Справа № 580/278/19
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2021-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року справа № 580/278/19
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов, в якому просить стягнути з військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) (далі ВЧ НОМЕР_2 , відповідач) на користь позивача компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати грошової підйомної допомоги у сумі 7571,60 грн) за період з 10.08.2016 до 26.12.2018 в сумі 240010,68 грн. та моральної шкоди 20000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що у зв`язку із вказаною затримкою відповідач має виплатити компенсацію відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП). Для оцінки спірних правовідносин позивач просить врахувати правову позицію Верховного Суду у справах №№ 820/4619/16, 806/1551/17, 808/858/16. Крім того, у зв`язку з понесеними стражданнями просить відшкодувати моральну шкоду, що полягає у тому, що позивач є учасником бойових дій та батьком трьох дітей, а звернення до суду зі вказаним предметом спору принижує його гідність.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.04.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020, позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з військової частини польова пошта НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 206332,28 грн за затримку у період з 10.08.2016 до 26.12.2018 при звільненні розрахунку з виплати грошової підйомної допомоги у сумі 7571,60 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03.08.2021 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

16 серпня 2021 року вказана адміністративна справа надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду та шляхом автоматизованого розподілу передана на розгляд судді Гаврилюку В.О.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалами Черкаського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.10.2021, продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі та витребувано у військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_4 ) дані щодо розміру у гривневому виразі фактичних виплат позивачеві під час звільнення та пояснення

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 відкладено підготовче засідання на 08.11.2021.

08 листопада 2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача, відповідно до якого зазначено, що відповідно до ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 по справі № 508/278/19 про заміну боржника (відповідача), відповідачем по справі є військова частина НОМЕР_5 .

08 листопада 2021 року ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду підготовче засідання у справі відкладено на 18.11.2021.

18 листопада 2021 року усними ухвалами Черкаського окружного адміністративного суду, занесеними до протоколу судового засідання, допущено заміну відповідача - військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_4 ) на його правонаступника військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та вирішено розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

29 листопада 2021 року представником відповідача до суду надані письмові пояснення на виконання вимог зазначених в ухвалі про витребування доказів Черкаського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 у адміністративній справі № 580/278/19 з додатками.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.04.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020, позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з військової частини польова пошта НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 206332,28 грн за затримку у період з 10.08.2016 до 26.12.2018 при звільненні розрахунку з виплати грошової підйомної допомоги у сумі 7571,60 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03.08.2021 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

Скасовуючи рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 Верховний Суд зазначив, що, зважаючи на наявність сталої судової практики щодо застосування положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, судами попередніх інстанції правильно застосовано вказані норми матеріального права при вирішенні цього спору.

Разом з тим, при прийнятті рішень у справі судами попередніх інстанцій не враховано необхідність дотримання принципу співмірності та розумності заявлених позивачем вимог щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки з ним розрахунку при звільненні. Суди не з`ясували, яку частку від суми, що підлягала до виплати позивачу на час його звільнення, становила сума грошової підйомної допомоги у розмірі 7571,60 грн, з чим була пов`язана тривалість періоду затримки розрахунку при звільненні з моменту порушення права позивача і до моменту його звернення з вимогою про виплату належної йому суми.

Враховуючи зазначене, під час нового розгляду справи суд досліджує лише ті обставини, які стали підставою для направлення її на новий розгляд.

Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 у справі № 620/1982/19 акцентував увагу на тому, що відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР Про оплату праці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості; те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідні висновки також викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

У справі суд взяв до уваги наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, зокрема, після вирішення спору.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

У цій справі загальний розмір зазначених позивачем виплат складав 9993,10 грн (100%), з яких грошова підйомна допомога в зв`язку з вступом на військову службу за контрактом склала 7571,60 грн (сплачена 26.12.2018) 75,77%.

Під час визначення розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні підлягають положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100).

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку (абзац 4 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100).

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою відповідача від 30.08.2016 № 4856 про заробітну плату позивач отримав за червень 2016 року 9937,73 грн (відпрацював 30 днів), за липень 2016 року 6929,20 грн (відпрацював 31 день). Водночас відповідно до довідки від 12.11.2018 № 72, наданої відповідачем до відзиву, нарахована заробітна плата за вказаний період становить 14500,80 грн., а інші нарахування червня - 2366,13 грн (одноразова виплата).

На підставі Порядку № 100 суд взяв для розрахунку середньоденного грошового забезпечення нараховану позивачеві заробітну плату за червень-липень 2016 року в сумі 14500,80 грн. Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 237,71 грн.

Враховуючи, що позивача виключено зі списків особового складу 10.08.2016, а повний розрахунок проведений з ним 26.12.2018, затримка становить 868 календарних днів. Тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 206332,28 грн. (237,71 грн. * 868 днів).

Разом з тим, як зазначено вище, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, співмірності ймовірних втрат позивача через неповний розрахунок при звільненні, обґрунтованим є стягнення з відповідача середнього заробітку пропорційно виплаченим із затримкою коштів грошової підйомної допомоги у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом.

Отже, враховуючи, що грошова підйомна допомога у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом в розмірі 7571,60 грн становить 75,77% від загальної суми, яка мала бути виплачена позивачеві при звільненні, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 156338 грн (206071,88 грн*75,77%).

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 122, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 156338 (сто п`ятдесят шість тисяч триста тридцять вісім) грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 );

2) відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 15.12.2021.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК