Справа № 420/9406/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/9406/21
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шевчук О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області про визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов`язання надати такий дозвіл

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (далі Куяльницька сільрада), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати підпункт 1.29 пункту 1 рішення №126-VIII від 22.04.2021 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства»;

- зобов`язати надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно до пункту «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України (далі ЗК України), за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності Куяльницької сільради, кадастровий номер: :01:002:0206 - 61,482 га., або земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0386 - 67.483 га., або земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0637 - 10.4825 га, за межами населеного пункту Подільського району Одеської області або за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у власність Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, за межами населеного пункту Коси Слобідка - позначена на публічної кадастровій карті: КОАТУУ , зона 01, квартал 002, площею більше 29,5689 га., яка має межу з земельною ділянкою кадастровий номер: :01:002:0206, та КОАТУУ , зона 01, квартал 001, площа більше 10 га., яка має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0315, а також, за рахунок несформованих земельних ділянок за межами села Гонората, які позначені на Публічної кадастровій карті: КОАТУУ , зона 01, квартал 001, площа більше 20 га., які знаходяться біля земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0104.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі №420/9682/20, зокрема, зобов`язано Куяльницьку сільраду повторно розглянути його заяву щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Куяльницької сільради, за рахунок земельної ділянки кадастровий номер: :01:004:0135 - 59 га, за межами населеного пункту Коси, Подільського району, Одеської області, або іншої вільної земельної ділянки комунальної власності Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області із земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту Подільського району, Одеської області.

15.03.2021, на виконання наведеного судового рішення, він повторно подав заяву де просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки або дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2 га власність для ведення особистого селянського господарства, зазначивши кадастрові номера бажаних земельних ділянок. Також у вказаній заяві ОСОБА_1 указав, що можливо альтернативне вирішення його заяви, а саме: якщо неможливо надати відповідний дозвіл на бажані земельні ділянки запропонувати іншу вільну земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Куяльницької сільради.

Рішення сільради, яким йому відмовлено в задоволенні даної заяви, позивач вважає протиправним, адже викладені в ньому підстави щодо невідповідності місця розташування вимогам законів, нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів не відповідають дійсності. До того ж, рішення не містить жодного обґрунтування (мотивації) на підтвердження того, з яких міркувань виходив орган місцевого самоврядування при його прийнятті.

Вважаючи, що при вирішенні даного спору, суд повинен зобов`язати Куяльницьку сільраду прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно до пункту «б» частини 1 статті 121 ЗК України, позивач наголошує, у цьому спорі, повноваження органу місцевого самоврядування не є дискреційними, адже, останній не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд, згідно з законом у нього існує лише один правомірний варіант вчинити дії, спрямовані на відновлення порушеного права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи справу по суті та приймаючи рішення про відмову в задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив із аналізу положень частин 5-10 статті 79-1 ЗК України, які унормовують, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Таким чином, на думку суду, в залежності від того, яку земельну ділянку бажає отримати громадянин він повинен дотриматися відповідної процедури та надати відповідні заяви та документи.

Аналізуючи заяву позивача на адресу Куяльницької сільради, де останній прохав або надати дозвіл на виготовлення технічної документації щодо поділу та об`єднання сформованих земельних ділянок або дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо несформованих земельних ділянок, або запропонувати вільну земельну ділянку сільськогосподарського призначення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, звертаючись із вищевказаною заявою подав її у спосіб, не визначений статтею 118 ЗК України.

Обґрунтовуючи такий висновок, суд пояснив, що відповідно до приписів статті 118 ЗК України, в особи, яка звертається з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою наявне право обирати бажане місце розташування земельної ділянки, тобто саме на ініціатора звернення покладається визначитися з розміром та місцем розташування земельної ділянки.

За таких умов, як вважав суд, визначення заявником бажання, щоб розпорядник землі самостійно обирав місце розташування земельної ділянки, на яку надається дозвіл на розробку проекту землеустрою, положеннями ЗК України не встановлено.

Оцінюючи правомірність спірного рішення, суд першої інстанції, беручи до уваги сукупність встановлених обставин, зокрема, що предметом даного спору є порушення органом місцевого самоврядування частини 7 статті 118 ЗК України, а не протиправна відмова у наданні згоди на виготовлення технічної документації щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, дійшов висновку про його обґрунтованість

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду таким, що не відповідає ознакам законності та обґрунтованості ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга складається з таких підстав.

По перше скаржник указує, що суд першої інстанції повинен був надати оцінку тим обставинам, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення та які безпосередньо в ньому наведені, а не тим, які в подальшому були виявлені, зокрема судом, для доведення правомірності (виправдання) прийнятого рішення. Як указав скаржник така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а).

По друге, на думку скаржника, зазначення у заяві декілька варіантів земельних ділянок, на одну з яких є бажання отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою, не заборонено законом. Аналогічно не заборонено органу місцевого самоврядування вибрати для заявника земельну ділянку, вільну від усіх заборон.

По третє, покликаючись на правову позицію Верховного Суду, ОСОБА_1 указує, що у разі подання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки.

По четверте, ОСОБА_1 наполягає на обов`язку суду застосувати ефективний спосіб захисту та поновити його права зобов`язавши Куяльницьку сільраду надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, адже протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права і призведе до того, що подані заяви будуть розглядатися до безкінечності.

Також ОСОБА_1 просить стягнути на його користь судові витрати у вигляді судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 500 грн, які він поніс, звертаючись до суду першої інстанції.

Витрати на професійну правничу допомогу адвоката складалися, зокрема, з надання консультацій, підготовки звернень до Куяльницької сільради, написання позову.

Від Куяльницької сільради відзив на апеляцію не надійшов.

Стаття 311 КАС України надає право суду апеляційної інстанції розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі №420/9682/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував підпункт 1.20 пункту 1 рішення Куяльницької сільради №5983-VII від 20.08.2020 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», в частині відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області, у зв`язку з невідповідністю та неповним пакетом документів.

Також, суд зобов`язав Куяльницьку сільраду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Куяльницької сільради за рахунок земельної ділянки кадастровий номер: :01:004:0135 - 59 га, за межами населеного пункту Коси, Подільського району, Одеської області, або іншої вільної земельної ділянки комунальної власності Куяльницької сільради із земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту Подільського району, Одеської області, з урахуванням висновків суду.

В частині позовних вимог про обов`язок Куяльницької сільради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, суд відмовив.

15.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до Куяльницької сільради із заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки або дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення у відповідності із пунктом «б» частини 1 статті 121 ЗК України, за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності Куяльницької сільради, кадастровий номер: :01:002:0206, площею 61,482 га або земельної ділянки кадастровий номер: :01:001:0386, площею 67,483 га або земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0637, площею 10,4825 га, за межами населеного пункту Подільського району Одеської області, або за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у власність Куяльницької сільради за межами населеного пункту Коси Слобідка позначена на публічної кадастровій карті: КОАТУУ: , зона: 01, квартал: 002, площею більше 29,5689 га, яка має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0206, та КОАТУУ: , зона: 01, квартал: 001, площа більше 10 га, яка має межу з земельною ділянкою кадастровий номер: :01:001:0315, а також, за рахунок несформованих земельних ділянок за межами села Гонората, які позначені на Публічної кадастровій карті: КОАТУУ: , зона: 01, квартал: 001, площа більше 20 га, які знаходяться біля земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0104 (а.с.10).

Також, у вказаній заяві позивач зазначив умову, якщо надати дозвіл на розробку проекту землеустрою за рахунок вказаних земельних ділянок неможливо то запропонувати йому іншу вільну земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області.

До заяви позивачем було додано копію паспорту, ІПН та графічні матеріали із офіційної карти Держгеокадастру щодо земельних ділянок за кадастровими номерами:

:01:002:0206, площею 61,482 га,

:01:001:0386, площею 67,483 га,

:01:001:0637, площею 10,4825 га.

Графічні матеріали щодо несформованих земельних ділянок, позначених на Публічній кадастровій карті:

КОАТУУ: , зона: 01, квартал: 002, площею більше 29,5689 га, яка має межу з земельною ділянкою за кадастровим номером: :01:002:0206;

КОАТУУ: , зона: 01, квартал: 001, площа більше 20 га, яка знаходиться біля земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0104;

КОАТУ: , зона: 01, квартал: 001, площа більше 10 га, яка має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0315.

Рішенням Куяльницької сільради №1266-VIII від 22.04.2021 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» (а.с.16-18) підпунктом 1.29 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Куяльницької сільради у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, наступним громадянам: 1.29 ОСОБА_1 .

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Визначаючи ключові аргументи правової позиції ОСОБА_1 , колегія суддів установила, що попри його звернення до сільради з двома пропозиціями: або про надання дозволу виготовлення технічної документації щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, предметом оскарження в даній справі є рішення органу місцевого самоврядування про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Досліджуючи довід ОСОБА_1 про те, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені, зокрема, судом, для доведення правомірності («виправдання») свого рішення, колегія суддів установила таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту «в» частини 3 статті 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

На підставі пункту «б» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про наявність у позивача права отримати дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель державної або комунальної власності сільськогосподарського призначення, однак за умови, якщо такого права він не використав раніше.

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пункт 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Оцінюючи підстави ненадання дозволу, які наведені у оскарженому рішенні №126-VIII від 22.04.2021, колегія суддів встановила, що вони не є аргументовані, оскільки невідповідність місця розташування земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідно до приписів статті 118 ЗК України, в особи, яка звертається з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, наявне право обирати бажане місце розташування земельної ділянки визначитися з її розміром.

Є правильним, як вважає суд апеляційної інстанції, довід суду першої інстанції про те, що особа, яка бажає отримати земельну ділянку у власність, не може перекладати на орган місцевого самоврядування тягар визначатися на свій розсуд на яку земельну ділянку слід видати заявнику дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Наведені вище доводи суду першої інстанції і стали головною підставою для того, щоб визнати спірне рішення Куяльницької сільради законним та обґрунтованим.

Однак, як правильно зазначив скаржник, суд першої інстанції, оцінюючи з такої точки зору оскаржуване рішення, його виправдав, хоча, в самому рішенні відмова в наданні дозволу була зазначена зовсім інша.

Є слушним застосування до спірних правовідносин ОСОБА_1 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а, де суд касаційної інстанції зауважив, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Резюмуючи викладене, колегія суддів вважає, що підпункт 1.29 пункту 1 рішення №126-VIII від 22.04.2021 Куяльницької сільради не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки належних мотивів та причин відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не наведено.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції визнає, що вимога скаржника про визнання протиправним та скасування підпункту 1.29 пункту 1 рішення №126-VIII від 22.04.2021 щодо відмови йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є законною та обгрнутованою.

Вирішуючи питання законності позовної вимоги про обов`язок Куяльницької сільради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які є сформованими, а також які є несформовані, колегія суддів зазначає наступне.

Як особисто вказує в апеляції ОСОБА_1 , він добре розуміє, що на сформовані земельні ділянки дозволи на розробку проекту землеустрою не видаються, а видається дозвіл виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки.

Проте, таке звернення до Куяльницької сільради було зумовлено тим, що в цьому органі запроваджено таку практику.

Суд вважає, що такі доводи позивача не заслуговують на довіру, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта.

Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Далі, ОСОБА_1 вказує, що законодавством не заборонено зазначення у заяві декілька варіантів земельних ділянок, на одну з яких, є бажання отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою, а орган місцевого самоврядування може вибрати для заявника земельну ділянку, вільну від усіх заборон.

Досліджуючи наведені доводи скаржника, колегія суддів не вбачає підстав для прийняття рішення про зобов`язання органу місцевого самоврядування виконати судове рішення на свій розсуд без конкретизації на яку саме земельну ділянку повинен бути виданий дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії.

Згідно з частиною 4 наведеної статті, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

Тому, можна зробити висновок, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надані йому законом повноваження на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення було дотримано усіх визначених законодавством умов, то тоді суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж цим суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти з урахуванням оцінки суду.

Правові висновки аналогічного змісту у подібних правовідносинах були наведені у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №821/925/18, від 21.10.2021 у справі №815/5670/17.

Отже, в даних спірних правовідносинах належним способом захисту порушених прав є зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.03.2021, з урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.

Переходячи до вирішення питання про стягнення з Куяльницької сільради на користь позивача судових витрат у вигляді судового збору та на професійну правничу допомогу, колегія суддів встановила таке.

В суді першої інстанції позивач заявив про понесення витрат на оплату послуг адвоката в сумі 6 500 грн, надавши при цьому договір про надання професійної правничої допомоги, додаток до цього договору з попереднім (орієнтовним) розрахунком сум, які належить сплатити, а також акт виконаних робіт, де міститься опис наданих послуг та їх вартість.

Куяльницька сільрада не заявляла клопотання про зменшення таких витрат.

За правилами абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У даному випадку, позов ОСОБА_1 задовольняється в частині визнання протиправним та скасування підпункту 1.29 пункту 1 рішення Куяльницької сільради №126-VIII від 22.04.2021, у задоволенні вимог про обов`язок даного органу місцевого самоврядування прийняти певне рішення, суд відмовляє.

За таких умов, на думку колегії суддів, витрати на професійну правничу допомогу повинні бути стягнуті з суб`єкта владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 3 250 грн.

Щодо відшкодування ОСОБА_1 сплаченого судового збору, слід зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за подачу позову та апеляційної скарги сплатив судовий збір на загальну суму 2270 грн. (908 + 1362), що підтверджується відповідними квитанціями №0.0..1 від 01.06.2021 (а.с.9) та №0.0..1 від 16.09.2021 (а.с.87).

Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, сплачений позивачем судовий збір за подання позову та апеляційної скарги належить стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з бюджетних асигнувань Куяльницької сільради у сумі 1 135 грн.

Статтею 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. На думку суду апеляційної інстанції така невідповідність знайшла своє відображення у висновку, що відсутні підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції, що ухвалено у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для касаційного оскарження.

Керуючись статтями: 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року скасувати.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області про визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов`язання надати такий дозвіл нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати протиправним та скасувати підпункт 1.29 пункту 1 рішення №126-VIII Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 22.04.2021 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» - ОСОБА_1 .

Зобов`язати Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.03.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (код за ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3 250 (три тисячі двісті п`ятдесят) грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (код за ) 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя О. А. Шевчук

Повне судове рішення складено 13.12.2021.