Справа № 380/7888/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/7888/21 пров. № А/857/20199/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській обл. на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2021р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мальхемукрзахід» до Головного управління ДПС у Львівській обл. та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень про відмову в реєстрації податкових накладних, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Потабенко В.А., час та місце ухвалення додаткового рішення суду І інстанції: 15.09.2021р., м.Львів; дата складання повного тексту додаткового рішення суду І інстанції: 15.09.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

17.05.2021р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Мальхемукрзахід» звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому, із урахуванням поданої під час розгляду справи заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ ДПС у Львівській обл. з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, № 2432080/43886274 від 26.02.2021р., № 2449098/43886274 від 04.03.2021р. про відмову в реєстрації податкових накладних № 26 від 24.12.2020р., № 23 від 24.12.2020р. в Єдиному реєстрі податкових накладних /ЄРПН/; зобов`язати Державну податкову службу /ДПС/ України зареєструвати в ЄРПН податкові накладні ТзОВ «Мальхемукрзахід» № 26 від 24.12.2020р., № 23 від 24.12.2020р.; судові витрати стягнути з відповідача (а.с.1-16, 42-57).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.39-40).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.07.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовані рішення ГУ ДПС у Львівській обл. з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН № 2432080/43886274 від 26.02.2021р., № 2449098/43886274 від 04.03.2021р. про відмову в реєстрації податкових накладних № 26 від 24.12.2020р., № 23 від 24.12.2020р.; зобов`язано ДПС України зареєструвати в ЄРПН подані ТзОВ «Мальхемукрзахід» податкові накладні № 26 від 24.12.2020р., № 23 від 24.12.2020р. датою їх подання відповідно 14.01.2021р.; стягнуто на користь ТзОВ «Мальхемукрзахід» з кожного відповідача судові витрати по сплаті судового збору по 4540 грн. за рахунок бюджетних асигнувань цих суб`єктів владних повноважень (а.с.116-126).

06.08.2021р. на адресу суду першої інстанції позивачем ТзОВ «Мальхемукрзахід» скеровано засобами електронного зв`язку заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідачів на його користь суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8500 грн. із кожного відповідача (а.с.129-138).

Відповідно до додаткового рішення суду від 15.09.2021р. заяву ТзОВ «Мальхемукрзахід» про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково; стягнуто на користь позивача судові витрати по сплаті витрат на професійну правничу допомогу, а саме: в сумі 2500 грн. - за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДПС у Львівській обл. та в сумі 2500 грн. - за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ДПС України (а.с.172-177).

Не погодившись з винесеним додатковим судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Львівській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, просить скасувати додаткове рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а.с.194-196).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач належним чином не обґрунтував суму компенсації витрат на правову допомогу, яка б фактично відповідала дійсно наданим адвокатом послуг та співмірності обсягу цих послуг, витрачених адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Водночас, колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання апелянта про розгляд справи в присутності сторін, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Апелянтом подану апеляційну скаргу, в якій детально та послідовно обґрунтовано свою правову позицію по справі, будь-яких нових доказів останнім не представлено.

Звідси, правових підстав для висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, колегія суддів не убачає.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Апелянтом ГУ ДПС у Львівській обл. оскаржується додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат, зокрема, стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 2500 грн. за рахунок бюджетних асигнувань кожного відповідача.

Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції при визначенні суми відшкодування виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, із врахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Долученими до справи документами позивачем доведено факт надання Адвокатським об`єднанням /АО/ «Ті Енд Ті Партнерс» правничої допомоги у суді першої інстанції.

Однак, суд не може погодитися із його розміром, позаяк справа № 380/7888/21 є справою незначної складності та розглядалася за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

З огляду на вказане, суд прийшов до переконання про те, що розрахунок вартості витрат на правову допомогу не є співмірним з часом, витраченим адвокатом на супроводження справи, а також з самою складністю справи.

За наведеного, присудженню позивачу підлягають витрати на правову допомогу, обґрунтована сума яких складає 5000 грн.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Згідно 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 17000 грн.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено:

договір № 285 від 15.05.2021р. про надання правничої допомоги, за яким таку допомогу позивачу надано АО «Ті Енд Ті Партнерс» (а.с.139-144);

Акт про надання правової допомоги № 01 від 13.05.2021р. до договору № 285 від 13.05.2021р. про надання правничої допомоги з описом робіт та тривалістю їх виконання (підготовка і подання позовної заяви, аналіз законодавства і судової практики), відповідно до якого затрачено 6 годин на загальну суму 5000 грн. (а.с.145-146);

рахунок на оплату № 7 від 13.05.2021р. на суму 5000 грн. (а.с.147).;

платіжне доручення № 152 від 14.05.2021р. про оплату юридичних послуг на суму 5000 грн. (а.с.148);

Акт про надання правової допомоги № 02 від 08.07.2021р. до договору № 285 від 13.05.2021р. про надання правничої допомоги з описом робіт та тривалістю їх виконання (підготовка і подання заяви про збільшення позовних вимог, відповіді на відзив, аналіз судової практики), відповідно до якого затрачено 12 годин на загальну суму 12000 грн. (а.с.149-151);

рахунок на оплату № 11 від 08.07.2021р. на суму 12000 грн. (а.с.152);

платіжне доручення № 224 від 08.07.2021р. про оплату юридичних послуг на суму 12000 грн. (а.с.153);

ордер серії ВС № 1053993 на надання правничої (правової) допомоги, оформленим адвокатом АО «Ті Енд Ті Партнерс» Завадою Т.Р. (а.с.36);

Отже, надані суду матеріали доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу саме в розглядуваній адміністративній справі № 380/7888/21.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини /ЄСПЛ/, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді вивчення та аналізу доказів та судової практики в аналогічних справах, підготовки позову та додатків до нього, заяви про збільшення позовних вимог, відповіді на відзив.

Враховуючи складність справи, задоволення заявлених позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 5000 грн.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Враховуючи складність розглядуваної справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт (розгляд справи проведено в письмовому провадженні без виклику сторін), витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу саме в розмірі 5000 грн.

Водночас, у поданій апеляційній скарзі ГУ ДПС у Львівській обл. обмежили свої доводи лише цитуванням змісту ст.134 КАС України, судової практики та практики ЄСПЛ, без будь-яких конкретних доводів щодо неспівмірності спірних витрат.

Звідси, апелянтом не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, яка визначена судом в оскаржуваному додатковому рішенні.

При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими під час вирішення наведеного спору.

Рішення суду першої інстанції складено у повному обсязі 30.07.2021р., заяву про ухвалення додатково рішення скеровано до суду 06.08.2021р., тобто, на п`ятий робочий день після підписання повного тексту рішення.

Також у позовній заяві наявне застереження про представлення доказів понесення витрат на правову допомогу в зв`язку із розглядом справи.

З огляду на викладене, приписи ч.7 ст.139 КАС України зі сторони ТзОВ «Мальхемукрзахід» є дотриманими.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність висновків суду в частині розподілу судових витрат.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат за цим апеляційним провадженням немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків додаткового рішення суду в оскарженій частині, а тому підстав для скасування додаткового рішення в цій частині колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській обл. на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2021р. в адміністративній справі № 380/7888/21 залишити без задоволення, а вказане додаткове рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 15.12.2021р.