Справа № 182/2858/21(2-а/0182/35/2021)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 182/2858/21(2-а/0182/35/2021)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Макарової С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року (суддя Кобеляцька-Шаховал І.О., м. Нікополь) у справі № 182/2858/21

за позовом ОСОБА_1

до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської обласної ради

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

встановив:

05 травня 2021 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду із позовом до інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркування Дніпровської обласної ради Синиці Анастасії Сергіївни, у якому просив визнати незаконною та скасувати постанову інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Синиці А.С. серії ІД №00360881 від 21.04.2021 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що розташування дорожнього знаку з порушенням ДСТУ 4100-2014 є підставою для скасування штрафу, накладеного за порушення його вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що:

- судом першої інстанції залучено скаржника до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, однак через ненадходження відповідної ухвали від суду першої інстанції, скаржник був позбавлений права надати до суду першої інстанції відзив на позовну заяву та відповідні письмові докази;

- фотофіксація, у відповідності до вимог ст. 283 КУпАП, розміщена на вебсайті ipkp.dniprorada.gov.ua, та є належним і допустимим доказом, який підтверджує факт вчинення адміністративного правопорушення, адже як вбачається з матеріалів фотофіксації, транспортний засіб позивача перебуває в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», що також підтверджується фото транспортного засобу позивача разом із знаком 3.34 «Зупинку заборонено»;

- встановлення державного знаку 3.34 «Зупинку заборонено» з порушенням державних стандартів, не дає водію права порушувати норми ПДР;

- суд першої інстанції посилається на фотофіксацію, на якій знак 3.34 «Зупинку заборонено» зафіксовано крупним планом, але якщо роздивитись фото краще, то з нього вбачається, що за крупним планом одного знаку знаходиться ще один знак 3.34 «Зупинку заборонено», що розповсюджує свою дію на місце зупинки транспортного засобу позивача, а інспектором з паркування здійснена така фіксація, у зв`язку з необхідністю зафіксувати транспортний засіб позивача у зоні дії знаку, інакшим чином це не вдалось би через інші транспортні засоби, які обмежують фіксацію знаку 3.34 «Зупинку заборонено» в прямому ракурсі разом із автомобілем;

- позивачем невірно визначений предмет спору та є підстави вважати, що позивач оскаржує саме повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, яке має інформативний характер та не є актом суб`єкта владних повноважень, а отже не підлягає оскарженню.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому вказує, що встановлення декількох знаків не скасовує обов`язків їх встановлення із дотриманням відповідних правил і стандартів, через встановлення обидвох знаків зі значними порушеннями Правил дорожнього руху та ДСТУ 4100-2014, водій легкового автомобіля фізично позбавлений побачити та розпізнати встановлений знак. У відзиві на апеляційну скаргу позивач також просить долучити до матеріалів справи фотографії з місця складення постанови, які не досліджувалися судом першої інстанції, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Позивач проти вимог апеляційної скарги заперечив, підтримав висновки суду першої інстанції.

Ухвалою суду апеляційної інстанції було замінено відповідача у справі на Інспекцію з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (; пр. Дмитра Яворницького. 75, м. Дніпро, 49000).

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.04.2021 року інспектором з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Синицею Анастасією Сергіївною складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ІД №00360881, згідно якої 21.04.2021 року о 14 год. 21 хв. за адресою м. Дніпро, площа Героїв Майдану 1, зафіксовано порушення зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу «Toyota», номерний знак НОМЕР_1 , відповідальність за яке передбачена ст.122 ч.1 КУпАП, п. 33 знак 3.34 Правил дорожнього руху. В оскаржуваній постанові зазначено, що позивачем порушені положення п. 33 Знаку 3.34 Правил дорожнього руху.

Суд першої інстанції виходив з того, що розташування дорожнього знаку з порушенням ДСТУ 4100-2014 є підставою для скасування штрафу, накладеного за порушення вимог такого знаку, а тому оскаржувана позивачем постанова серія ІД №00360881 від 21.04.2021 є незаконною та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ч. 3 ст. 219 КУпАП, від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1, 3 ст. 122, ч. 1, 2 ст. 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Згідно зі ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу. Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Колегія суддів встановила, що позивач звертався до суду з позовними вимогами про скасування постанови відповідача серії ІД №00360881 від 21.04.2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Проте, як з`ясовано під час судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції, 21.04.2021 року інспектором з паркування Синицею А. С. було складено лише повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності власника (належного користувача) без зазначення відомостей про особу.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В свою чергу, повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні цієї норми, оскільки в ньому не визначена особа, прав та інтересів якої воно стосується, воно не створює для позивача жодних правових наслідків, а тому не є актом індивідуальної дії в наведеному розумінні КАС України і не може бути предметом судового оскарження.

Будь-яких уточнень щодо дати, серії та номеру оскаржуваної постанови позивачем суду не подавалось.

Однак, судом першої інстанції в супереч матеріалів справи, без з`ясування предмету спору прийнято рішення про визнання незаконною та скасування постанови інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, серії ІД №00360881 від 21.04.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

За вказаних вище обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, адже на час подання позову рішення суб`єкта владних повноважень у формі постанови серії ІД №00360881 від 21.04.2021 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не існувало, на час винесення судом першої інстанції рішення у матеріалах справи постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії РАП № 296131416 від 17.05.2021 року (а.с. 54), прийнята за наслідками правопорушення, була відсутня, а надане позивачем до матеріалів справи повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності серії ІД №00360881 не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України та не може бути предметом оскарження.

Згідно ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надати правову оцінку постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії РАП № 296131416 від 17.05.2021 року, оскільки така вимога не була заявлена у суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, за висновком колегії суддів, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив порушення норм процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 308, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2021 року у справі №182/2858/21 скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13.12.2021 року.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко