Справа № 460/12464/21
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2021 року м. Рівне №460/12464/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Гук О.Р., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник Столяр М.В.,

відповідача: представник Непийвода І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів за вимушений прогул,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів за вимушений прогул.

Позивач просив суд:

- визнати протиправними та скасувати накази голови Комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Рівненській області від 28.07.2021 №23-o та від 09.08.2021 № 24-о;

- поновити його на посаді, аналогічній посаді, з якої звільнено, і яка існує на даний момент - головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, контролю за обігом марки акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Рівненській області (як відокремленого підрозділу ДПС України);

- стягнути з відповідача кошти за вимушений прогул.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час винесення оспорюваних наказів відповідачем було порушено вимоги Закону України "Про державну службу" та Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), що стосуються дотримання порядку звільнення особи із займаної посади та гарантій такого звільнення.

Ухвалою суду від 09.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 30.09.2021, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

30.09.2021 (у встановлений судом строк) відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні 30.09.2021 було оголошено перерву до 19.10.2021 у зв`язку з витребуванням у сторін додаткових доказів.

У судовому засіданні 19.10.2021 було оголошено перерву до 28.10.2021 у зв`язку з витребуванням у відповідача додаткових доказів.

У судовому засіданні 28.10.2021 було оголошено перерву до 11.11.2021 у зв`язку з витребуванням у відповідача додаткових доказів.

У судовому засіданні 11.11.2021 було оголошено перерву до 30.11.2021 у зв`язку з витребуванням у відповідача додаткових доказів.

У судовому засіданні 30.11.2021 закінчено судовий розгляд ухваленням рішення.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали повністю та суду пояснили, що у Головному управлінні ДПС у Рівненській області фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація, яка супроводжувалася змінами в організації виробництва і праці, а тому роботодавець зобов`язаний був дотриматися процедури вивільнення працівників, визначеної чинним законодавством.

Цього відповідачем зроблено не було. Зокрема, не було запропоновано позивачу зайняти вакантну посаду у новоствореному органі.

Крім того, відповідачем не було розглянуто заяву позивача щодо звільнення в порядку переведення до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідач при звільненні позивача діяв не об`єктивно, упереджено, нерозсудливо, з порушенням принципу забезпечення рівного доступу та стабільності державної служби.

Просили позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила суду, що у спірних правовідносинах відбулася саме ліквідація Головного управління ДПС у Рівненській області як юридичної особи, натомість було утворено Головне управління ДПС у Рівненській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України.

Відтак, припинення державної служби позивача за ініціативою суб`єкта призначення внаслідок ліквідації державного органу є таким, що відповідає обставинам справи та діючому законодавству.

Вказала, що на момент попередження про звільнення та звільнення позивача з займаної посади законодавством не передбачалося врахування переважного права на залишення на роботі при вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва і праці.

Звернула увагу суду на те, що заяви позивача про звільнення шляхом переведення його до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області було розглянуто, про що надано відповідь адвокату представнику позивача.

Зазначила, що прийняття рішення про переведення державного службовця без обов`язкового проведення конкурсу є правом, а не обов`язком керівника державної служби або суб`єкта призначення.

Просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15 січня 2010 року працював на різних посадах в органах Державної податкової (фіскальної) служби України, що підтверджується трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 (а.а.с.14-20).

ОСОБА_1 мав статус державного службовця з дня прийняття Присяги державного службовця, а саме з 15.01.2010, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача (а.с.15).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" (далі Постанова №893) ухвалено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, в тому числі - Головне управління ДПС у Рівненській області.

На виконання цієї постанови Державною податковою службою України було видано наказ від 08.10.2020 №556 "Про ліквідацію територіальних органів ДПС".

На виконання Постанови №893 та зазначеного наказу Державної податкової служби України Головним управлінням ДПС у Рівненській області було видано наказ від 13.10.2020 №1-л "Про ліквідацію Головного управління ДПС у Рівненській області", згідно з яким розпочато ліквідацію Головного управління ДПС у Рівненській області як юридичної особи публічного права (а.а.с.49-50).

У зв`язку із ліквідацією Головного управління ДПС у Рівненській області ОСОБА_1 головою комісії з ліквідації 23 лютого 2021 року відповідно до п.1-1 ч.ч.1, 3 ст.87 Закону України "Про державну службу" був попереджений про наступне звільнення (а.с.23).

22 березня 2021 року ОСОБА_1 подав голові комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Рівненській області заяву (а.с.24) з проханням звільнити його із займаної посади 23 березня 2021 року в порядку переведення до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області згідно з п.2 ч.1 ст.41 Закону України "Про державну службу" та згідно з листом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №670/7/09-19-11-02-10 від 19.03.2021 (а.с.25).

Зазначену заяву позивача було отримано відповідачем 22.03.2021.

23 березня 2021 року ОСОБА_1 подав голові Комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Рівненській області заяву з проханням звільнити його із займаної посади 24 березня 2021 року в порядку переведення до Головного управління ДПС у Рівненській області згідно з п.2 ч.1 ст.41 Закону України "Про державну службу" (а.с.26).

Зазначену заяву позивача було отримано відповідачем 24.03.2021.

23 березня 2021 року ОСОБА_1 подав голові Комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Рівненській області заяву з проханням призначити його на рівнозначну вакантну посаду в порядку переведення з Головного управління ДПС у Рівненській області в Головне управління ДПС у Рівненській області згідно з п.2 ч.1 ст.41 Закону України "Про державну службу" (а.с.27).

Зазначену заяву позивача було отримано відповідачем 24.03.2021.

Наказом Головного управління ДПС у Рівненській області від 30 березня 2021 року №46-о "Про оголошення конкурсу" було оголошено конкурс на зайняття посад державної служби у Головному управлінні ДПС у Рівненській області категорії "Б" та "В" (а.а.с.28-31).

Наказом голови Комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Рівненській області від 28 липня 2021 року №23-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 " було припинено державну службу та звільнено 30 липня 2021 року ОСОБА_1 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи, контролю за обігом марок акцизного податку управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління ДПС у Рівненській області у зв`язку із ліквідацією Головного управління ДПС у Рівненській області, згідно з пунктом 1-1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу", з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу" (а.а.с.32-33).

Наказом голови Комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Рівненській області від 09 серпня 2021 року №24-о "Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 28.07.2021 №23-о" внесено зміни до наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 28.07.2021 №23-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 " з викладенням його в новій редакції, зокрема, змінено дату звільнення ОСОБА_1 на 09 серпня 2021 року (а.с.34).

Зазначений наказ видано у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 у період з 30 липня 2021 року по 06 серпня 2021 року, з метою дотримання вимог частини 5 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу".

Вважаючи припинення державної служби та своє звільнення із займаної посади протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII).

Згідно з ч.2 ст.5 Закону №889-VIII, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ч.3 ст.5 Закону №889-VIII).

Пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону №889-VIII передбачено, що державна служба може бути припинена за ініціативою суб`єкта призначення.

Відповідно до п.1 та п.1-1 ч.1 ст.87 Закону №889-VIII, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

- скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

- ліквідація державного органу.

У ході розгляду справи судом встановлено, що державну службу позивача відповідно до оспорюваних наказів припинено саме у зв`язку з ліквідацією державного органу.

Згідно з ч.3 ст.87 Закону №889-VIII (у редакції, чинній на дату винесення наказів від 28.07.2021 №23-o та від 09.08.2021 № 24-о), суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат (ч.4 ст.87 Закону №889-VIII).

Суд зауважує, що конструкція п.4 ч.1 ст.83, п.1-1 ч.1 ст.87 Закону №889-VIII вказує на те, що ліквідація державного органу (як і будь-яка з інших підстав, що визначена в цій частині) є достатньою самостійною підставою для прийняття суб`єктом призначення рішення щодо припинення державної служби державних службовців, що проходять службу у ліквідовуваних органах - юридичних особах.

При цьому, звільнення державного службовця за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з реорганізацією державного органу та у зв`язку з ліквідацією державного органу є різними підставами припинення державної служби.

Для правильного вирішення даного публічно-правового спору насамперед необхідно визначити, чи дійсно відбулася ліквідація державного органу, в якому працював позивач.

Частинами другою, третьою статті 81 Цивільного кодексу України визначено, що юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з ч.5 ст.5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" від 17.03.2011 №3166-VI (далі - Закон №3166-VI), міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

За змістом ч.4 ст.13 Закон №3166-VI, територіальні органи міністерства набувають статусу юридичної особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи та припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію їх припинення.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово вирішував питання публічного правонаступництва для цілей визначення обставин припинення юридичної особи, які фактично відбулися у межах спірних правовідносин: ліквідація чи реорганізація (наприклад, постанови від 22.04.2021 у справі №440/395/20, від 17.06.2021 у справі №240/455/20).

Відповідаючи на це питання, Верховний Суд виходив з того, що особливістю ліквідації державного органу як юридичної особи публічного права є те, що одночасно з його ліквідацією припиняється й реалізація державою функцій, покладених на цей орган.

Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їхньої передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що для вирішення питання про те, що саме мало місце - ліквідація юридичної особи публічного права чи її реорганізація, необхідно надати оцінку правовому акту, який став підставою ліквідації, зокрема на предмет того, чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший державний орган виконавчої влади.

Як зазначено судом вище, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" (далі Постанова №893), якою ліквідував як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком та установив, що права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

До Переліку територіальних органів ДПС, що ліквідуються, згідно із Додатком до Постанови №893 включене, зокрема, Головне управління ДПС у Рівненській області ().

На виконання Постанови №893, Державна податкова служба України 08.10.2020 видала наказ №556, яким ліквідувала як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1. За змістом Додатку №1 до наказу - ліквідоване Головне управління ДПС у Рівненській області ().

01.10.2021 проведено державну реєстрацію припинення Головного управління ДПС у Рівненській області як юридичної особи (), про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис 014015074.

30.09.2020 проведено державну реєстрацію створення Головного управління ДПС у Рівненській області як відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП 44070166) юридичної особи ДПС України (), про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №008085321.

Відповідно до абз.2 п.2 Постанови №893, права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи

Згідно з абз.4 п.3 Постанови №893, Державна податкова служба зобов`язана забезпечити утворення територіальних органів Державної податкової служби відповідно до статті 21-1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади".

Наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643 "Про затвердження положень про територіальні органи ДПС" затверджене, зокрема, Положення про Головне управління ДПС у Рівненській області.

Згідно з п.1 зазначеного Положення, Головне управління ДПС у Рівненській області, утворене на правах відокремленого підрозділу, є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Рівненській області ().

Відповідно до п.1 наказу ДПС України від 24.12.2020 №755 "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій", враховуючи виконання вимог, визначених абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року №893 (893-2020-п) "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби", вирішено розпочати з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 №529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови №893.

Таким чином, фактично відбулася реорганізація, а не ліквідація державного органу, внаслідок якої створене Головне управління ДПС у Рівненській області (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права), яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ліквідованої юридичної особи - Головного управління ДПС у Рівненській області.

У силу приписів ч.3 ст.87 Закону №889-VIII, державний службовець звільняється у зв`язку з реорганізацією державного органу у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Як встановлено судом, всупереч наведеним вимогам жодних посад позивачу відповідачем запропоновано не було.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що станом на 23.02.2021 (день попередження позивача про наступне звільнення) був відсутнім обов`язок пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, оскільки норма, що передбачає зазначені вимоги, є чинною з 06.03.2021.

Відсутність можливості запропонувати позивачу відповідні посади відповідачем суду не доведено.

При цьому, судом встановлено, що наказом Головного управління ДПС у Рівненській області від 30.03.2021 №46-о "Про оголошення конкурсу", з метою укомплектування вакантних посад та забезпечення якісного і своєчасного виконання завдань, покладених на структурні підрозділи, було оголошено конкурс на зайняття посад державної служби Головного управління ДПС у Рівненській області категорії "Б" та "В" (а.а.с.28-31).

Частиною 5 ст.22 Закону №889-VIII передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону №889-VIII, державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Судом встановлено, що листом від 19.03.2021 №670/7/09-19-11-02-10 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулося до Головного управління ДПС у Рівненській області щодо звільнення ОСОБА_1 в порядку переведення до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (а.с.25).

22 березня 2021 року ОСОБА_1 подав голові комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Рівненській області відповідну заяву (а.с.24).

Станом на 30.11.2021 зазначена заява ОСОБА_1 відповідачем не розглянута, жодного рішення щодо звільнення позивача в порядку переведення до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області відповідачем не прийнято.

Суд відхиляє як безпідставні посилання відповідача на лист від 13.04.2021 №4229/6/17-00-11-113 "Про розгляд адвокатського запиту від 08.04.2020 №б/н" як на доказ розгляду заяви позивача від 22.03.2021 про звільнення в порядку переведення до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, оскільки такий лист містить лише цитування положень п.2 ч.1 ст.41 Закону №889-VIII. Жодної інформації щодо розгляду обумовленої заяви позивача зазначений лист не містить. (а.с.53).

