Справа № 420/627/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 420/627/21

адміністративне провадження № К/9901/44833/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи - Національного агентства з питань запобігання корупції, про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Південне МУ МЮ (м.Одеси)), в якому просила: визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Південного МУ МЮ (м.Одеса) Романа Возняка від 04 січня 2021 року №01-дв «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ». Позов обґрунтовано тим, що її безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на підставі припису Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) та за відсутності факту наявності конфлікту інтересів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

13 грудня 2021 року ОСОБА_1 повторно надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року. Заявник, посилаючись на положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та задовольнити позов.

Предметом спору у цій справі є наказ про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності на підставі припису в.о. керівника Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції НАЗК, яким встановлено порушення вимог пункту 2 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції».

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначила відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права, якою надано визначення «потенційний конфлікт» у правовідносинах, що є аналогічними правовідносинам начальника відділу у сфері здійснення контрольних повноважень за рішеннями, діями державних виконавців (державного виконавця) зі стягувачем - юридичною особою, в якій працевлаштований чоловік/дружина державного виконавця.

Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Отже, загальні посилання заявника на відсутність висновку Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки ОСОБА_1 не зазначено норми права, що неправильно застосовано судами і потребує формування висновку Верховним Судом за обставин, установлених судами у цій справі.

Так, вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суди виходили з того, що позивач не повідомила НАЗК або керівника Управління юстиції про наявність потенційного конфлікту інтересів, припис НАЗК від 28 жовтня 2020 року вона не оскаржувала та відвід складу дисциплінарної комісії не заявляла, тому відповідач приймаючи оскаржуваний наказ діяв на підставі та у межах чинного законодавства України.

Аргументи касаційної скарги зводяться до цитування норм Конституції України, Законів України "Про державну службу", "Про запобігання корупції", з подальшим їхнім тлумаченням, проте заявник не конкретизувала в чому саме полягає неправильне застосування судами цих норм та не виклала їх у взаємозв`язку із обставинами справи та виключними підставами, передбаченими частиною четвертою статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі відсутні доводи на спростування мотивів, з яких виходили суди, вирішуючи цей спір, а частковий опис обставин справи з власним тлумаченням фактів, установлених судами свідчать про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а представник ОСОБА_1 обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду, за відсутності викладення вмотивованих аргументів наявності підстав оскарження унеможливлює відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за участю третьої особи - Національного агентства з питань запобігання корупції, про визнання протиправним та скасування наказу, повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко