Справа № 480/6520/21
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2021 року Справа № 480/6520/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кравченка Є.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Сізової К.О.,
представника позивача - Ейсмонт М.О.,
представника відповідача - Савченко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/6520/21
до Головного управління ДПС у Сумській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні податкові повідомлення-рішення є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне.
Позивач зазначає, що ГУ ДПС у Сумській області порушено порядок надсилання платнику податків податкових повідомлень-рішень, а саме податкові повідомлення-рішення безпідставно надіслано за адресою: АДРЕСА_1 , а не за адресою: АДРЕСА_2 , за якою позивач зареєстрований з 23.10.2002 по теперішній час.
Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вони не містять жодних даних щодо об`єктів нежитлової нерухомості позивача, їх типів, розрахунку визначеної суми податку по кожному об`єкту, з огляду на те, що деякі об`єкти нежитлових приміщень перебували у власності позивача не повний податковий період. За таких обставин неможливо встановити визначальні ознаки кожного окремого об`єкту нерухомого майна, а відтак і встановити підстави для його нарахування без визначення самого об`єкту оподаткування.
Також, позивач зауважує, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для винесення у 2019 році податкових повідомлень-рішень за податкові звітні періоди 2017-2018 роки, так як податкове законодавство покладає на відповідача обов`язок здійснити до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), винесення та надіслання (вручення) платнику податків відповідних рішень.
Крім того, відповідно до вимог ст. 102 ПК України, строк давності визначення податкового зобов`язання-не пізніше закінчення 1095 днів. З огляду на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення отримані 01.07.2021 у відповідь на адвокатський запит, позивач вважає, що станом на сьогодні сума податкового зобов`язання, визначена у оспорюваних податкових повідомленнях-рішеннях за податковий період 2017 рік є такою, що визначена поза строками давності, тому з цих підстав оспорювані податкові рішення є протиправними в частині нарахування податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно за податковий період 2017 рік.
Також, позивач звертає увагу на те, що згідно довідки Волокитинського старостинського округу Путивльського району Сумської області № 203 від 22.09.2020, будівлі, які належать позивачу та знаходяться за адресою: Сумська область, Путивльський район, село Волокитине демонтовано у 2017 році, а саме: нежитлова будівля, 4-х рядний сарай ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер майна 29018549, загальна площа 1633,1 кв.м.); нежитлова будівля, адмінбудівля АДРЕСА_3 , загальна площа 478 кв.м.); нежитлова будівля, котельня ( АДРЕСА_3 , загальна площа 194,6 кв.м.).
З огляду на зміст довідки № 203 від 22.09.2020, органу місцевого самоврядування, на якому були розташовані демонтовані приміщення було достеменно відомо про фактичну відсутність нежитлових приміщень, а саме: нежитлової будівлі, 4-х рядний сарай ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер майна 29018549, загальна площа 1633,1 кв.м); нежитлової будівлі, адмінбудівлі ( АДРЕСА_3 , загальна площа 478 кв.м); нежитлової будівлі, котельні АДРЕСА_3 , загальна площа 194,6 кв.м.), проте, Путивльська міська рада Волокитинського старостинського округу не повідомляла контролюючі органи про дану обставину, що призвело до безпідставного визначення ГУ ДПС у Сумській області податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відносно нерухомого майна, яке не існує ще з 2017 року.
Ухвалою суду від 26.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, зазначивши, що податок на нерухоме майно, відмінний від земельної ділянки, у 2018 році за нежитлову нерухомість, якою володіли громадяни у 2017 році, сплачується за ставками, визначеними на 2017 рік. Ставки податку, згідно рішення Волокитянської сільської ради Путивльського району Сумської області від 14.07.2016 року для об`єктів нерухомості «інші об`єкти нежитлової нерухомості» встановлено у розмірі 0,125 відсотків від мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2017 р. (3200,00 грн.) за 1 кв.м. Податок на нерухоме майно, відмінний від земельної ділянки, у 2019 році за нежитлову нерухомість, якою володіли громадяни у 2018 році, сплачується за ставками, визначеними на 2018 рік. Ставки податку, згідно рішення Волокитянської сільської ради Путивльського району Сумської області від 13.07.2017 року для об`єктів нерухомості «інші об`єкти нежитлової нерухомості» встановлено у розмірі 0,125 відсотків від мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2018 р. (3723,00 грн.) за 1 кв.м.
Виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_1 було сформовано податкові повідомлення - рішення форми «Ф» на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:
Крім того, відповідач зазначив, що на об`єкти нерухомості нежитлові будівлі за адресами: АДРЕСА_3 , загальною площею 1596,50 кв.м.; АДРЕСА_3 , загальною площею 1577,10 кв. м.; АДРЕСА_3 , загальною площею 1855,80 кв. м.; АДРЕСА_3 , загальною площею 1605,40 кв. м.; АДРЕСА_3 , загальною площею 111,60 кв. м. було здійснено припинення права власності 11.12.2018 року. Таким чином, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ОСОБА_1 в 2018 році був нарахований за період перебування вищевказаного майна у власності громадянина, а саме з 01.01.2018 по 30.11.2018.
Вказані податкові повідомлення-рішення були направлені засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідач звернув увагу на те, що відповідно до даних ДРФО адреса місця проживання фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - АДРЕСА_5 . Формування повідомлень-рішень по фізичним особам контролюючим органом проводиться в автоматичному режимі з урахуванням реєстраційних даних відображених в Державному реєстрі фізичних осіб платників - податків. Відтак, посилання позивача на те, що контролюючим органом було порушено порядок надсилання податкових повідомлень-рішень є помилковим.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він з аргументами, наведеними у відзиві, не погодився, наполягав на задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 19.10.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2010 ВМТ № 185532, зареєстрованого за № 997 приватним нотаріусом Колесніченком М.Г., позивач набув права приватної власності на нежитлову будівлю, сарай № 6, загальною площею 1577,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 . Дата державної реєстрації права власності 13.10.2010.
На підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2010 ВМТ № 185533, зареєстрованого за № 1001 приватним нотаріусом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 набув права приватної власності на нежитлову будівлю, сарай № 2, загальною площею 1596,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 . Дата державної реєстрації права власності 13.10.2010.
На підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2010 ВМТ № 785537, зареєстрованого за № 1017 приватним нотаріусом Колесніченком М.Г., позивач набув права приватної власності на нежитлову будівлю, 4-х рядний сарай, загальною площею 1633,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 . Дата державної реєстрації права власності 14.10.2010.
На підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2010 ВМТ № 185538, зареєстрованого за № 1021 приватним нотаріусом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 набув права приватної власності на нежитлову будівлю, адмінбудівлю, загальною площею 478,00 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 . Дата державної реєстрації права власності 14.10.2010.
На підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2010 ВМТ № 185536, зареєстрованого за № 1013 приватним нотаріусом Колесніченком М.Г., позивач набув права приватної власності на нежитлову будівлю, сарай № 3, загальною площею 1605,40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 . Дата державної реєстрації права власності 14.10.2010.
На підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2010 ВМТ № 185536, зареєстрованого за № 1013 приватним нотаріусом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 набув права приватної власності на нежитлову будівлю, сечозбірник, загальною площею 111,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 . Дата державної реєстрації права власності 14.10.2010.
На підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2010 ВМТ № 185534 зареєстрованого за № 1005 приватним нотаріусом Колесніченком М.Г., позивач набув права приватної власності на нежитлову будівлю, сарай № 4, загальною площею 1855,8 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 . Дата державної реєстрації права власності 14.10.2010.
На підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2010 ВМТ № 185535, зареєстрованого за № 1009 приватним нотаріусом Колесніченком М.Г., ОСОБА_1 набув права приватної власності на нежитлову будівлю, котельня, загальною площею 194,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_4 . Дата державної реєстрації права власності 27.10.2010.
18.12.2018 припинено право власності ОСОБА_1 на об`єкти нерухомості, нежитлові будівлі за адресами: АДРЕСА_3 , загальною площею 1596,50 кв.м.; АДРЕСА_3 , загальною площею 1577,10 кв.м.; АДРЕСА_3 , загальною площею 1855,80 кв.м.; АДРЕСА_3 , загальною площею 1605,40 кв.м.; АДРЕСА_3 , загальною площею 111,60 кв.м., про що внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Вищенаведені обставини підтверджуються інформаційною довідкою від 12.08.2021 № 270172794 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 59-67).
Головним управлінням ДПС у Сумській області на ім`я ОСОБА_1 сформовано податкові повідомлення-рішення, якими визначено зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно (код платежу 18010300) (а.с. 22-25), а саме:
Вищевказані податкові повідомлення-рішення були направлені відповідачем ОСОБА_1 поштою за адресою: АДРЕСА_1 , та повернуті на адресу відправника із відміткою пошти "за закінченням встановленого терміну зберігання", що підтверджується копіями поштових конвертів та повідомлень про вручення (а.с. 53-56).
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Предметом розгляду даної справи є встановлення правомірності винесених податковим органом податкових повідомлень-рішень відносно позивача щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України (надалі за текстом - ПК України).
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.
Платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Це визначено підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України.
Об`єктом оподаткування податком є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункт 266.3 статті 266 ПК України).
За приписами пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.
Приписами підпункту 14.1.129. пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи:
а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень;
б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;
в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.
Відповідно до вимог підпункту 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункт 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).
Таким чином, платником податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а обчислення бази оподаткування здійснюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт. Визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, як об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі) та тип об`єкта (тобто тип будівлі).
За правилами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України (у редакції, чинній у 2016 році) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Судовим розглядом встановлено, що відповідачем відносно позивача, як власника нежитлової нерухомості, прийнятті податкові повідомлення-рішення, якими визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 та 2018 роки.
Відповідно до пункту 58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:
невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;
завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;
заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.
Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.
Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків затверджено Наказом Міністерства Фінансів України від 28.12.2015 №1204 (надалі по тексту - Порядок №1204).
Згідно із п. 2 розділу ІІІ Порядку №1204 податкове повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.
Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Суд погоджується із доводом позивача про те, що спірні податкові повідомлення-рішення в порушення норм п. 42.2 ст. 42 ПК України були надіслані не за зареєстрованою адресою місця проживання позивача, однак зауважує, що вказане процедурне порушення не звільняє особу від обов`язку сплати податку та не може бути самостійною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень.
Щодо твердження позивача про порушення податковим органом встановленого ст. 102 ПК України строку давності визначення податкового зобов`язання (не пізніше закінчення 1095 днів), то суд вважає його безпідставним, оскільки спірними податковими повідомленнями-рішенням прийнятими у 2019 році нараховано податкові зобов`язання за 2017, 2018 роки, тобто у межах 1095 днів. При цьому, позивач помилково ототожнює момент нарахування податкових зобов`язань та момент ознайомлення платника податків із рішенням про таке нарахування.
Водночас, в контексті спірних правовідносин, суд також звертає увагу на наступне.
Відповідно до пункту 9 Порядку №1204 до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.
Як вбачається зі змісту оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вони не містять жодних даних щодо адреси об`єктів нежитлової нерухомості позивача та їх типів, внаслідок чого неможливо встановити визначальні ознаки кожного окремого об`єкту нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, як об`єкту оподаткування, а відтак і встановити підстави для його нарахування без визначення самого об`єкту оподаткування.
Водночас, у порушення вимог приписів пункту 58.1 статті 58 ПК України та Порядку №1204 податковим органом до кожного спірного податкового повідомлення-рішення не додано розрахунок податкового зобов`язання.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що при проведенні розрахунків щодо розміру податкового зобов`язанням зі сплати податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за 2018 рік податковим органом застосовано ставки податку, встановлені рішенням Волокитянської сільської ради Путивльського району Сумської області від 13.07.2017 для об`єктів нерухомості «інші об`єкти нежитлової нерухомості» у розмірі 0,125 відсотків від мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2018 (3723,00 грн.) за 1 кв. м.
Однак, як встановлено судом із наявної в матеріалах справи копії рішення Волокитянської сільської ради Путивльського району Сумської області від 13.07.2017 ставка податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки для об`єктів нерухомості «інші об`єкти нежитлової нерухомості» з 01.01.2018 становить 0,0625 відсотків від мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2018 (а.с. 134).
Отже, обчислюючи розмір податкового зобов`язання позивача зі сплати податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки за 2018 рік, відповідач безпідставно застосував ставку податку 0,125 відсотків від мінімальної заробітної плати.
Враховуючи, що податковим органом не дотримано вимоги статті 58 ПК України та беручи до уваги вказані правові норми, суд дійшов висновку про невідповідність спірних податкових повідомлень-рішень вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відтак вони є протиправними і підлягають скасуванню.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ухвалюючи судове суддів керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області судові витрати в розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст рішення складений та підписаний 13.12.2021.