Справа № 640/25418/19
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 грудня 2021 року

Київ

справа №640/25418/19

адміністративне провадження №К/9901/43674/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н.В.,

суддів: Данилевич Н. А., Мацедонської В. Е.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 640/25418/19 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України від 19.11.2019 № 1628ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 22.11.2019;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам законодавства чинного на момент його прийняття, а відтак звільнення з посади є незаконним.

25 лютого 2021 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року, відмовлено в задоволенні позову.

На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції позивачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 30 листопада 2021 року.

Разом з касаційною скаргою позивачем подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що копію оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції від 05 жовтня 2021 року отримано лише 29 жовтня 2021 року, тому вважає поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження та просить його поновити.

Відповідно до частини другої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Враховуючи викладене, наведені позивачем обставини є достатніми для визнання поважними підстав подачі касаційної скарги після закінчення строку на касаційне оскарження.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає зазначити наступне.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурора та наказу про звільнення прокурора з цих підстав з органів прокуратури.

У касаційній скарзі позивачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Покликаючись на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги зазначає, що є необхідність відступити від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладений у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №440/2682/20 щодо правомірності та законності звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» в процесу реформування органів прокуратури відповідно до положень Закону України «про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ.

За висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №440/2682/20, Суд вказав, що фактологічною підставою для звільнення є одна з підстав, передбачених першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Однак, такий висновок Верховного Суду, за доводами позивача, не узгоджується з нормами матеріального права та практикою ЄСПЛ, адже звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» є неможливим без ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в без скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, про що прямо зазначено в нормі матеріального права.

позивач зазначає, що якби підставою для звільнення прокурора був саме факт неуспішного проходження атестації прокурором, то саме по собі посилання законодавця на пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» не було б необхідним та не мало б сенсу, адже тоді законодавець мав би можливість виокремити підставу «неуспішне проходження атестації» від підстави «ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури».

Але законодавець фактично поєднав ці дві підстави, існування яких повинно бути синхронізоване (тобто вони мають існувати одночасно), що дасть тоді законну та правову можливість звільнити прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, лише рішення кадрової комісії про неуспішне проходженні атестації, не може бути автоматичною підставою для звільнення прокурора з прокуратури, в якій він працює, доки ця прокуратура не буде ліквідована (реорганізована).

За твердженням позивача, в цьому і полягає сенс, суть та мета норми, яка передбачає звільнення прокурора, який неуспішно пройшов атестацію, на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», в даному випадку в зв`язку з ліквідацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, та неможливість його переведення до новоутвореної прокуратури.

Враховуючи викладене, на думку позивача, наявні підстави, що свідчать про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у Постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №440/2682/20.

Враховуючи викладене, Суд вважає доведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Водночас, у касаційній скарзі позивачем також зазначено, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

В обґрунтування зазначеної підстави оскарження судових рішень, позивач вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо, зокрема, правомірності та законності звільнення прокурора в процесу реформування органів прокуратури відповідно до положень Закону України «про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ.

Суд зазначає, що подаючи касаційну скаргу позивач послався у касаційній скарзі на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте доводи заявника обґрунтовані саме висновками Верховного Суду, від яких позивач вважає необхідним відступити, що є взаємовиключними обставинами.

Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328, 329, 330, 334, 335, 338, 340 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Процесуальний строк на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 640/25418/19 - поновити.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 640/25418/19 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Витребувати із Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали справи №640/25418/19.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали - та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій і доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Шевцова

Судді Н. А. Данилевич

В. Е. Мацедонська