Справа № 640/4897/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м. Київ № 640/4897/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16)
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсію за віком, з урахуванням доданих до цієї позовної заяви документів, що підтверджують страховий стаж, в тому числі що підтверджують службу у лавах Збройних Силах України;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, з урахуванням доданих документів, що підтверджують страховий стаж в т.ч. у лавах Збройних Сил України, починаючи з дати подання первісної заяви про призначення пенсії за віком.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем протиправно, з недотриманням вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відмовлено у зарахуванні позивачу періоду роботи у 1976 році в Російській Федерації на Челябінському електродному заводі (місто Челябінськ) до страхового стажу, з підстав необхідності надання підтверджуючих документів. Водночас зазначено, що записами в трудовій книжці підтверджено вказаний період роботи позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача стверджує, що оскаржувана відмова у призначенні пенсії за віком є правомірною, оскільки титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою організації.

З огляду на викладене вище справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додано копії: довідки про присвоєння ідентифікаційного коду; паспорту; трудової книжки; військового квитка; довідку із СПОВ про заробітну плату з 01 липня 2000 року по день звернення; пам`ятки.

Листом від 28 жовтня 2019 року №3/2954/03 представник відповідача повідомив, що згідно наданих документів страховий стаж склав 13 років 7 місяців 20 днів, який враховано 30 серпня 2019 року, що є недостатнім для призначення пенсії. По наданих документах (заява про призначення пенсії, паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, військовий квиток, довідка з реєстру застрахованих осіб) до страхового стажу не включені наступні періоди з 23 вересня 1976 року по 31 грудня 1998 року, оскільки титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою організації. При цьому, оскільки відсутній необхідних страховий стаж (26 років) у призначенні пенсії позивачу відмовлено.

В подальшому, 15 січня 2020 року позивач повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, до якої в додаток до раніше поданих документів додано: довідки про стаж, довідку про навчання.

За результатами розгляду вказаної заяви Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 28 січня 2020 року №2600-0314-8/4896 повідомило, що відповідно наданих до заяви документів страховий стаж склав 25 років 2 місяці 22 дні, який враховано 30 листопада 2019 року, що є недостатнім для призначення пенсії.

По наданих документах заява на призначення пенсії, паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, військовий квиток, довідка з реєстру застрахованих осіб, до страхового стажу не включені наступні періоди з 06 листопада 1991 року по 18 грудня 1998 року, оскільки титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою організації. З урахуванням того, що відсутній необхідний страховий стаж (26 років), у призначенні пенсії за віком відмовлено.

Незгода позивача із даною відмовою зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло до набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

За приписами частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції станом на дату первісного звернення за призначенням пенсії) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162 (чинної на час заведення трудової книжки позивача) визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Пунктом 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162 визначено, що першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 28 січня 2020 року №2600-0314-8/4896 вбачається, що ОСОБА_1 до страхового стажу не включені періоди з 06 листопада 1991 року по 18 грудня 1998 року, оскільки титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою організації.

Так, на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_1 позивача, яку заповнено 22 серпня 1976 року дійсно міститься підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок, однак відсутня печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 (запис №1) 23 вересня 1976 року позивач прийнятий на роботу на Челябінському електродному заводі учнем столяра на підставі наказу №610/58 від 23 вересня 1976 року та звільнений з даного заводу 13 червня 1977 року на підставі наказу №310/26 від 13 червня 1977 року (запис №3 трудової книжки), що додатково підтверджується копією довідки №74 від 22 серпня 2019 року та довідки №54 від 17 жовтня 2019 року.

Суд звертає увагу, що дані записи трудової книжки позивача є правильними і не містять неточностей, при цьому, сторінка №3 трудової книжки позивача з вказаними записами містить відтиск печатки Челябинського електродного заводу та Київського державного педагогічного інституту іноземних мов.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці, відповідачем суду не надано. При цьому, відповідачем не заперечується їх достовірність.

При цьому, саме вищенаведені записи містяться на перших сторінках трудової книжки. Відтак, суду незрозуміло по якому алгоритму здійснювалось зарахування страхового стажу позивача, адже частину стажу, вказаного в трудовій книжці, титульна сторінка якої не завірена належним чином, пенсійним органом все ж зараховано до страхового стажу.

Також, записи трудової книжки № 12-20 , які підтверджують працевлаштування позивача у період з 06 листопада 1991 року по 18 грудня 1998 року, всі засвідчені печатками підприємств, містять посилання на підставу прийняття на роботу/посаду та звільнення, а також не містять виправлень та неточностей, доказів їх недостовірності матеріали справи не містять.

Суд вважає, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене іншою особою, оскільки Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162, покладено обов`язок на підприємство, в якому вперше заповнювалася трудова книжка з проставлення печатки на першій сторінці трудової книжки.

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України у місті Києві безпідставно не взято до уваги період роботи позивача з 06 листопада 1991 року по 18 грудня 1998 року при розгляді заяви про призначення пенсії за віком від 15 січня 2020 року.

Також суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином, період роботи позивача з 06 листопада 1991 року по 18 грудня 1998 року підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

З врахуванням страхового стажу, який був визнаний відповідачем у листі від 28 січня 2020 року №2600-0314-8/4896 - 25 років 2 місяці 22 дні та з врахуванням спірного страхового стажу (06 листопада 1991 року по 18 грудня 1998 року), загальний страховий стаж ОСОБА_1 станом на 15 січня 2020 року (дата звернення за призначенням пенсії) становив понад 27 років, відтак позивач набув право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом встановлено, що позивач досягнув пенсійного віку (60 років) 24 березня 2019 року, а звернувся до відповідача вперше із заявою про призначення пенсії за віком - 16 жовтня 2019 року, а повторно - 15 січня 2020 року.

У вимогах позивач просить призначити йому пенсію з дати первісного звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, однак з урахуванням того, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 28 жовтня 2019 рока, надана за результатами розгляду такої первинної заяви, не є предметом оскарження в межах даного адміністративного спору та, як наслідок, правомірність або ж її протиправність не встановлено в судовому порядку, суд приходить до висновку про можливість задоволенні вимог шляхом зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 15 січня 2020 року.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком та незарахування спірного періоду до загального страхового стажу, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість свого рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком внаслідок неврахування до страхового стажу періоду роботи з 06 листопада 1991 року по 18 грудня 1998 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити ОСОБА_1 з 15 січня 2020 року пенсію за віком, зарахувавши до його страхового стажу період роботи з 06 листопада 1991 року по 18 грудня 1998 року.

В іншій частині адміністративного позову - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04070, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук