Справа № 280/11368/21
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Справа № 280/11368/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.

за участю секретаря судового засідання Прус І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова Кирила Костянтиновича

третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Білецька Крістіна Олександрівна

про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова Кирила Костянтиновича (далі - приватний виконавець Хохлов К.К., відповідач), третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Білецька Крістіна Олександрівна (далі - приватний виконавець Хохлова К.О., третя особа), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 22.07.2021 ВП№66172440, винесену відповідачем, щодо стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця у сумі 13487,05 грн.

На обґрунтування позовних вимогу у позовній заяві посилається на практику Верховного Суду та зазначає, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є фактичне виконання виконавчого документа; вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, оскільки за своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення. При цьому, відповідно до п. 9 розділу ІІІ наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Також посилається на приписи ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та вказує, що виконавець повинен був винести додаткову постанову про стягнення з боржника основної винагороди після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (постанову про закінчення виконавчого провадження приватний виконавець Хохлов К.К. вині 22.09.2021), однак в даній справі відповідач подав на виконання постанову про стягнення з боржника винагороди, яку виніс 22.07.2021, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою судді від 25.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, визначених ст. 287 КАС України. Судове засідання призначене на 06 грудня 2021 року.

Відповідач позов не визнав, 03 грудня 2021 року надіслав до суду відзив на позовну заяву (вх. №71484), у якому пояснює, що під час виконання виконавчого напису в межах виконавчого провадження ВП 66172440 приватним виконавцем Хохловим К.К. було вчинено наступні виконавчі дії: винесено постанову про відкриття виконавчого провадження; винесено постанову про мінімальний розмір витрат виконавчого провадження; винесено постанову про арешт майна боржника; винесено постанову про стягнення основної винагороди приватного виконавця; винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження; направлено запити щодо наявності рухомого та нерухомого майна зареєстрованого за боржником; направлено запити до органів ДФС та ПФУ щодо отримання відомостей про отримання доходів боржником та джерела їх отримання. Наголошує, що в результаті вжитих приватним виконавцем дій було встановлено, що боржником отримується заробітна плата у АТ «Український графіт», звернення стягнення на доходи боржника призвело до часткового погашення заборгованості у розмірі 7657,85 грн. у серпні 2021 року. Вважає, що саме дії приватного виконавця Хохлова К.К. спонукали ОСОБА_1 до укладення додаткової угоди зі стягувачем та врегулюванню боргу, оскільки вказана додаткова угода була укладена після утримання частки заробітної плати та усвідомлення боржником неминучості стягнення заборгованості в повному обсязі. Крім того, зауважує, що з аналізу ст. 26, 45 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, а його безпосереднє стягнення здійснюється без виокремлення в інше виконавче провадження за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача. Винятком з цього правила є випадки, передбачені ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. Стверджує, що у такому випадку виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа стягувачу виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує на загальних підставах в окремому виконавчому провадженні. Однак, враховуючи той факт, що приватний виконавець не має права виконувати виконавчі документи на свою користь, тому постанова про стягнення основної винагороди була направлена до виконання іншому виконавцю. Водночас, зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із чим просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

06 грудня 2021 року суд відклав розгляд справи на 07 грудня 2021 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, долученому до матеріалів справи. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У подальшому, представники сторін звернулись до суду із клопотаннями (вх. від 0.12.2021 №72329, №72330) про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

За приписами частини 6 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною 9 статті 205 КАС України Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

На підставі норми частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши та дослідивши надані документи, судом встановлені наступні обставини.

Так, 21.07.2021 на адресу приватного виконавця Хохлова К.К. надійшла заява АТ «Ідея Банк» про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 126338, що 10.06.2021 виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., у зв`язку із чим відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66172440 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 134870,51 грн.

При цьому, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження відповідачем винесена спірна постанова від 22.07.2021 щодо стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця у сумі 13487,05 грн., постанова від 22.07.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанова від 22.07.2021 про арешт майна боржника

Крім того, приватним виконавцем Хохловим К.К. направлено запити до органів ДФС та ПФУ щодо отримання відомостей про отримання доходів боржником та джерела їх отримання. В результаті вжитих приватним виконавцем дій було встановлено, що боржником отримується заробітна плата у АТ «Український графіт».

27.07.2021 відповідачем винесено постанову ВП №66172440 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, що ОСОБА_1 отримує у ПрАТ «Український графіт».

Постановою від 12.08.2021 приватним виконавцем Хохловим К.К. визначено для боржника ОСОБА_1 розмір додаткових витрат виконавчого провадження ВП №66172440 у сумі 500,00 грн.

Звернення стягнення на доходи боржника призвело до часткового погашення заборгованості у розмірі 8946,78 грн., що надійшли 10.08.2021 на рахунок обліку сум при примусовому виконанні виконавчого документа №126338, виданого 10.06.2021 , які відповідно до розпоряддження №66172440 від 12.08.2021 перераховано: на основну винагороду - 749,80 грн., на користь АТ «Ідея Банк» - 7497,98 грн., витрати виконавчого провадження за користування АСВП - 69,00 грн., витрати виконавчого провадження - 500,00 грн., витрати виконавчого провадження - 130,00 грн.

13.09.2021 між стягувачем АТ «Ідея Банк» та боржником ОСОБА_1 укладена додаткова угода №R01.00405.005586633/1 до Кредитного договору №R01.00405.005586633, за умовами якого позивач зобов`язався повернути Банку в строк не пізніше 5 банківських днів від дати укладання цієї Додаткової угоди частини отриманого ним у фактичне користування кредиту в сумі 75000,00 грн., а банком здійснюється прощення боргу у сумі 63078,26 грн.

На виконання вказаної додаткової угоди, 13.09.2021 ОСОБА_1 сплатив грошові кошти банку у розмірі 75000,00 грн., про що свідчить квитанція №4771391, у зв`язку із чим стягувач звернувся до приватного виконавця Хохлова К.К. із заявою від 20.09.2021 про закінчення виконавчого провадження №66172440 у зв`язку із фактичним повним виконанням.

Відповідно до розпорядження відповідача №66172440 від 20.09.2021 грошові кошти, що надійшли 14.07.2021 від АТ «Ідея Банк» в сумі 300,00 грн., 16.08.2021 від ОСОБА_1 в сумі 630,00 грн. необхідно перерахувати 300,00 грн. на рахунок в АТ «Ідея Банк».

Відповідно до розпорядження відповідача №66172440 від 20.09.2021 грошові кошти у сумі 7657,85, що надійшли 13.09.2021 на рахунок обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа необхідно перерахувати на користь ОСОБА_1

22.09.2021 приватним виконавцем Хохловим К.К. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №66172440, у якій також зазначено, що боржником не погашено заборгованість з основної винагороди приватного виконавця і таким чином остання буде пред`явлена для подальшого виконання іншому державному або приватному виконавцю.

27.09.2021 відповідач звернувся до приватного виконавця Білецької К.О. із заявою (вх. №1530) про примусове виконання рішення, а саме постанови від 22.07.2021 про стягнення з боржника основної винагороди ВП №66172440, у зв`язку із чим 27.09.2021 останньою була винесена про відкриття виконавчого провадження №66950705 про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Хохлова К.К. основної винагороди у розмірі 12737,25 грн.

27.09.2021 приватним виконавцем Білецькою К.О. винесено постанову ВП №66950705 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, що ОСОБА_1 отримує у ПрАТ «Український графіт», яку супровідним листом від 27.09.2021 №4508 направлено на адресу підприємства.

Позивач звернувся до приватного виконавця Білецької К.О. із заявою від 18.10.2021 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №66950705.

Так, на заяву позивача від 28.10.2021 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, листом від 10.11.2021 №16061 приватним виконавцем Хохловим К.К. на адресу позивача направлено копії матеріалів виконачого провадження №66172440 на вказану електронну адресу.

Вважаючи постанову відповідача від 22.07.2021 ВП№66172440 про стягнення з боржника основної винагороди протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом про її скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), в контексті статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII) розуміють сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приписами статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 1 статті 2 Закону № 1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону № 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною 1 статті 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин 2, 3 та 4 статті 31 Закону № 1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина 5 статті 31 Закону № 1403-VIII передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина 6 статті 31 цього Закону).

Відповідно до частини 7 статті 31 Закону № 1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця».

