Справа № 520/10275/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 р.Справа № 520/10275/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2021, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 13.09.21 року по справі № 520/10275/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Городок-3"

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СК Городок-3» (далі за текстом -позивач, ТОВ «СК Городок-3») звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 000/364/0901 від 15 жовтня 2020 року. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 000/372/0901 від 15 жовтня 2020 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 000/364/0901 від 15 жовтня 2020 року та № 000/372/0901 від 15 жовтня 2020 року є протиправними та такими, що прийняті на підставі помилкових висновків контролюючого органу. Вказні податкові повідомлення-рішення позивачем оскаржено в адміністративному порядку, проте рішенням про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 24.05.2021 №11469/6/99-00-06-03-01-06 останні залишено без змін. На думку позивача, зазначене рішення Державної податкової служби України є протиправним, враховуючи обставини неврахування обставин допущення численних порушень посадовими особами відповідача під час проведення перевірки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Городок-3» (м. Харків, вул. Героїв Праці, 21) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 000/364/0901 від 15 жовтня 2020 р.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 000/372/0901 від 15 жовтня 2020 р.

Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 та прийняти нове судове рішення, яким позов ТОВ «СК Городок-3» залишити без задоволення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно з умовами договорів поставки нафтопродуктів, укладених позивачем з ТОВ «УКРНАФТОТОВАР» (договір від 22.04.2019 № 22/04-19) та ТОВ «777 Голд» (договір від 22.06.2020 № 9), товар поставляється покупцеві партіями на склад покупця або з естакад наливу на території нафтобази постачальника на підставі заявок покупця на поставку товару, в яких, зокрема, зазначається: найменування, кількість, якість товару, в поставці якого зацікавлений покупець, умови поставки, вид транспорту, яким повинно бути здійснене відвантаження. При цьому, за умовами договорів відвантаження та перевезення товару здійснюється автомобільним транспортом постачальника або покупця, або із залученням третіх осіб - перевізників, в залежності від заявки покупця.

Так, відповідно до заявки на відвантаження пального (додаток до договору від 22.04.2019 № 22/04-19) TOB «СК Городок-3» вказує пункт розвантаження пального: Сороківське родовище піску, с. Сороківка, Харківська область. До того ж, відповідно до заявки на відвантаження пального (додаток до договору від 22.04.2019 № 22/04-19) ТОВ «СК Городок-3» зазначений пункт розвантаження пального: вул. Академічна, 5, смт Мала Данилівка, Дергачівський район, Харківська область. Ліцензії на зберігання пального за вказаними адресами у період з 01.04.2020 по 03.07.2020 у позивача були відсутні (отримані 07.07.2020 та 08.07.2020). Відтак, позивач у заявках, які він надавав постачальнику пального, самостійно вказував місця доставки товару, адреси розташування яких і були вказані в акцизних накладних у розділі «Адреса місця зберігання пального». Тобто, ТОВ «СК Городок-3» здійснювало зберігання пального за відсутності відповідних ліцензій, чим допустило правопорушення, за яке встановлена фінансова відповідальність.

Також зазначає, що надані позивачем у великій кількості документи викликають сумнів щодо їх достовірності та належного оформлення. Так, у подорожному листі № 120601 щодо будівельної машини Міні-навантажувач Bobcats 175 (номерний знак НОМЕР_1 ) зазначено, що вона 12.06.2020 виїхала з гаражу о 9 год. 30 хв., показники спідометра - 8767, наявність палива при виїзді - 90 літрів. Повернення у гараж о 18 год. 00 хв., показники спідометра - 9774,5, залишок палива при поверненні - 45 літрів. Тобто, ураховуючи дані цього подорожнього листа, будівельна машина Міні- навантажувач за 8 годин 30 хвилин повинна була проїхати 1007,5 км, не зупиняючись, зі швидкістю приблизно 122 км на годину, використавши при цьому 45 л палива. Водночас у цьому ж подорожному листі № 120601 ця машина 24.06.2020 виїхала з гаражу о 9 год. 30 хв., показники спідометра - 8774,5, наявність палива при виїзді - 90 літрів. Повернення у гараж о 18 год. 00 хв., показники спідометра - 8782 (проїхала усього 7,5 км), а залишок палива при поверненні складає 45 літрів.

Крім того, у товарно - транспортних накладних не заповнено розділ «До подорожнього листа №». Також, не вказано час виїзду автотранспорту, дата і час прибуття до вантажоодержувача та дата і час виїзду від вантажоодержувача.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 залишити без змін.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СК Городок-3» зареєстровано як суб`єкт господарювання та здійснює господарську діяльність на підставі Статуту з 16.09.2009.

Напрямами господарської діяльності позивача є: 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботі (основний); 43.11 знесення; 43.12 підготовчі роботи на будівельному майданчику; 77.32 надання в оренду будівельних машин і устаткування; 77.39 надання в оренду інших машин, устаткування та товарів; 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 49.41 вантажний автомобільний транспорт; 77.12 надання в оренду вантажних автомобілів.

На балансі позивача перебуває така техніка: CITROEN BERLINGO, державний номер НОМЕР_2 ; маніпулятор з причепом MAN TGA 26.413 державний номер НОМЕР_3 ; автомобіль TOYOTA RAV4, державний номер НОМЕР_4 ; автомобіль-самоскид Hyundai HD 270, державний № НОМЕР_5 ; автомобіль-самоскид Hyundai HD 370, державний № НОМЕР_6 ; автомобіль-фургон Hyundai HD 65, державний номер НОМЕР_7 ; автомобіль-самоскид Hyundai HD270, державний номер НОМЕР_8 ; автомобіль-самоскид Hyundai HD270, державний номер НОМЕР_9 ; автомобіль RENAULT Duster державний номер НОМЕР_10 ; асфальтовий комбінований коток DYNAPAC CC222CHF державний номер НОМЕР_11 ; асфальтоукладач ДС-143А, державний номер НОМЕР_12 ; бульдозер гусеничний Dressta "TD-10R" державний номер НОМЕР_13 ; грейдер БЕП-122 державний номер НОМЕР_14 ; екскаватор HITACHI ZX 280LC-5G державний номер НОМЕР_15 ; екскаватор HITACHI ZX240LC-3 з комплектом гідроліній та гідроножиць, державний номер НОМЕР_16 ; екскаватор гусеничний HITACHI ZX160W державний номер НОМЕР_17 ; екскаватор гусеничний HITACHI ZX180W державний номер НОМЕР_18 ; екскаватор гусеничний HITACHI ZX200LC-3 державний номер НОМЕР_19 ; екскаватор колісний HITACHI ZX190W-3 державний номер НОМЕР_20 ; екскаватор-навантажувач Terex TLB 840 SM у комплекті державний номер НОМЕР_21 ; екскаватор-навантажувач TLB 825 з додатковим обладнанням, державний номер НОМЕР_22 ; КАМАЗ 65115-018, державний номер НОМЕР_23 ; коток дорожній DYNAPAC СС1300С, державний номер НОМЕР_24 ; коток дорожній DYNAPAC СС142С, державний номер НОМЕР_25 ; автомобільний кран КРАЗ 65053, державний; номер НОМЕР_26 ; міні- навантажувач BOBCAT S175 з ковшем, державний номер НОМЕР_1 ; міні-навантажувач BOBCAT S205 з ковшем 68, державний номер НОМЕР_27 ; самоскид КАМАЗ 65115, державний номер НОМЕР_28 ; самоскид МАЗ 6516Е8-520-000 державний номер НОМЕР_29 ; самоскид МАЗ 6516Е8-520- 000 державний номер НОМЕР_30 ; спеціальний причіп Meusburger МРТ-2 державний номер НОМЕР_31 ; трактор гусеничний ДТ-75, державний номер НОМЕР_32 ; фронтальний колісний одноковшевий навантажувач марки LOVOL, модель FL956F-II державний номер НОМЕР_33 , загалом 33 одиниці власної техніки, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 10 за «01» квітня 2020 року (том 1 а.с.69) та відповідними технічними паспортами (том 1 а.с.70-102).

Загальна місткість баків вищезазначеної техніки становить 8950 л., що підтверджується довідкою від 27.10.2020 №27/10-1, наданою ТОВ «СК Городок-3», (том 1 а.с.103) та технічними паспортами.

Місця базування власної техніки розташовані за адресою: Харківська обл., Дергачівський р-н., смт. Мала Данилівка, вул. Академічна, 5 та Сороківське родовище піску, с. Сороківка, Харківський р-н. Правовою підставою знаходження техніки за вказаними адресами є договір зберігання, укладений з ТОВ «БК «Мега-Строй» № 02-01/19-03 від 02.01.2019 та Договір № 01/06 від 01.06.2020 на оренду землі, укладений з ТОВ «Харківнерудпром» (том 1 а.с.104-109).

Судом встановлено, що постачання позивачем палива для роботи зазначеної будівельної техніки протягом квітня-липня 2020 року здійснювалось оптовими партіями на місці базування техніки шляхом заправки паливних баків кожної одиниці техніки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач посилався на те, що після заправки, тобто поміщення пального безпосередньо у паливні баки техніки, залите у паливний бак пальне потрапляє паливною системою у двигун техніки та використовується лише для роботи двигуна, фізичний відпуск пального іншим особам чи до будь-яких складів не здійснюється.

Крім того, в період з 01.04.2020 по 03.07.2020 позивач не зберігав куплені нафтопродукти (паливо) ані за адресою свого місцезнаходження, ані в будь-якому іншому місці, не мав на балансі жодних стаціонарних паливних ємностей чи паливних складів для його зберігання.

Також позивач посилався на те, що у зв`язку з запровадженням Кабінетом Міністрів України карантину та обмежувальних заходів через загрозу епідемії коронавірусної інфекції (COVID-19), в період березень-червень 2020 року об`єм замовлень на послуги техніки значно зменшився, та позивач, з метою збереження робочих місць та вчасного погашення кредитних зобов`язань, продовжував надавати послуги клієнтам шляхом запровадження значних знижок, такі дії викликали необхідність в придбанні пального саме оптовими партіями (бензовозними нормами) з огляду на значну різницю між роздрібною та оптовою ціною на пальне.

Після збільшення обсягів надання послуг, у зв`язку з виробничою необхідністю 01 червня 2020 р. було прийняте рішення про виготовлення ємностей для зберігання пального, що підтверджується наказом № 2-7-в від 01 червня 2020 року (том 1 а.с.111) та, як наслідок, виникла необхідність в отриманні ліцензії на кожне місце зберігання, у зв`язку з чим позивач звернувся до ДПС Дергачівського та Харківського районів з заявами на отримання ліцензії.

07.07.2020 позивач отримав ліцензію на зберігання пального (виключно для власного споживання чи промислової потреби) №2001523 від 06.07.2020 (вул. Академічна, 5, смт. Мала Данилівка, Дергачівський район Харківської області); 08.07.2020 отримано ліцензію про зберігання пального (виключно для власного споживання чи промислової потреби) №2001527 від 06.07.2020 (Сороківське родовище піску, с. Сороківка Харківського району Харківської області) (том 1 а.с.112-113).

Судом встановлено, що на запит ГУ ДПС у Харківській області листом від 19.06.2020 №19/06-09 позивач повідомив про обставини придбання і подальшого списання нафтопродуктів із зазначенням відсутності місць зберігання пального та наданням підтверджуючих документів, які наявні в матеріалах справи.

Матеріалами справи підтверджується, що Головним управлінням ДПС у Харківській області проведено фактичну перевірку ТОВ «Дорожньо-будівельна компанія «СК Городок-3» з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва і обігу підакцизних товарів.

За результатами проведеної перевірки 11.09.2020 контролюючим органом складено акт №1299/20-40-32-01-08/36625209, згідно з яким встановлено порушення вимог ч.1 та ч.8 ст.15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, напоїв, тютюнових виробів та пального» (том 1 а.с.35-37).

На підставі висновків акту перевірки, Головним управлінням ДПС у Харківській області прийняті податкові повідомлення-рішення № 000/364/0901 від 15 жовтня 2020 р. про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 500000 грн., № 000/372/0901 від « 15» жовтня 2020 р. про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 500000 грн (том 1 а.с. 27-28).

Зазначені податкові повідомлення-рішення позивачем оскаржено в адміністративному порядку, проте рішенням про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 24.05.2021 №11469/6/99-00-06-03-01-06 вказані рішення залишено без змін.

Позивач, не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями від 15 жовтня 2020 року № 000/364/0901 та від 15 жовтня 2020 року № 000/372/0901, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт реалізації придбаного пального, натомість матеріали справи підтверджують, що ТОВ «СК Городок-3» зберігало таке пальне виключно з метою власного використання для здійснення господарської діяльності. У межах спірних правовідносин у позивача не виникло обов`язку з отримання ліцензії на зберігання пального, отже, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 000/364/0901 від «15» жовтня 2020 р., № 000/372/0901 від «15» жовтня 2020 р. є протиправними та підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі пальним, забезпечення його високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом та пального на території України врегульовані Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", а також ПК України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 80.1 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з актом №1299/20-40-32-01-08/36625209 встановлено порушення вимог ч.1 та ч.8 ст.15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, напоїв, тютюнових виробів та пального»(том 1 а.с. 27-28).

За приписами ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР) ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

При цьому, місцем зберігання пального є місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; а зберіганням пального є діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №481/95-ВР, імпорт і оптова торгівля алкогольними напоями здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії на оптову торгівлю. Експорт алкогольних напоїв здійснюється суб`єктами господарювання всіх форм власності на підставі ліцензії на виробництво або ліцензії на оптову торгівлю. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Керуючись приписами частин 8 та 10 ст. 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Згідно з ч. 20 ст. 15 Закону №481/95-ВР, ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

За приписами ч. 22 ст. 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Як убачається з матеріалів справи, постачання позивачем палива для роботи будівельної техніки протягом квітня-липня 2020 року здійснювалося на місці базування техніки, шляхом заправки паливних баків кожної одиниці техніки. Після заправки, переміщення пального безпосередньо у паливні баки техніки, залите у паливний бак пальне використовувалося лише для роботи двигуна, фізичний відпуск пального іншим особам чи будь- яких складів не здійснювалося. Зазначене вище підтверджується матеріалами справи, а саме: договором поставки від 22.04.2019 №22/04-19, копія якого долучена до матеріалів справи (том 1 а.с. 114-116), відповідно до умов якого ТОВ «Укрнафтотовар» зобов`язаний передати, а ТОВ «СК Городок-3» прийняти та оплатити нафтопродукти; видатковою накладною №327 (том 1 а.с.117) від 07.04.2020 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів №000327 від 07.04.2020 (том 1 а.с.119), згідно з якими паливо було доставлене автомобільним транспортом постачальника на адресу, визначену ТОВ «СК Городок-3» та відвантажено безпосередньо у паливні баки транспортних засобів (будівельної техніки) у пункт розвантаження Сороківське родовище піску, с. Сороківка Харківського району Харківської області; наказом №2/1 від 06.04.2020 про заправку техніки (том 1 а.с.121), відомостями обліку ПММ від 07.04.2020 (том 1 а.с.122); видатковою накладною №381 від 16.04.2020 (том 1 а.с.132) та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів №000381 від 16.04.2020(том 1 а.с.134); наказом №3/1 від 01.07.2020 щодо заправки техніки (том 1 а.с.246); видатковою накладною №0077 від 03.07.2020 (том 1 а.с.248) та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів №030701 від 03.07.2020 (том 1 а.с.249); наказом на заправку техніки №3/2 від 02.07.2020 (том 2 а.с. 1); відомостями обліку ПММ автомобіля та руху палива від 03.07.2020 (том 2 а.с.2).

Як правомірно враховано судом першої інстанції, вказані вище документи на підтвердження обставин справи оформлені належним чином та не викликають сумніву щодо мети їх укладання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що паливно-мастильні матеріали були використані ТОВ «СК Городок-3» у власній господарській діяльності.

Так, у квітні-липні 2020 року позивач надавав послуги з оренди будівельної техніки, що підтверджується договорами оренди будівельної техніки, актами приймання-передачі наданих послуг, змінними рапортами та подорожніми листами. Списання паливно-мастильних матеріалів протягом квітня-липня 2020 року підтверджено актами списання.

Колегія суддів враховує, що вказані обставини та первинні документи, наявні в матеріалах справи, спростовують твердження контролюючого органу, зроблені в акті від 11.09.2020 №1299-20-40-32-01-08/3662509 «Про проведення фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва і обігу підакцизних товарів», щодо місця зберігання пального.

За приписами п. 4 розділу ІІ Порядку заповнення акцизної накладної, розрахунку коригування акцизної накладної, заявки на поповнення (коригування) залишку пального, заявки на поповнення (коригування) залишку спирту етилового, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2019 №262 (надалі - Порядок №262) у верхній лівій частині акцизної накладної зазначаються: коди операцій для акцизної накладної, яка складається в одному примірнику; ознака щодо умов оподаткування пального; ознака щодо напрямів використання пального.