Суд зазначає, що передбачене у ч.5 ст.22, абз.1 ч.3 ст.87 Закону №889-VIII право суб`єкта призначення у разі реорганізації або ліквідації державного органу пропонувати державному службовцю вакантну посаду державної служби та приймати рішення про переведення державного службовця на іншу посаду в тому самому або іншому органі не може трактуватись як можливість прийняття рішення таким суб`єктом на власний розсуд, свавільно, без будь якого обґрунтування такого рішення та відсутності мотивів.

При реалізації цих дискреційних повноважень орган влади повинен дотримуватися вимог до діяльності суб`єктів владних повноважень, закріплених у ч.2 ст.2 КАС України, та обирати варіант рішення (дій), керуючись принципами державної служби, передбаченими у ст.4 Закону №889-VIII.

Відповідно, суб`єкт владних повноважень має використовувати дискреційне повноваження з метою, з якою воно було надано, з урахуванням принципу об`єктивності (обґрунтованості), тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); мас здійснюватися своєчасно, тобто протягом розумного строку; безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно зі ст.4 Закону №889-VIII, державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів:

1) верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави;

2) законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

3) професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону;

4) патріотизму - відданість та вірне служіння Українському народові;

5) доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень;

6) ефективності - раціональне і результативне використання ресурсів для досягнення цілей державної політики;

7) забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження;

8) політичної неупередженості - недопущення впливу політичних поглядів на дії та рішення державного службовця, а також утримання від демонстрації свого ставлення до політичних партій, демонстрації власних політичних поглядів під час виконання посадових обов`язків;

9) прозорості - відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України;

10) стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів.

Можливість переведення конкретного державного службовця до державного органу, що реорганізується/ліквідується, на вакантну посаду державної служби, наявну у новоствореному державному органі, повинна визначатися суб`єктом призначення насамперед з огляду на професійну підготовку та професійні компетентності такого державного службовця, оскільки ці критерії передбачені як визначальні при прийнятті рішень про переведення державних службовців.

Ненадання державному службовцю пропозицій зайняти вакантні посади державної служби у новоствореному державному органі (за їх наявності), або відмова у наданні таких пропозицій, або надання переваги іншим державним службовцям у вигляді таких пропозицій повинно бути належним чином обґрунтованим, що б виключало сумніви у небезсторонності та упередженості суб`єкта призначення, зловживанні ним владою та дискреційними повноваженнями.

У сукупності наведеного, суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача із займаної посади та припинення його державної служби є протиправним, а оспорювані накази такими, що не відповідають визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, зокрема, щодо обґрунтованості, безсторонності, розсудливості, винесені з порушенням принципів державної служби, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, положення якого застосовуються субсидіарно до спірних правовідносин, в частині не врегульованій нормами спеціального законодавства, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що належним способом захисту порушених прав позивача та охоронюваних законом інтересів позивача є поновлення його посаді, з якої було звільнено - головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи, контролю за обігом марок акцизного податку управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління ДПС у Рівненській області.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР, порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №100 (далі Порядок №100).

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

За приписами п.8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою Головного управління ДПС у Рівненській області від 27.09.2021 №138/17-00-10-02-02, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 367,55грн (а.с.52).

Період вимушеного прогулу з 10 серпня 2021 року по 30 листопада 2021 року складає 79 робочих днів.

Отже, заробітна плата за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 29036,45грн ( з розрахунку: 367,55 х79).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 29036,45грн.

Одночасно суд звертає увагу, що згідно з п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є, відповідно, обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача визначена без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець у порядку, визначеному законом.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не обґрунтував обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Отже, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів за вимушений прогул задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати накази голови Комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Рівненській області від 28 липня 2021 року №23-o "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 " та від 09 серпня 2021 року №24-о "Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 28.07.2021 №23-о".

Поновити ОСОБА_1 з 10 серпня 2021 року на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи, контролю за обігом марок акцизного податку управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління ДПС у Рівненській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління ДПС у Рівненській області середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 29036 (двадцять дев`ять тисяч тридцять шість) гривень 45 копійок, без врахування обов`язкових до сплати платежів.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - 7351 (сім тисяч триста п`ятдесят одна) гривня 00 копійок, виконується негайно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Рівненській області (вудл.Відінська, буд.12, м.Рівне, 33023; ідентифікаційний код: ВП 44070166).

Повне рішення складено 06 грудня 2021 року.

Суддя О.М. Дудар