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Аналізуючи положення законодавства, що регулюють порядок справляння виконавчого збору, суд дійшов висновку, що постанова приватного виконавця про стягнення основної суми винагороди виноситься в силу закону, разом із постановою про відкриття виконавчого провадження. В постанові про стягнення основної винагороди зазначаються: 1) розрахунок основної винагороди; 2) порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Вирішуючи спір судом враховано правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 04.08.2020 у справі № 200/13920/19-а, предметом оскарження в якій була постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця, де Суд зазначив, що початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення основної винагороди із зазначенням відсотка суми, що підлягає стягненню. Крім цього, законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням виконавцем певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження, яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказані положення законодавства відповідачем дотримані.

Так, постанову про стягнення основної винагороди винесено одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження №66172440. Постанова містить розрахунок основної винагороди, а саме - 10 відсотків стягнутої суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом, що складає 134870,51 грн. Постанова також містить реквізити боржника та стягувача за даним виконавчим документом, а також посилання на відповідні норми права.

Обґрунтовуючи безпідставність та протиправність постанови про стягнення основної винагороди позивач у позовній заяві вказував на те, що будь-які дії по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум приватним виконавцем не вчинялися.

Судом встановлено, що позивач добровільно не виконав рішення суду і виконання вказаного рішення відбувалось у примусовому порядку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що приватний виконавець Хохлов К.К. проводив виконавчі дії щодо забезпечення примусового стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчимо написом № 126338, що 10.06.2021 виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., а також частково стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому документі, а отже мав правові підстави для стягнення з позивача основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Суд зазначає, що за своїм призначенням основна винагорода є своєрідною винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 16.04.2020 в справі №420/970/19 звернув увагу, що оцінка правомірності спірної постанови про стягнення з боржника основної винагороди надається лише на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на момент її винесення. Будь-які обставини, що можуть вплинути на розмір такої винагороди або на можливість її виконання у майбутньому, не можуть бути враховані судом, оскільки виконавче провадження це сукупність дій, визначених у Законі Україні «Про виконавче провадження», які вчиняються в процесі виконання відповідного рішення та мають різні юридичні наслідки щодо стягнення з боржника основної винагороди.

Таким чином, стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Вищезазначений висновок узгоджується з праовож позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 08.07.2021 у справі № 360/2855/20, від 27.04.2021 у справі №580/3444/20.

Таким чином, зазначаючи про стягнення основної винагороди приватного виконавця одночасно у постанові про відкриття виконавчого провадження та в окремій постанові про стягнення основної винагороди приватного виконавця, відповідач діяв у відповідності до вимог Закону № 1404-VIII та № 1403-VIII.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про стягнення основної винагороди від 22.07.2021 ВП № 66172440 прийнята у відповідності до норм Закону №1404-VIII, а тому є законною та не підлягає скасуванню.

Стосовно посилання відповідача на порушення строку звернення з позовом, суд зазначає наступне.

Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 5 статті 74 Закону №1404-VIII рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Однак, положеннями пункту 2 частини 1 статті 287 КАС України передбачено, що позовну заяву з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця може бути подано до суду, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Водночас, жодного доказу направлення та отримання ОСОБА_1 постанови про стягнення основної винагороди від 22.07.2021, матеріали виконавчого провадження ВП №66172440 та матеріали справи не містять.

Натомість, позивач зазначає, що оскаржувану постанову не отримував, а про наявність виконавчого провадження дізнався випадково через сервіс Міністерства юстиції України «Єдиний реєстр боржників», у зв`язку із чим звернувся до приватного виконавця Хохлова К.К. з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №66172440, відповідь на яку отрмано 10.11.2021, що підтверджується супровідним листом відповідача №16061.

До суду із даним позовом ОСОБА_1 звернулася 18.11.2021 засобами поштового зв`язку (дата подання позову до відділення поштового зв`язку), тобто в межах строку, передбаченого пунктом 2 частини 1 статті 287 КАС України.

Суд наголошує, що приватним виконавцем не надано доказів, на кшталт, списку згрупованих поштових відправлень, або інших доказів поштового відправлення та/або вручення позивачу особисто оскарженої постанови, які б спростовували встановлене судом.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятих рішень, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова Кирила Костянтиновича (69002, м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 40, офіс 101), третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Білецька Крістіна Олександрівна ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак