Справа № 425/2221/21
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2021 року Провадження №2-а/425/42/21

Справа№425/2221/21

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар судових засідань - Чикунова Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області сержанта поліції Малишевича Властиміла Ігоровича, третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору: Управління патрульної поліції в Луганській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

в с т а н о в и в:

Адвокат Хартов Максим Валерійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до Департаменту патрульної поліції в особі поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області сержанта поліції Малишевича Властиміла Ігоровича, третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору: Управління патрульної поліції в Луганській області, яким просить скасувати постанову серії ДП16 № 629518 від 09.07.2021 року по справі про адміністративне правопорушення та закрити провадження по справі, а також стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу.

Представник позивача подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та без участі позивача. Відповідач подав клопотання, в якому як і позивач, просив справу розглянути без його участі та без участі представника третьої особи. Подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні.

За таких обставин, а також в силу положень частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиція позивача, полягала у тому, що 09 липня 2021 року приблизно о 03 годині, коли він перебував на пасажирському сидінні в автомобілі свого знайомого, до автомобіля підійшли поліцейські та повідомили про порушення ним Правил дорожнього руху. Поліцейські склали відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за частинами 1, 2 статті 122 та частиною 1 статті 126 КУпАП. Однак оскільки він адміністративних правопорушень не вчиняв, просить скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Аргументи представника позивача - адвоката Хартова Максима Валерійовича, полягали в тому, що поліцейськими не надано належних та допустимих доказів, що передбачені статтею 251 КУпАП, які б підтвердили вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень передбачених частинами 1, 2 статті 122 та частиною 1 статті 126 КУпАП. А наданий поліцейським відеозапис не спростовує викладені позивачем у позові доводів. При цьому цей запис не містить електронного цифрового підпису, а тому такий запис не є належним та допустимим доказом. І оскільки інших доказів немає, постанова, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності є безпідставною та незаконною, оскільки вказаних правопорушень він не скоював і відповідач цього не доводить.

Позиція відповідача. Відповідач надав в якості доказу диск з аудіо-відеозаписом події, яким на його думку, зафіксовані вчинені позивачем адміністративні правопорушення. Проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що постановою 09 липня 2021 року о 02 год. 35 хв. в м. Рубіжне вул. Менделєєва, позивач керуючи транспортним засобом ВАЗ 21011 номерний знак НОМЕР_1 , рухався по тротуару та без ввімкненого ближнього світла фар в темну пору доби, був зупинений та на законну вимогу поліцейського, не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом чим порушив п.п. 11.13, 19.1А та 2.4.А Правил дорожнього руху України чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене частинами 1,2 статті 122 та частиною 1 статті 126 КУпАП. Обставини справи зафіксовані на бодікамери поліцейських та долучені до постанови по справі, про що зазначено в пункті 7 постанови. На наявних відеозаписах чітко видно, що 09.07.2021 року близько 02 години 30 хвилин вказане авто рухається з порушенням. На вимогу про зупинку водій реагує прискоренням та намагається втекти. Різко зупинившись, авто припиняє рух та помітно як в салоні позивач пересаджується на пасажирське сидіння попереду, праворуч від сидіння водія. Інших людей в автомобілі немає, з авто ніхто при цьому не виходить. Поліцейський розглянув справу, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства (поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини; позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи. При розгляді справи поліцейським, пжодних переконливих доводів своєї невинуватості, позивач не надав. Тож, пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим, та спростовуються відеозаписом з портативного відео реєстратора поліцейського.

Оцінка суду щодо обставин справи.

Враховуючи, що сторони спору доводили свої вимоги та заперечення тільки письмовими та електронними доказами, які є в матеріалах справи, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також в їх сукупності, встановив наступні обставини:

09 липня 2021 року, Малишевич Властиміл Ігорович , під час несення служби з нагляду за дотриманням учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, перебуваючи в статусі інспектора поліції Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, тобто під час безпосереднього виконання своїх службових обов`язків, близько 02 години 35 хвилин, тобто у темну пору доби, побачив автомобіль марки ВАЗ модель 21011, номерний знак: НОМЕР_1 , який рухався у місті Рубіжне по вулиці Мєндєлєєва по пішоходному тротуару, без увімкненого ближнього світла фар, тобто без використання зовнішніх освітлювальних приладів, і після безпосереднього переслідування, цей транспортний засіб зупинився. При цьому, в автомобілі знаходився тільки ОСОБА_1 і відеозаписом підтверджується, що саме він був за кермом цього автомобіля, оскільки після зупинки свого автомобіля, пересів на пасажирське сидіння, що знаходиться праворуч від сидіння водія, попереду (а.с. 45,64 - диски з відеозаписом події).

Після зупинки транспортного засобу, відповідач підійшовши до автомобіля позивача (який сидів на передньому пасажирському сидінні) представився та повідомив про причини зупинки, а саме те, що ОСОБА_1 було порушено вимоги пунктів 11.13 та 19.1 а Правил дорожнього руху, а саме те, що позивач їхав по тротуару, а також у темну пору доби, їхав без увімкнених світлових пристроїв, ближнього світла фар (а.с.45,64 - диски з відеозаписом події).

Після повідомлення про причини зупинки, поліцейський заявив позивачу вимогу про пред`явлення для перевірки документів, зазначених в пункті 2.1 Правил дорожнього руху, але позивач зазначену вимогу не виконав, вказуючи, що він не керував автомобілем, а є тільки пасажиром (а.с.45,64 - диски з відеозаписом події).

Дотримавшись всіх вимог чинного законодавства щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, розглянувши справи про адміністративні правопорушення, поліцейський склав відносно ОСОБА_1 постанову серії ДП18 №629580, якою останній був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 122 та частиною 1 статті 126 КУпАП (а.с.7,44, 45,64 - диски з відеозаписом події). При цьому, поліцейський наклав штраф, з урахуванням статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто в межах санкції, за більш серйозне правопорушення, з числа вчинених.

Копію постанови ОСОБА_1 отримав 09 липня 2021 року (а.с.1-2).

Але вважаючи, що склад правопорушення в його діях відсутній, ОСОБА_1 оскаржив вказану постанову до Рубіжанського міського суду Луганської області (а.с.1-2).

І незважаючи на те, що позовні вимоги містять описку, зокрема вказано що ОСОБА_1 оскаржує постанову серії ДП16 №629518 (а.с.1-2), суд вважає, що він оскаржує саме прийняту відповідачем постанову серії ДП18 №629580 (а.с.7,44), оскільки саме її копію він додав до свого позову (а.с.7,44).

Оцінка суду щодо змісту правовідносин.

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини, в межах яких виник спір, у якому позивач як учасник дорожнього руху не погодився із рішенням суб`єкта владних повноважень в особі інспектора патрульної поліції, відповідача, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Оцінка суду щодо права.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосував наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

У справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони з дотриманням умов, що передбачені частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на письмові та електронні докази, які є в матеріалах справи, суд вважає доведеним факт того, що відповідачем при прийнятті постанови (серія ДП18 № 629580 від 09.07.2021 року), якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 122 та частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено штраф, умови, що передбачені частиною 2 статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України, були дотримані у повному обсязі.

Зокрема, оскільки відповідач: прийняв постанову на підставі, у межах повноважень та у спосіб, як це передбачено частиною другою статті 6, статтею 19, частиною другою статті 120 Конституції України; частиною 1 статті 2, статтею 3, Розділом ІІ, статтею 23, статтями 29-33,35,40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIIІ; пунктом 4 Розділу І, пунктами 2-10 Розділу ІІІ, Розділом ІV «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395; частиною 2 статті 7, статтями 9-12,17-24,27,33-38, частиною 1, 2 статті 122, частиною 1 статті 126, пунктом п`ятим частини першої статті 213, статтями 217, 222, положеннями статей глави 18, статтями 258, 268, положеннями статей глав 21-23 КУпАП; використовуючи повноваження з метою для якої ці повноваження надані (зокрема, для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності); обґрунтовано (оскільки, відповідач урахував усі обставини, що мали значення для правильного розгляду справ про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 та прийняв постанову за наслідками її розгляду, які передбачені статтями 9-13, 17-24, 27, 33-38, положеннями глави 18, статтями 278-280 КУпАП); неупереджено, добросовісно та розсудливо (оскільки, відповідач не виявив упередженого ставлення до позивача, вчинив усі процесуальні дії та розсудливо поставився до пояснень позивача); своєчасно (оскільки, розглянув справи та прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення, у передбачені законом строки); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації (будь-яких проявів упередженого ставлення до позивача не допущено); з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 і цілями, на досягнення яких спрямована прийнята постанова (оскільки відповідач застосував адекватне і розумне стягнення); з врахуванням права ОСОБА_1 на участь у процесі розгляду його адміністративних справ та прийняття постанови.

Також суд враховує, що жодних доказів, що підтверджують порушення відповідачем процедури розгляду справи та прийняття постанови, позивачем не надано і не доведено.

Оцінюючи доводи позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1 та 2 статті 122 та частиною 1 статті 126 КУпАП, суд виходить з наступного.

В силу положень частини 1 статті 122 КУпАП, порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - є адміністративним правопорушенням.

А відповідно до частини 2 зазначеної статті, адміністративний правопорушенням є порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Положеннями частини 1 статті 126 КупАП передбачено, що адміністративним правопорушенням є керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

З огляду на зміст оскаржуваної постанови та наданого суду доказу у вигляді аудіо-відеозапису події, яка відбулась, суд не має будь-яких обґрунтованих сумнівів у тому, що 09 липня 2021 року о 02 годині 35 хвилин в м. Рубіжне вул. Менделєєва, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 21011 номерний знак НОМЕР_1 , дійсно рухався по тротуару, без ввімкненого ближнього світла фар в темну пору доби, тобто із порушенням правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, був зупинений на законну вимогу поліцейського, та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом і поліс обов`язкового страхування, чим порушив п.п. 11.13, 19.1А та 2.4.А Правил дорожнього руху.

Тобто суд погоджується із тим, що в діях ОСОБА_1 дійсно був склад адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 122 та частиною 1 статті 126 КУпАП. І відповідач прийняв правомірну постанову про накладення на нього у зв`язку із цим, штрафу у розмірі 510 гривень.

Що стосується аргументів адвоката позивача про відсутність цифрового підпису на диску, то тут суд виходить з наступного.

Дійсно положеннями статті 99 КАС України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо) та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет); при цьому, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Таким чином, стаття 99 КАС України, з одного боку відсилає до закону України "Про електронні довірчі послуги", а з іншого - вказує прямо на те, що законом може бути визначений й інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

І тут, суд одразу відзначає, що Закон України "Про електронні довірчі послуги", як вказано в його преамбулі, визначає правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації.

При цьому за положеннями пунктів 7-9,12 частини 1 статті 1 вказаного закону, електронна довірча послуга - це послуга, яка надається для забезпечення електронної взаємодії двох або більше суб`єктів, які довіряють надавачу електронних довірчих послуг щодо надання такої послуги (пункт 7); електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи (пункт 8); електронна печатка - це електронні дані, які додаються створювачем електронної печатки до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються для визначення походження та перевірки цілісності пов`язаних електронних даних (пункт 9); а електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (пункт 12).

Також суд відзначає, що стаття 17 цього ж закону встановлює, що органи державної влади для реалізації повноважень, спрямованих на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків фізичної або юридичної особи відповідно до закону, застосовують виключно засоби кваліфікованого електронного підпису чи печатки, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання. Тобто вказана норма права передбачає можливість застосовування органами державної влади не тільки електронного підпису, а й електронної печатки.

