Справа № 380/17322/21
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) з такими позовними вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та до страхового стажу, що дає йому право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, у відповідності і із ст. 7-1 Прикінцевих положень (р. ХV) Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» - періоду військової служби в армії СРСР з 15 серпня 1984 р. по 10 вересня 1986 р. (2 роки 27 днів) та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, у відповідності із ст.7-1 Прикінцевих положень (р. ХV) Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», що становить 60569,80 грн.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та до страхового стажу, що дає йому право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, у відповідності із ст. 7-1 Прикінцевих положень (р.ХV) Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» - період військової служби в армії СРСР з 15 серпня 1984 р. по 10 вересня 1986 р. (2 роки 27 днів) та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, у відповідності із ст.7-1 Прикінцевих положень (р.ХV) Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», що становить 60569.80 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 25.08.1979 по 27.06.1984 навчався в Львівському державному університеті ім. І.Франка на денному відділенні географічного факультету. Відразу після закінчення навчання в університеті, з 15.08.1984 по 10.09.1986 проходив строкову військову службу а армії СРСР на посаді офіцера в званні лейтенанта, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 від 26.07.1984, строк військової служби становить 2 роки 27 днів. Із 29.09.1986 і по теперішній час працює на посадах вчителя географії та заступника директора Наварійського ЗЗСО І-Ш ст. - гімназії. Відповідні записи є наявними в трудовій книжці позивача. 14.042021 позивачу виповнилося 60 років і 12.07.2021 позивач звернувся в Пустомитівський відділ обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області щодо призначення пенсії за віком. Рішенням відповідача №47 від 19.07.2021 згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», призначено пенсію за віком у розмірі 6056,98 грн. Згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом з 01.04.2021 по 31.03.2022 року - не менше 28 років 6 місяців. Відповідно до ст. 7-1 Прикінцевих положень (p.XV) Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Страховий стаж (повний), станом на 14.04.2021 становив 42 роки 6 місяців 2 дні, з яких: стаж як працівника освіти (страховий стаж) - 36 років 08 місяців 21 день, оскільки в цей строк входить 2 роки 27 днів військової служби в армії СРСР на посаді офіцера та 34 роки 07 місяців 25 днів - робота працівником освіти (педагог, заступник директора). Однак, із рішення ГУ ПФУ у Львівській області №47 від 19.07.2021 про призначення пенсії за віком було незрозуміло, чи враховано до спеціального (страхового) стажу роботи, як працівнику освіти, 2 роки 27 днів військової служби в армії СРСР на посаді офіцера та чи нараховано виплачено грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, як це встановлює ст. 7-1 Прикінцевих положень (p.XV) Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку з цим, позивач 02.08.2021 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати письмову відповідь на вищевказані запитання. ГУ ПФУ у Львівській області було розглянуто звернення та 01.09.2021 надано письмову відповідь, згідно якої стало відомо, що ГУ ПФУ у Львівській області вважає, що страховий стаж на посаді, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону 1788 становить 34 роки 07 місяців 25 днів (при необхідному 35 років) і права на виплату грошової допомоги, передбаченої п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону 1058, немає. При цьому, ГУ ПФУ у Львівській області зазначило, що зарахування періоду проходження військової служби до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, чинним законодавством не передбачено. На думку позивача, такі дії ГУ ПФУ у Львівській області свідчать про фактичну відмову зарахувати період проходження військової служби (2 роки 27 днів) в армії СРСР на посаді офіцера до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, як це встановлює ст. 7-1 Прикінцевих положень (p.XV) Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», а, отже, є протиправними та такими, що порушують право на зарахування до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років та на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом па день призначення пенсії віком

Ухвалою судді від 18.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Відповідач позову не визнав. 11.11.2021 подав відзив на позовну заяву (вх. №82492). Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 19.07.2021 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. До загального стажу роботи зараховано - 42 роки 6 місяців 2 дні. Стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 34 роки 07 місяців 25 днів. Згідно записів трудової книжки позивач з 29.09.1986 по теперішній час позивач працює на посаді вчителя географії та заступника директора Наварійського ЗЗСО І-ІП ст. - гімназії; з 15.08.1984 по 10.09.1986 - служба в армії (зарахована до загального стажу). Оскільки на день досягнення пенсійного віку, страховий стаж на посадах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону №1788 становить 34 роки 07 місяців 25 днів (при необхідному 35 років), то права на виплату грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 у позивача немає. Період служби в армії також не може слугувати підставою для зарахування до стажу, що визначає право на призначення та виплату грошової допомоги, оскільки зазначений період не зараховується до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. п. «е» -«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Жодним нормативно-правовим актом не передбачено зарахування періоду служби в армії до спеціального стажу роботи.

18.11.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №84972). Позивач вказує, що період військової служби в армії СРСР до 01.01.1992 підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком з 19.07.2021.

Розмір пенсії позивача обчислений згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при страховому стажі роботи 42 роки 6 місяців 2 дні, в тому числі 34 роки 07 місяців 25 днів страхового стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота яких дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 проходив військову службу з 15.08.1984 по 10.08.1986, що також підтверджується військовим квитком вх. № НОМЕР_3 від 26.02.1984.

Згідно запису у трудовій книжці №8 від 01.06.1996 позивач переведений з посади вчителя на посаду заступника директора по навчально-виховній роботі цієї ж школи.

ГУ ПФУ у Львівській області листом від 01.09.2021 №12232-11250/П-52/8-1300/21 повідомило позивача, що оскільки на день досягнення пенсійного віку страховий стаж на посаді, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону №1788, становить 34 роки 07 місяців 25 днів (при необхідному 35 років), то права на виплату грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» він не має. Відповідач зазначає, що зарахування періоду проходження військової служби до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, чинним законодавством не передбачено.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до приписів п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (надалі - Перелік №909), незалежно від віку.

Пунктом 7-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі, також - Порядок № 1191).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком № 909.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Аналізуючи наведені норми законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17.

Судом встановлено, що у позивача наявний спеціальний стаж, як працівника освіти, який становить 34 роки 07 місяців 25 днів.

Відповідачем дійсну строкову військову службу з 15.08.1984 по 10.08.1986 до спеціального стажу не зараховано.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто, відповідно до змісту наведеної норми, обов`язковою умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, різновидом якої є пенсія за вислугу років, є, зокрема, робота особи за професією або на посаді, що дає право на призначення такої пенсії, на момент призову на строкову військову службу або навчання особа за фахом у професійно-технічному навчальному закладі.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 у справі №450/3061/16-а.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 36 КЗпП УРСР передбачалося, що однією з підстав припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу.

Судом встановлено, згідно запису у трудовій книжці (№1) позивач прийнятий 11.08.1978 на роботу учнем ливара металів і сплавів. 01.09.1979 звільнений з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП УССР.

25.08.1979 зарахований на І курс денного відділення географічного факультету Львівського державного університету. 27.06.1984 відрахований з числа студентів у зв`язку із закінченням навчання.

Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 проходив військову службу з 15.08.1984 по 10.08.1986, що також підтверджується військовим квитком вх. №139179 від 26.02.1984.

Таким чином, враховуючи, що позивач на момент призову на строкову військову службу не працював на посаді, яка відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 року № 1397 «Про пенсію за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства» давала право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти, і звільнений з даної посади саме у зв`язку з призовом на військову службу, не навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, на переконання суду відповідачем правомірно відмовлено у зарахуванні періоду проходження позивачем строкової військової служби до стажу роботи позивача на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років і такий стаж не підлягає зарахуванню.

Як видно з матеріалів справи, позивач в період навчання у Львівському державному університеті не здійснював освітянську діяльність, а займався нею лише після закінчення проходження дійсної військової служби.

Судом встановлено, що будь - якими чинними на цей час та на час призначення пенсії позивачу законодавчими та нормативно - правовими актом не передбачено включення періоду навчання у спеціалізованому навчальному закладі до спеціального стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Враховуючи те, що у позивача не достатньо стажу для виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день призначення пенсії, згідно із п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд дійшов висновку, що вимоги, викладені в позовній заяві, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не доведено суду правомірність заявлених вимог.

Натомість, відповідач підтвердив належними і допустимими доказами правомірність та обґрунтованість свого рішення.

А тому, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати з сторін стягувати не належить.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 13.12.2021.

Суддя Потабенко В.А.