Справа № 640/15930/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 грудня 2021 року 11:18 № 640/15930/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул.

Народного ополчення, 5А)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

за участю:

представника позивача - Максименко К.М.,

представника відповідача - не прибув,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області (надалі по тексту - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 23 травня 2019 року №5-1031.

Заявлені позовні вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що податковий орган не може належним чином обґрунтувати суму визначеного податкового зобов`язання з земельного податку фізичних осіб за 2019 рік, що свідчить про його протиправність.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року, у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09 березня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року скасовано, справу №640/15930/19 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав прийняття рішення без повідомлення осіб у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження, яка за своїми ознаками має розглядатися в порядку загального позовного провадження, що є порушенням принципів змагальності сторін, офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2021 року прийнято справу до провадження та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Додатково зазначив, що рішення Бучанської міської ради №2184-41-VII прийняте 17 липня 2018 року, тобто після 15 липня, відтак його норми застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, тобто лише з 2020 року та не можуть застосовуватися для визначення суми податкового зобов`язання за 2019 рік. Також, на переконання представника позивача, на підставі витягу №03-17/58-19 від 24 січня 2019 року неможливо встановити дійсну нормативну грошову оцінку, а тому такий доказ не є достовірним згідно статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, адже згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №03-17/58-19 від 24 січня 2019 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:064:0069 у 2019 році складає 34700327,77 грн.

Також, на момент виникнення спірних правовідносин форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання були визначені наказом Міністерства фінансів України №1204 «Про затвердження Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків». При цьому, ППР за формою «Ф» не передбачає такої складової частини як розрахунок податкового зобов`язання.

Представник контролюючого органу просив врахувати, що прийняття рішення про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території міста Буча на 2019 рік після 15 липня 2018 року не звільняє власників земельних ділянок від сплати земельного податку, а зумовлює застосування ставок, що застосовуються при визначенні податкових зобов`язань.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до відомостей зведених у інформаційній системі ДПС Нгуєн Тієн володіє земельною ділянкою за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Шевченка, 12-д (кадастровий номер :01:064:0069) загальною площею 3,8574 з цільовим призначенням «торговельно-готельний комплекс» (дата державної реєстрації 01 листопада 2016 року).

Ірпінським управлінням Головного управління ДПС у Київській області згідно пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України на зазначену земельну ділянку сформовано податкове повідомлення-рішення №5-1031 від 14 червня 2019 року загальною сумою 1 041 009,83 грн. земельного податку з фізичних осіб.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями Податкового кодексу України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) платниками податку (за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно з підпунктами 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

За правилами статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Порядок обчислення плати за землю визначений у статті 286 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до абзацу 1 пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У адміністративному позові представник позивача стверджував, що відповідачем не надіслано при направленні податкового повідомлення-рішення розрахунку податкового зобов`язання, а також не надано такого розрахунку у відповідь на адвокатський запит.

В той же час, вимогами абзацу 6 пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (надалі також - Порядок №1204), яким визначено форму та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку №1204 визначено, що у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами: «Ф» - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1).

Вимогами пункту 9 розділу ІІ Порядку №1204 встановлено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

З огляду на те, що у відповідності до додатку 1 до Порядку №1204 податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» не передбачає такої складової частини як розрахунок податкового зобов`язання, то, на думку суду, безпідставними є твердження представника позивача про ненадіслання останньому розрахунку податкового зобов`язання.

При цьому, представник контролюючого органу повідомив, що підставою для нарахування позивачу плати за землю став лист Бучанської міської ради Київської області від 06 лютого 2019 року №57/19-д, до якого були додані витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 січня 2019 року № 03-17/58-19 та рішення Бучанської міської ради від 17 липня 2018 року №2184-41-VII «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території міста Буча на 2019 рік».

У додаткових письмових поясненнях позивач заперечує як проти нарахування земельного податку згідно з нормативною грошовою оцінкою, що зазначена у витязі від 24 січня 2019 року № 03-17/58-19, так і проти застосування ставки земельного податку, встановленої рішенням Бучанської міської ради від 17 липня 2018 року №2184-41-VII.

Перевіряючи обґрунтованість зазначених доводів позивача, суд враховує, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 січня 2019 року №03-17/58-19 був підготовлений головний спеціалістом відділу у м. Буча Міськрайонного управління у Бородянському районі та місті Буча Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про оцінку земель» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) нормативно-методичне регулювання оцінки земель здійснюється у відповідних нормативно-правових актах, що встановлюють порядок проведення оцінки земель, організації і виконання землеоціночних робіт, склад і зміст технічної документації та звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок, вимоги до них, порядок їх виконання. Нормативно-правові акти з проведення оцінки земель, які розробляються з урахуванням вимог положень національних стандартів, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 4 Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, що затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року № 489 (далі - Порядок №489) нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».

За правилами пункту 1 розділу ІІІ Порядку №489 за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи (додаток 8) як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (додаток 9).

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відтак, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 січня 2019 року №03-17/58-19 є належним доказом, який підтверджує нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що перебуває у власності позивача.

Також позивач стверджує, що нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2019 рік було необґрунтовано збільшено до 34700327 грн 77 коп. у порівнянні з 2018 роком, коли розмір нормативної грошової оцінки складав 17195643 грн 96 коп.

На переконання позивача, розмір нормативної грошової оцінки у порівнянні з минулим роком міг бути збільшений лише на величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель.

В той же час, такі доводи не узгоджуються з положеннями статтями 271, 289 Податкового кодексу України, адже вказані норми права не встановлюють обмеження у розмірі, на який може бути змінено нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Також представник ОСОБА_1 зазначає, що у витязі від 24 січня 2019 року № 03-17/58-19 безпідставно застосовано коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки із значенням 3,0 та надав витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23 березня 2018 року № 03-17/212-18, у якому такий коефіцієнт дорівнює 2,0.

Коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки (Кф) визначені у додатку 1 до Порядку.

Суд звертає увагу, що станом на 23 березня 2018 року у примітках до додатка 1 до Порядку було зазначено, що для земельних ділянок, інформація про які не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 3,0. У разі якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 3,0.

Разом з тим, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27 березня 2018 року №162 «Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», який набув чинності 17 липня 2018 року, у примітках до додатка 1 до Порядку цифри « 2,0» замінити цифрами « 3,0».

Отже, зміна коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) у 2019 році була обумовлена внесенням змін до Порядку та узгоджується з вимогами чинного на час існування спірних правовідносин законодавства.

В частині тверджень позивача щодо неможливості застосування ставок земельного податку, встановлених рішенням Бучанської міської ради від 17 липня 2018 року №2184-41-VII «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території міста Буча на 2019 рік», суд зазначає, що таке рішення було прийняте після 15 липня 2018 року, а тому в силу вимог підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України його норми дійсно не могли застосовуватись у 2019 році.

Так, відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (у редакції, що була чинною на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Рішення Бучанської міської ради від 17 липня 2018 року №2184-41-VII «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території міста Буча на 2019 рік» дійсно було прийняте та оприлюднене після 15 липня 2018 року, що впливає на можливість його застосування у 2019 році.

Разом з тим, положеннями підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (у редакції, що була чинною на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) передбачено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

За таких обставин, прийняття рішення про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території міста Буча на 2019 рік після 15 липня 2018 року не звільняє власників земельних ділянок від сплати земельного податку, а зумовлює застосування ставок, що діяли до 31 грудня 2018 року.

Суд враховує, що рішенням Бучанської міської ради від 17 липня 2018 року № 2184-41-VII встановлено ставку земельного податку на 2019 рік із земельних ділянок для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на рівні 3 % від нормативної грошової оцінки.

Натомість рішенням Бучанської міської ради від 26 січня 2018 року №1702-37-VII «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території міста Буча на 2018 рік» було передбачено, що ставка земельного податку для таких земельних ділянок встановлюються на рівні 5 % від нормативної грошової оцінки.

Враховуючи, що рішенням Бучанської міської ради від 17 липня 2018 року № 2184-41-VII встановлено нижчу ставку земельного податку ніж діяла до 31 грудня 2018 року, суд приходить до висновку про те, що нарахування земельного податку виходячи із ставки 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки не призвело до визначення податку у вищому розмірі, ніж передбачений законом, не порушує прав і не завдає шкоди інтересам платника податку та не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 23 травня 2019 року № 5-1031 відсутні.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

З огляду на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-74, 77, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук