Справа № 822/5120/14
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/5120/14
УХВАЛА

13 грудня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В.

за участі:секретаря судового засідання Голуб О.Р. представника відповідача: Сороки П.В., представника третьої особи: Лукова А.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служба безпеки України , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство юстиції України про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Служби безпеки України про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до ухвали від 16.12.2014 суддя Козачок І.С. відкрила провадження в адміністративній справі.

Ухвалою від 12.03.2015 суд зупинив провадження у справі до вирішення Конституційним судом України конституційного подання 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин 3, 6 статті 1, частин 1, 2, 3, 4, 8 статті 3, пункту 2 частини 5 статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади".

У зв`язку із закінченням повноважень судді Козачок І.С., справу передано судді Лабань Г.В.

Ухвалою від 16.09.2021 суд прийняв до провадження справу №822/5120/14 у зв`язку з виходом судді ОСОБА_2 у відставку.

Відповідно до ухвали від 04.10.2021 суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 та поновив провадження у справі №822/5120/14.

На адресу суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Конституційним судом України конституційного подання 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин 3, 6 статті 1, частин 1, 2, 3, 4, 8 статті 3, пункту 2 частини 5 статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади".

Питання поставлене на обговорення.

Представник відповідача покладається на думку суду.

Представник третьої особи зазначив, що раніше за ініціативи позивача вже було поновлене провадження у справі.

Заслухавши думку сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі.

Предметом спору у даній справі є надання оцінки наказу про звільнення позивача, який прийнятий у зв`язку із застосуванням заборон, визначена частиною другою статті 3 Закону України "Про очищення влади".

Статтею 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачений вичерпний перелік випадків, коли суд зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 236 КАС України, суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Так, загально відомою є інформація, що 20.11.2014 Верховний Суд України звернувся до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 6 частини першої, пунктів 2, 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України "Про очищення влади".

Крім того, 20.01.2015 47 народних депутатів України звернулися до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади".

Також, 16.03.2015 Верховний Суд України звернувся до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) положенням частини третьої статті 22, частини першої статті 38, статті 58, частини другої статті 61, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про очищення влади".

Ухвалою від 01.04.2015 Перша колегія Конституційного Суду України об`єднала провадження за вищевказаними трьома конституційними поданнями в одне конституційне провадження.

Станом на час розгляду справи №822/5120/14 відсутня офіційна інформація щодо розгляду Конституційним Судом України вищезазначеної справи, об`єднаної в одне конституційне провадження.

Водночас, згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету позову для заявника у справі.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Європейський суд з прав людини зазначає, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Суд зазначає, що у зв`язку з тривалим розглядом Конституційним Судом України справи №5-уп/2017 може бути порушене право позивача на законне сподівання щодо відновлення порушених прав, у актуальний для нього час.

Відповідно до частин першої, другої статті 152 Конституції України (в редакції, яка діяла на час постановлення ухвали про зупинення провадження у справі) закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За вказаним принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24.12.1997 №8-зп/1997).

Отже, за чинного правового регулювання закони, інші правові акти або їх окремі положення втрачають чинність у визначений Конституційним Судом України день, але не раніше дня ухвалення ним рішення. Виключенням із цього правила може бути надання нормі права ретроактивної дії у випадках пом`якшення або скасування юридичної відповідальності фізичної особи (стаття 58 Конституції України; Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99).

З аналізу вищевикладеного слід дійти висновку, що у разі прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності окремих положень Закону України "Про очищення влади" за наслідками розгляду конституційного подання та конституційної скарги останні втратять чинність лише з моменту ухвалення відповідного рішення, тобто, на майбутнє.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 03.10.2018 у справі №824/260/16-а.

У свою чергу, 17.10.2019 Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) прийнято рішення у справі "Полях та інші проти України" (заяви №№58812/15, 53217/16, 56099/16, 23231/18 та 47749/18), яка стосувалась звільнення п`яти державних службовців згідно із Законом про очищення (люстрацію) влади 2014.

За наслідками розгляду справи "Полях та інші проти України" ЄСПЛ дійшов висновку про порушення, в тому числі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, розглядаючи справу перших трьох заявників як скаргу на тривалість внутрішнього судового розгляду, який тривав понад чотири з половиною роки на одному рівні юрисдикції, включаючи провадження в Конституційному Суді про конституційність Закону про люстрацію, ЄСПЛ констатував, що специфіку судочинства в Конституційному Суді потрібно враховувати при розгляді питання тривалості провадження у справах заявників, однак цей фактор не надає повне пояснення затримки судового розгляду в таких справах.

Як зазначив ЄСПЛ, Верховний Суд попросив терміново розглянути питання про конституційність Закону про люстрацію, a Уряд не показав, що інші нагальні справи Конституційного Суду мають перевагу. 03.07.2017 на рівні Конституційного Суду не відбулося ні жодних суттєвих подій, поза межами обговорень, ні переконливих пояснень того, чому встановлені законом строки розгляду зазначеного питання були перевищені.

З огляду на вказане, ЄСПЛ дійшов висновку, що тривалість провадження у справах перших трьох заявників не може вважатися розумною, і відхилив заперечення Уряду щодо невичерпання засобів судового захисту. Він також постановив, що було порушено право трьох заявників на судовий розгляд у розумні строки.

Також у справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Вказана правова позиція з аналогічних питань викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 по справі №826/25204/15.

Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_1 був ініціатором поновлення провадження у справі та подав клопотання про поновлення провадження у справі. Ухвалою від 04.10.2021 суд задовольнив клопотання та поновив провадження у справі №822/5120/14.

23.11.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся із клопотанням про зупинення провадження у справі з тих самих обставин, які стали підставою для зупинення провадження у справі 12.03.2015.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі.

Керуючись ч.3 статті 236, статтями 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовити.

Розгляд справи продовжити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду, - з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 13 грудня 2021 року

Головуючий суддя В.В. Матущак