням про оприлюднення, додатками направлено до Державної регуляторної служби України Листом від 26.07.2018 №08/286-271

Державна регуляторна служба України Листом від 28.08.2018 № 8520/0/20-18 надала пропозиції Постійній комісії з питань торгівлі, підприємництва та регуляторного політики Київської міської ради щодо удосконалення проекту регуляторного акта, відповідно до яких зазначено, зокрема, що розробником не доведено відповідність проекту рішення принципам державної регуляторної політики, зокрема, збалансованості - забезпечення у регуляторній діяльності балансу інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави, та ефективності - забезпечення досягнення внаслідок дії регуляторного акта максимально можливих позитивних результатів за рахунок мінімального необхідних витрат ресурсів; наданий розробником аналіз регуляторного впливу до проекту рішення не у повній мірі відповідає вимогам Методики проведення аналізу впливу регуляторного акта, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2004 № 308 «Про затвердження методик проведення аналізу впливу та відстеження результативності регуляторного акта» із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1151 та ін.

За твердженнями відповідача, Лист Державної регуляторної служби України про надання пропозицій щодо удосконалення проекту регуляторного акта - рішення Київської міської ради «Про встановлення обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових в м. Києві» розглянутий 12 вересня 2018 року на засіданні відповідальної постійної комісії Київської міської ради.

За результатом розгляду відповідальною постійною комісією Київської міської ради вирішено відхилити зауваження та пропозиції Державної регуляторної служби України від 28.08.2018 № 8520/0/20-18 до проекту рішення Київської міської ради «Про встановлення обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових в м. Києві» (протокол № 14/73 засідання постійної комісії Київської міської ради з питань торгівлі, підприємництва та регуляторної політики).

З матеріалів справи також вбачається, що Державна регуляторна служба України Листом від 12.04.2021 № 1833/0/20-21 звернулася до відповідача з пропозиціями щодо приведення рішення Київської міської ради від 27 вересня 2018 року №1529/5593 «Про встановлення обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових в м. Києві» у відповідність до вимог законодавства.

Оскільки пропозиції позивача щодо внесення змін до регуляторного акта не були враховані, а також вважаючи його протиправним та таким, що суперечить принципам державної регуляторної політики та завдає значної шкоди суб`єктам господарювання, позивач звернуся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 5 КАС України встановлено право на звернення до суду і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Суд звертає увагу, що гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 07.11.2019 у справі № 826/1647/16, від 30.09.2020 у справі № 806/204/17, постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № П/9901/370/18, від 28.10.2020 у справі № 9901/153/20, тобто є сталою.

Відтак, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Розглядаючи адміністративну справу в розрізі встановлення наявності в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, суд вважає за необхідне дослідити питання правової природи оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі також - Закон України № 280/97-ВР).

Відповідно до ст. 2 Закону України № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст. 4 Закону України № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

Статтею 5 Закону України № 280/97-ВР визначена система місцевого самоврядування.

Так, система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Відповідно до ст. 25 Закону України № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 44 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлена виключна компетенція сільських, селищних, міських рад щодо прийнятття рішення про встановлення заборони продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) у визначений час доби в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Разом з тим, відповідно до статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» сільські, селищні та міські ради в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці можуть встановлювати заборону продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва (крім закладів ресторанного господарства) у визначений рішенням таких органів час доби.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи, державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку, дійсно, суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про наявність виключної компетенції міської ради щодо прийняття рішення про встановлення заборони продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) у визначений час доби в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Щодо доводів позивача про неврахування відповідачем пропозицій Державної регуляторної служби України щодо удосконалення та приведення оскаржуваного рішення у відповідність до вимог законодавства суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 № 1160-IV (далі також - Закон України № 1160-IV) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регуляторні органи затверджують плани діяльності з підготовки ними проектів регуляторних актів на наступний календарний рік не пізніше 15 грудня поточного року, якщо інше не встановлено законом.

План діяльності з підготовки проектів регуляторних актів повинен містити визначення видів і назв проектів, цілей їх прийняття, строків підготовки проектів, найменування органів та підрозділів, відповідальних за розроблення проектів регуляторних актів.

Затверджені плани діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, а також зміни до них оприлюднюються у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніш як у десятиденний строк після їх затвердження.

Якщо регуляторний орган готує або розглядає проект регуляторного акта, який не внесений до затвердженого цим регуляторним органом плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, цей орган повинен внести відповідні зміни до плану не пізніше десяти робочих днів з дня початку підготовки цього проекту або з дня внесення проекту на розгляд до цього регуляторного органу, але не пізніше дня оприлюднення цього проекту.

Статтею 34 Закону України № 1160-IV встановлено особливості розгляду сільською, селищною, міською, районною у місті, районною, обласною радою проектів регуляторних актів.

Кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, подається до відповідальної постійної комісії для вивчення та надання висновків про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону.

Відповідальна постійна комісія забезпечує підготовку експертного висновку щодо регуляторного впливу внесеного проекту регуляторного акта, який разом з цим проектом та підписаним аналізом регуляторного впливу подається до уповноваженого органу для підготовки у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку пропозицій щодо удосконалення проекту відповідно до принципів державної регуляторної політики (далі - пропозиції уповноваженого органу).

Порядок та строки підготовки експертних висновків щодо регуляторного впливу внесених проектів регуляторних актів встановлюються регламентами відповідних рад.

На підставі аналізу регуляторного впливу, яким супроводжувався проект регуляторного акта при його внесенні на розгляд сесії відповідної ради, а також експертного висновку щодо регуляторного впливу цього проекту та пропозицій уповноваженого органу відповідальна постійна комісія готує свої висновки про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону. У випадках, визначених частиною другою статті 33 цього Закону, такі висновки готуються на підставі експертного висновку щодо регуляторного впливу та пропозицій уповноваженого органу.

Висновки відповідальної постійної комісії готуються на підставі аналізу регуляторного впливу, яким проект регуляторного акта супроводжувався при його внесенні, лише у разі, якщо експертний висновок щодо регуляторного впливу не був наданий відповідальній постійній комісії протягом строку, встановленого для його підготовки. Це правило не застосовується у випадках, передбачених частиною другою статті 33 цього Закону.

Висновки відповідальної постійної комісії та пропозиції уповноваженого органу передаються для вивчення до постійної комісії, до сфери відання якої належить супроводження розгляду проекту регуляторного акта у відповідній раді (далі - головна постійна комісія), за винятком випадків, коли відповідальна постійна комісія є головною постійною комісією.

При представленні на пленарному засіданні сесії ради проекту регуляторного акта голова відповідальної постійної комісії доповідає висновки цієї постійної комісії про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону, а також пропозиції уповноваженого органу разом з рішенням постійної комісії щодо їх врахування.

Постановою КМУ від 23.09.2014 № 634 також передбачено, що пропозиції щодо удосконалення проекту регуляторного акта, який розробляється сільськими, селищними, міськими, районними у містах, районними та обласними радами і поданий Державній регуляторній службі (далі - пропозиції), готуються зазначеною Службою на підставі підготовлених відповідно до вимог, визначених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», експертного висновку відповідальної постійної комісії, утвореної відповідною радою, щодо регуляторного впливу проекту регуляторного акта та аналізу регуляторного впливу (у разі його підготовки);

у разі подання документів у неповному обсязі та/або їх оформлення з порушенням вимог, визначених Законом, Державна регуляторна служба не пізніше наступного робочого дня з дня їх одержання повідомляє про відмову в підготовці пропозицій з обґрунтуванням причин такої відмови та посиланням на відповідні нормативно-правові акти;

Державна регуляторна служба проводить аналіз поданих документів на відповідність вимогам статті 4 Закону та готує пропозиції з обґрунтованими зауваженнями та висновками (у разі їх наявності);

строк підготовки пропозицій не може бути більш як 20 робочих днів з дня одержання відповідних документів.

З матеріалів справи вбачається, що, керуючись вищезазначеними нормами відповідальною постійною комісією Київської міської ради забезпечено підготовку експертного висновку до проекту рішення, який наряду з проектом, аналізом регуляторного впливу, М-Тестом, повідомленням про оприлюднення та додатками в установленому порядку направлений до Державної регуляторної служби України.

Разом з тим, за результатом розгляду, відповідальною постійною комісією Київської міської ради вирішено відхилити зауваження та пропозиції Державної регуляторної служби України від 28.08.2018 № 8520/0/20-18 до проекту рішення Київської міської ради «Про встановлення обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових в м. Києві» (протокол № 14/73 засідання постійної комісії Київської міської ради з питань торгівлі, підприємництва та регуляторної політики).

У контексті зазначеного, зважаючи на вищевказані приписи законодавства, суд визнає обґрунтованими доводи відповідача про те, що пропозиції Державної регуляторної служби України щодо удосконалення проекту регуляторного акта не є обов`язковими для врахування й відхилення яких не є підставою для припинення подальшого розгляду та прийняття проекту регуляторного акта на пленарному засіданні сесії ради.

Крім того, суд зауважує, що статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» встановлено визначений перелік підстав для анулювання ліцензії, серед яких, зокрема, порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях.

Відтак, на пункт 5 рішення Київської міської ради від 27.09.2018 № 1529/5593 не розповсюджуються норми Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки відсутні адміністративні відносини між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, а є рекомендацією Київської міської ради контролюючим органам м. Києва.

Доцільними є також доводи відповідача щодо того, що у разі внесення змін до пункту 5 рішення Київської міської ради від 27.09.2018 № 1529/5593 у частині виключення частини рішення «... в тому числі шляхом звернення до відповідного органу з рекомендацією щодо позбавлення суб`єкта господарювання ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями», такий проект рішення Київської міської ради не матиме ознак регуляторного акта.

З огляду на викладене, суд не вбачає порушення Київською міською радою прав позивача та принципів державної регуляторної політики при прийнятті оскаржуваного акту, що свідчить про недоведеність порушень відповідачем реалізації компетенції у сфері управління.

Окремо суд зауважує, що визнає недоцільними та необґрунтованими доводи позивача щодо того, що оскаржуване рішення негативно впливає на суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на відповідній території, а також на бізнес-клімат у м. Києві в цілому і рівень довіри бізнесу до влади, оскільки таки не знайшли підтвердження у розумінні ст. 72-79 КАС України.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

З урахуванням наведеного, зважаючи на встановлені обставини справи, а також на той факт, що позовна заява не містить обґрунтування порушення прав позивача, відомостей про зміну його правового становища або негативних наслідків, які, внаслідок дії оскаржуваного рішення, настали безпосередньо для нього, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 27 вересня 2018 року №1529/5593 «Про встановлення обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових в м. Києві».

У цьому контексті суд зауважує, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Державної регуляторної служби України (01011, м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11, ) до Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) про визнання протиправним та скасування рішення № 1529/5593 від 27.09.2018 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 10 грудня 2021 року.

Суддя Є.В. Аблов