У відповідному рядку зазначається ознака щодо напрямів використання пального:

« 1» - реалізація пального в споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно) виробником або особою, яка здійснила розлив пального у таку тару; « 2» - реалізація пального з акцизного складу до іншого акцизного складу з використанням акцизного складу пересувного у разі, якщо до реалізації пального такий інший акцизний склад уже відомий; « 3» - розподіл обсягу залишків пального станом на 01 липня 2019 року між акцизними складами / пересувними акцизними складами, де такі обсяги фактично знаходилися. Ознака напряму використання « 3» зазначається в акцизних накладних, складених на всі операції з розподілу обсягів залишку пального станом на 01 липня 2019 року між акцизними складами / пересувними акцизними складами; « 4» - реалізація пального з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним. Така ознака зазначається також у разі реалізації пального з акцизного складу пересувного до: паливного бака транспортного засобу або технічного обладнання, пристрою; місця зберігання пального, яке не є акцизним складом.

Для пального, з яким здійснюються операції, не віднесені до одного з кодів ознаки напряму використання « 1» - « 4», у відповідному рядку зазначається цифра « 0».

Положення п. 4 розділу ІІ Порядку №262 у наведеній частині з метою визначення напрямів використання пального оперують поняттям «реалізації», а не «зберігання» пального. У той же час, приписи Закону №481/95-ВР, який містить спеціальні правові нормі та має вищу юридичну силу по відношенню до Порядку №262, в якості підстави для звільнення суб`єкта господарювання від обов`язку отримання ліцензії вказують саме на «зберігання» пального у споживчій тарі до 5 літрів, а не його реалізацію у споживчій тарі до 5 літрів.

Відтак, відповідач помилково тлумачить положення Закону №481/95-ВР в частині визначення підстав, за яких у суб`єкта господарювання виникає обов`язок з отримання ліцензії для зберігання пального.

Крім того, відповідачем не доведено факт реалізації придбаного пального, натомість матеріали справи підтверджують, що ТОВ «СК Городок-3» зберігало таке пальне виключно з метою власного використання для здійснення господарської діяльності.

Щодо доводів апелянта, що позивач у заявках, наданих постачальнику пального, самостійно вказував місця доставки товару, адреси розташування яких і були вказані в акцизних накладних, проте ліцензії на зберігання пального за вказаними адресами у відповідача були відсутні, колегія суддів зазначає таке.

Колегія суддів звертає увагу, що на запит ГУ ДПС у Харківській області №19169/10/20-40-32-04-10 від 20.05.2020 ТОВ «СК Городок-3» листом від 19.06.2020 №19/06-09 повідомляло про обставини придбання та подальшого списання нафтопродуктів, а також зазначило про відсутність місць зберігання пального, з наданням підтверджуючих документів.

Відповідно до п.п.14.1.6. п.14.1. ст.14 ПК України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1 000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Частиною 1 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" визначено, що оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Крім цього, відповідно до ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Таким чином, отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

Такий висновок відповідає роз`ясненню ДФС України від 15 серпня 2019 року №3814/6/99-99-12-02-02-15/ІПК, в якому зазначено, що у розумінні Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях.

Судом першої інстанції встановлено, та не заперечувалось відповідачем, що ТОВ "СК Городок -3" не має на балансі жодних стаціонарних паливних ємностей чи паливних складів для його зберігання.

Отже, з урахуванням вимог ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" та положень п.п.14.1.6. п.14.1. ст. 14 ПК України, позивач не повинен отримувати ліцензію на право зберігання пального, якщо таке пальне було завантажене у паливні баки транспортних засобів.

Щодо доводів апелянта, що у товарно-транспортних накладних не заповнено розділ «До подорожнього листа №», не вказано час виїзду автотранспорту, дата і час прибуття до вантажоодержувача, дата і час виїзду від вантажоодержувача та щодо достовірності даних у подорожному листі № 120601, колегія суддів зазначає таке.

Вимоги щодо заповнення товарно-транспортних накладних регламентовані нормами Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі - Правила № 363), відповідно до пункту 1 яких:

-товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу;

- товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Згідно з пунктом 11 зазначених Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом (п.11.3 Правил № 363).

Разом з тим, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників).

Також колегія суддів зазначає, що контролюючий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов`язкових реквізитів.

Разом з тим, окремі дефекти в первинних документах не є достатньою підставою для висновку щодо недостовірності документів, наданих позивачем, якщо інші обов`язкові реквізити, зазначені в таких документах, дають можливість ідентифікувати зміст та обсяг господарських операцій.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у межах спірних правовідносин у позивача не виникло обов`язку з отримання ліцензії на зберігання пального, отже, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 000/364/0901 від 15 жовтня 2020 р., № 000/372/0901 від 15 жовтня 2020 р. є протиправними та підлягають скасуванню як такі, що винесені з порушенням приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, а саме: не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Положеннями статті 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 по справі № 520/10275/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 13.12.2021 року