Разом з цим, пунктом 11 Порядку використання електронних довірчих послуг в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях державної форми власності, затвердженого Постанови КМУ №749 від 19 вересня 2018 року (який прийнято на виконання частини 3 статті 17 Закону України "Про електронні довірчі послуги") передбачено, що для визначення достовірності походження та проведення перевірки цілісності електронних даних, а також ідентифікації державної установи як створювача електронної печатки, у тому числі для засвідчення відповідності електронних копій електронного та паперового (фотокопія) документів оригіналу у випадках, передбачених законодавством, установа застосовує кваліфіковану електронну печатку. При цьому кваліфікована електронна печатка створюється за допомогою захищених носіїв особистих ключів. А перелік електронних документів, які потребують засвідчення кваліфікованою електронною печаткою, визначається інструкцією з діловодства державної установи на підставі актів законодавства.

Таким чином, що стосується електронних документів, то органи державної влади самі формують перелік тих документів, які потребують їх засвідчення кваліфікованою електронною печаткою. А що стосується електронних копій електронних документів, то виходячи із положень статті 17 та статті 1, в якій визначені терміни Закону України "Про електронні довірчі послуги" вони можуть засвідчуватись або електронним підписом, або електронною печаткою, проте таке засвідчення є необхідним виключно у випадку здійснення електронної взаємодії між органом державної влади та будь-якими третіми особами, тобто коли відповідний електронний документ або електронна копія електронного документа надсилаються засобами електронного зв`язку, аби в електронному вигляді підтвердити, як особу відправника, так і цілісність та походження відправленого електронного документа.

У тих же випадках, коли орган державної влади подає електронний документ або електронну копію електронного документа в суд, поштою або через свого представника безпосередньо до апарату суду, на будь-якому матеріальному носії, то у такому разі, електронного підпису чи електронної печатки на електронному документі чи електронній копії електронного документу, може і не бути.

Також суд вважає за необхідне застосувати положення частини 2 статті 2 цього ж закону, які передбачають, що законами України можуть встановлюватися особливості правового регулювання надання електронних довірчих послуг та електронної ідентифікації в певних сферах суспільних відносин. А, зокрема частина 1 і 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" встановлюють, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис; накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При цому за положеннями частини 1 статті 7 останнього закону, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Отже, електронний підпис автора це у першу чергу, електронне засвідчення створення певного електронного документа певною людиною, відповідно якщо мова йде про безперервний аудіовідеозапис події на технічний пристрій, що має функцію безперервної фіксації звуків та зображень, та закріплений на форменному одязі поліцейського чи у його машині, то це електронний доказ, який формується незалежно від волі поліцейського, тобто людини. А тому і засвідчувати такий доказ електронним підписом не має потреби, якщо він не передається суду у порядку саме електронної взаємодії.

Отже, зважаючи на все вище викладене, суд вважає, що оскільки представник відповідача надав суду диски із аудіовідеозаписом події шляхом безпосереднього їх надання до апарату суду, суд повинен прийняти такий доказ, як належний, достовірний та допустимий, незважаючи на те, що електронного підпису чи електронної печатки, вони не містять.

І, з підстав вказаних судом вище, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю, а постанову відповідача слід залишити без змін.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 2,4,6,12,32,72-90,241-243,255,257-263,286,292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області сержанта поліції Малишевича Властиміла Ігоровича, третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору: Управління патрульної поліції в Луганській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №629580 від 09.07.2021 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття провадження по справі, а також стягнення витрат на професійну правничу допомогу- залишити без задоволення, а постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_6 , серії ДП18 №629580 від 09.07.2021 року,- залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його складання до Першого апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області.

Повний текст складено 14 грудня 2021 року.

Суддя Д.С. Коваленко