Справа № ЗВ-81/21
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

15 грудня 2021 р.м. ХерсонСправа № ЗВ-81/21

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., отримавши заяву представника ТОВ "ФК "Ріальто" про заміну стягувача у виконавчому провадженні,

встановив:

22.11.2021р. до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" (далі - заявник, ТОВ "ФК "Ріальто") про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником, у якій заявник просить: замінити вибулого стягувача - ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" () у виконавчому провадженні №65533873, відкритому на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. від 18.03.2021р. №34302 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по договору №6-3 від 11.11.2020р.

У поданій заяві ініціатор звернення зазначив, що з дати відступлення права вимоги ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" перестало бути кредитором, а ТОВ "ФК "Ріальто" набуло статусу кредитора за зобов`язаннями боржника ОСОБА_1 відповідно до умов кредитного договору №6-3 від 11.11.2020р. у порядку правонаступництва у зобов`язаннях.

Відповідно до інформації про виконавче провадження, 07.06.2021р. Голопристанським відділом державної виконавчої служби у Скадовському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження ВП №65533873 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. від 18.03.2021р. №34302 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по договору №6-3 від 11.11.2020р.

16.09.2021р. між ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" та ТОВ "ФК "Ріальто" укладено договір про відступлення права вимоги №16/09/2021-РМ, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" відступає (передає), а ТОВ "ФК "Ріальто" приймає (набуває) право вимоги до боржників за договорами, зокрема, за договором зокрема за договором №6-3 від 11.11.2020р. з ОСОБА_1 .

На цій підставі, заявник просить замінити вибулого стягувача його правонаступником.

Ухвалою суду від 25.11.2021р. заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.12.2021р.

Сторони виконавчого провадження до суду не з`явились.

Ознайомившись із заявою та доданими до неї матеріалами у письмовому провадженні, суд дійшов такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Порядок заміни сторони виконавчого провадження урегульований статтею 379 Кодексу адміністративного судочинства України, що знаходиться у розділі IV "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах".

Відповідно до частини першої цієї статті, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Наведене свідчить про те, що урегульований статтею 379 Кодексу адміністративного судочинства України порядок заміни сторони виконавчого провадження стосується виключно розгляду заяв, поданих у виконавчому провадженні, відкритому на виконання судового рішення в адміністративній справі.

На користь такого висновку свідчить як назва відповідного розділу процесуального закону - "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах", так і вжите законодавцем у положенні частини першої статті 379 КАС України словосполучення "суд, який розглядав справу як суд першої інстанції".

Суд зауважує, що виконавче провадження №65533873 відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса, а не виконавчого листа, виданого Полтавським окружним адміністративним судом на виконання рішення суду в адміністративній справі.

З урахуванням наведеного, положення статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі й частини четвертої цієї статті, у силу якої її положення застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, не можуть бути застосовані до цих відносин, адже ними передбачено заміну сторони виконавчого провадження виключно у разі виконання судового рішення в адміністративній справі.

Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування /частина шоста статті 7 КАС України.

Положення статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України не застосовуються до розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки стосуються порядку розгляду адміністративним судом справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Стосовно посилань заявника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.12.2020р. у справі №640/15952/19, суд зазначає, що у цьому рішенні Верховний Суд лише послався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.01.2019р. у справі №826/7941/17, в якій, в свою чергу, аналізувалися положення Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, що з 15.12.2017р. втратила чинність, а тому такі висновки не є релевантними спірним правовідносинам.

При цьому, суд виходить з того, що у силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі №826/7941/17 стосувалась застосування положень частини першої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній до 15.12.2017р., відповідно до якої у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Суд акцентує увагу на тому, що принциповою відмінністю між положеннями частини першої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 379 названого Кодексу у відповідних редакціях є відсутність у першій нормі вказівки на те, що розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження здійснює суд, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Водночас, у частині першій статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України така вказівка є, що виключає можливість розгляду заяви вигодонабувача про заміну стягувача у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, внаслідок зміни законодавцем чинних положень норм процесуального права врахування судом під час розгляду заяви ТОВ "ФК "Ріальто" висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22.12.2020р. у справі №640/15952/19, та Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.01.2019р. у справі №826/7941/17, що ґрунтується на тлумаченні норми частини першої статті 264 КАС України, яка з 15.12.2017р. втратила чинність, суперечитиме діючим приписам процесуального закону, а саме: статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено повноваження адміністративного суду щодо заміни сторони виконавчого провадження виключно під час виконання судових рішень в адміністративних справах.

З приводу посилань заявника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.03.2021р. у справі №200/6545/20-а та від 28.01.2021р. у справі №824/387/20-а, то останні також не можуть бути враховані у спірному випадку, оскільки дійсні обставини у вказаних справах відрізняються від фактичних обставин у даній справі.

Так, висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.03.2021р. у справі №200/6545/20-а та від 28.01.2021р. у справі №824/387/20-а стосуються неможливості застосування положення частини четвертої статті 379 КАС України за аналогією у випадку заміни сторони у виконавчому написі нотаріуса, виконавче провадження за яким ще не відкрито, при тому, що у спірному випадку із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні заявник звернувся при наявності відкритого виконавчого провадження №65455394.

Водночас суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 446 Цивільного процесуального кодексу України процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Згідно частин першої, другої статті 442 Цивільного процесуального кодексу України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Беззаперечно виконавчий напис нотаріуса є рішенням іншого (аніж суд) органу (посадової особи) у розумінні, вжитому законодавцем у наведених вище положеннях ЦПК України.

Отже, наведені вище положення Цивільного процесуального кодексу України у наразі чинній редакції є підставою для висновку про те, що ними урегульовано питання заміни сторони виконавчого провадження, у т.ч. у разі вибуття такої сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

На користь такого висновку свідчать як положення наведених вище статей, що містять вказівку на їх застосування до процесуальних питань, пов`язаних з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), так і безпосередня назва розділу VI Цивільного процесуального кодексу України, у якому розміщені ці статті - "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)".

У свою чергу, виконавчий напис нотаріуса не є ані судовим рішенням адміністративного суду, ані виконавчим листом, що виключає можливість застосування до цих відносин положень статті 379 КАС України.

Просте порівняння наведених вище положень розділу IV КАС України та розділу VI ЦПК України є підставою для висновку, що розгляд заяви ТОВ "ФК "Ріальто" за чинного нормативно-правового регулювання має відбуватись у порядку, визначеному ЦПК України, адже виконавче провадження №65533873, у межах якого заявником ініційовано питання про заміну стягувача, відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса, тобто рішення іншого органу (посадової особи), а саме - нотаріуса.

До того ж, суд зауважує, що положення статті 442 ЦПК України не виключають можливість розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження виключно судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, а положення частини другої статті 446 ЦПК України безпосередньо вказують на суд, до компетенції якого відноситься розгляд відповідної заяви, тоді як у КАС України такі процесуальні норми наразі відсутні.

Окрім вищевикладеного, суд також звертає увагу на те, що з моменту своєї процесуальної діяльності Велика Палата Верховного Суду з питань визначення підсудності (юрисдикційності) матеріалів виробила підхід, відповідно до якого загальні (цивільні) суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Іншими словами, законодавець запровадив такі правила розмежування юрисдикції судів: загальна (цивільна) юрисдикція є всеохоплюючою; якщо справа не віднесена до юрисдикції інших (адміністративних чи господарських) судів, то вона підлягає розгляду загальним (цивільним) судом. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Натомість юрисдикцію адміністративних чи господарських судів у спрощеному вигляді можна визначити так: перші мають повноваження вирішувати публічно-правові спори, а другі спори, що виникають при здійсненні господарської діяльності.

Суд враховує, що у силу частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На цій підставі суд зауважує, що розгляд заяви ТОВ "ФК "Ріальто" про заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з фізичної особи заборгованості за договором передбачає, перш за все, перевірку компетентним судом дотримання учасниками спірних відносин процедури відступлення права вимоги за кредитним договором, що перебуває у площині цивільних (приватно-правових) відносин та не передбачає залучення при їх реалізації суб`єкта владних повноважень.

Виходячи з предмета доказування у цьому процесі, компетентним судом з розгляду такої заяви буде саме суд цивільної, а не адміністративної юрисдикції.

При цьому, суд вкотре звертає увагу на те, що у межах цього провадження не оспорюються рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця, що виключає можливість застосування до розгляду заяви ТОВ "ФК "Ріальто" положень статті 287 КАС України, частини другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Прийняття до провадження заяви (справи) судом, до компетенції якого її розгляд не відноситься, буде порушенням вимог статті 6 Європейської Конвенції з прав людини, яка гарантує кожному розгляд його справи "судом, встановленим законом".

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини у пункті 24 визначив, що фраза "встановлено законом" поширюється не лише на основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Підсумовуючи наведене вище, суд констатує, що розгляд заяви "ФК "Ріальто" про заміну сторони виконавчого провадження не відноситься до компетенції адміністративного суду. Натомість розгляд такої заяви має проводитись місцевим загальним судом у порядку, визначеному статтями 442, 446 Цивільного процесуального кодекс України.

Згідно з частиною другою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Оскільки розгляд заяви "ФК "Ріальто" про заміну сторони виконавчого провадження не відноситься до компетенції адміністративного суду, подану заяву разом з доданими до неї документами належить повернути ініціатору звернення без розгляду.

Керуючись статтями 166, 167, 243, 248, 255, 256, 371, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ухвалив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" про заміну сторони у виконавчому провадженні повернути заявнику без розгляду.

Роз`яснити заявнику право звернутись з цією заявою до місцевого загального суду у порядку, визначеному статтями 442, 446 Цивільного процесуального кодексу України.

Копію ухвали надіслати ініціатору звернення разом із заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя С.В. Гомельчук