Справа № 280/8932/21
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2021 року Справа № 280/8932/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Стовбур А.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-б; )

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, Управління), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене у формі повідомлення від 05.08.2021 року №0800-0205/8/52723, щодо відсутності права на пенсію у позивача відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв`язку із тим, що він перебував під час виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не на строковій службі, а був призваний із запасу;

2) зобов`язати відповідача з 01.07.2021 року здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії, обчисленої відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Габуєвим Г.Ю., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серія №1061843 від 14.09.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є інвалідом 3 групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) у зв`язку з виконанням службових обов`язків на Чорнобильській АЕС. Позивач перебував на обліку в Управлінні як отримувач пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-ХІІ). Проте, згідно повідомлення від 05.08.2021 року №0800-0205/8/52723 позивач не має права на пенсію згідно зазначеного Закону, оскільки під час виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивач перебував не на строковій службі, а був призваний із запасу, у зв`язку з чим його переведено на пенсію відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-XII), у зв`язку з чим розмір пенсії позивача зменшився. Разом із тим, позивач вважає, що має право на пенсію по інвалідності відповідно до норм Закону №2262-ХІІ, оскільки, на його думку, у зв`язку з ухваленням Конституційним Судом України рішення від 25.04.2019 №1-р(II)/2019 та визнанням таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», що міститься у положеннях частини 3 статті 59 Закону №796-ХІІ зі змінами, положення частини 3 статті 59 цього Закону зазнали змін, і стали поширювати свою дію не тільки на військовослужбовців дійсної строкової служби, але й на військовослужбовців із числа військовозобов`язаних, призваних на військові збори, до яких відносився і позивач. За наведеного вважає, що позивач, який брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження військових зборів на Чорнобильській АЕС та має внаслідок цього інвалідність, вправі очікувати на обчислення пенсії на підставі вимог Закону №2262-ХІІ, стаття 11 якого відсилає до Закону №796-XII. Також вважає, що повідомлення про зменшення розміру пенсії не можна вважати рішенням суб`єкта владних повноважень, яким можливо змінити обрахунок пенсії позивача. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 28.09.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, витребувано від Управління належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

22.10.2021 відповідач подав до суду витребувані докази та відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію по інвалідності згідно Закону №796-XII. За заявою позивача від 19.07.2019 його переведено на пенсію згідно Закону №2262-ХІІ. Управлінням здійснено контрольну перевірку пенсійної справи позивача та виявлено, що позивач був призваний із запасу для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто під час виконання зазначених робіт позивач не був військовослужбовцем, а був у статусі військовозобов`язаного. З посиланням на норми Закону №2262-ХІІ зазначає, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені цим Законом для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, поширюються також на військовозобов`язаних, призваних на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків у період проходження цих зборів. Звертає увагу, що захворювання позивача хоча і пов`язано з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, однак отримано не внаслідок поранення, контузії чи каліцтва під час виконання таких обов`язків, а тому у позивача відсутнє право на пенсію на підставі норм Закону №2262-ХІІ. Просить в задоволенні позову відмовити.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

Позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) , група інвалідності 3, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 15.08.2019, перебуває на обліку в Управлінні.

За заявою позивача від 19.07.2019 йому була призначена пенсія на підставі норм Закону №2262-ХІІ.

Управління направило на адресу позивача повідомлення від 05.08.2021 року №0800-0205/8/52723, відповідно до якого зазначено, що після ретельної перевірки було виявлено, що під час виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС він перебував не на строковій службі, а був призваний із запасу. Таким чином, він не має права на пенсії згідно Закону №2262-ХІІ, пенсійну справу приведено у відповідність.

З пояснень, наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву, судом встановлено, що позивача переведено на виплату пенсії на підставі норм Закону №796-XII, оскільки позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи не під час строкової служби, а як військовозобов`язаний, призваний на збори, при цьому інвалідність отримана не внаслідок поранення, контузії або каліцтва при виконанні службових обов`язків у період проходження цих зборів, а тому у позивача відсутнє право на пенсію на підставі норм Закону №2262-ХІІ.

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відсутність у позивача права на отримання пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон №796-XII.

Відповідно до частини 2 статті 59 Закону №796-XII військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Аналіз вказаної норми свідчить про те, що особа, яка є військовослужбовцем з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи за бажанням може отримувати одну з двох видів пенсій:

- на підставі Закону №2262-ХІІ;

- на підставі ст. 54 Закону №796-XII.

У цій справі судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС як військовозобов`язаний, якого призвано із запасу на збори по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС.

Відповідно до статті 10 Закону №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Примітка: Тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Отже, у розумінні статті 10 Закону №796-XII позивач, як військовозобов`язаний, призваний на військові збори, вважається військовослужбовцем.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) військовий обов`язок включає, зокрема: проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі.

Згідно з частиною 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які в добровільному порядку проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Відповідно до частини 4 статт 2 Закону №2232-XII до видів військової служби відносяться: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Тобто, визначення військовослужбовців та військовозобов`язаних не є тотожними.

З огляду на те, що позивач вважає, що відповідно до частини 2 статті 59 Закону №796-XII має право на отримання пенсії по інвалідності як ліквідатор наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі норм Закону №2262-ХІІ, ключовим правовим питанням у цій справі є наявність або відсутність у позивача права на пенсійне забезпечення на підставі Закону №2262-ХІІ.

У преамбулі Закону №2262-ХІІ (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 1-2 Закону №2262-ХІІ встановлено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби):

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом;

б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;

в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;

г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;

д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;

е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;

є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках;

ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

З аналізу вказаної норми, вбачається, що дія Закону №2262-ХІІ поширюється на військовослужбовців та осіб, які прирівняні до них.

У статті 3 Закону №2262-ХІІ наведено перелік осіб, які мають право на пенсії нарівні з військовослужбовцями строкової служби та членами їх сімей.

Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 3 вказаного Закону передбачено, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені цим Законом для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, поширюються також (якщо не передбачено інше) на військовозобов`язаних, призваних на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків у період проходження цих зборів, та членів їх сімей.

Отже, військовозобов`язані, призвані на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків у період проходження цих зборів є особами, які мають право на пенсії нарівні з військовослужбовцями строкової служби і на них поширюється дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Верховний Суд у постанові від 25.02.2021 у справі №588/774/16-а погодився з такими висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та зазначив, що приписи частини 2 статті 59 Закону №796-XII та пункт «г» частини 1 статті 3 Закону №2262-ХІІ у сукупності дають підстави для вузького тлумачення переліку осіб, які мають право вибору пенсії на підставі Закону №2262-ХІІ або на підставі статті 54 Закону №796-XII. При цьому вузьке тлумачення частини 2 статті 59 Закону №796-XII є додатковою гарантією для тих військовослужбовців або прирівняних до них осіб, які більше постраждали внаслідок ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, отримавши інвалідність саме через поранення, контузії або каліцтва. В інших випадках, зокрема отримання інвалідності через захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби щодо ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особа не позбавляється соціального захисту і отримує відповідне соціальне забезпечення на підставі Закону №796-XII.

Судом встановлено, під час проведеної Управлінням перевірки матеріалів пенсійної справи позивача виявлено, що позивачу встановлена інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а не внаслідок поранення, контузії або каліцтва.

Згідно довідки Запорізького об`єднаного військового комісаріату м. Запоріжжя №2714 від 05.12.1996 та записів у військовому квитку НОМЕР_3 , позивач рядовий запасу призваний на збори по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, де перебував з 20.06.1986 по 10.12.1986.

Згідно з Експертним висновком Відділу охорони здоров`я виконкому Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 08.05.1997 № 5616 встановлено, що захворювання, виявлені у ОСОБА_1 , пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а у відповідності до копії Витягу з Акту огляду у МСЕК серії МСЕ- №109755 від 20.06.2000, позивачу встановлена 3 група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при виконанні обов`язків військової служби.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач не належить до кола осіб, які мають право на пенсійне забезпечення за Законом №2262-ХІІ, оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а не внаслідок поранення, контузії або каліцтва при виконанні службових обов`язків у період проходження військових зборів.

Оскільки судом встановлено, що позивач має статус військовозобов`язаного, призваного на збори, а не військовослужбовця, то обов`язковою умовою для поширення на нього вищевказаних норм є те, що інвалідність має бути отримана внаслідок поранення, контузії або каліцтва при виконанні службових обов`язків у період проходження цих зборів.

Слід наголосити, що закон визначив вичерпний перелік обставин отримання інвалідності для прирівняння військовозобов`язаного, призваного на збори до військовослужбовців строкової служби.

Інвалідність позивача настала через захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби щодо ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Доказів на підтвердження наявності саме поранення, контузії або каліцтва позивачем надано не було, у зв`язку з чим підстави для призначення позивачу пенсії у відповідності до Закону №2262-ХІІ відсутні, а тому відповідач правомірно привів пенсійну справу позивача у відповідність шляхом переведення на пенсію по інвалідності згідно Закону №796-XII.

Аналогічним чином застосовано наведені норми права у правовідносинах, подібних до спірних, Верховним Судом в постанові від 25.02.2021 у справі №588/774/16-а.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(II)/2019, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», що міститься у положеннях частини 3 статті 59 Закону №796-ХІІ зі змінами, оскільки відсутні будь-які докази того, що позивачу призначалась та/або виплачувалась пенсія на підставі вказаної норми.

Адже суд звертає увагу, що положення частини 3 статті 59 Закону №796-ХІІ регулюють порядок отримання пенсії на підставі норм Закону №796-ХІІ, водночас у спірних правовідносинах позивач наполягає на тому, що він має право на отримання пенсії на підставі норм Закону №2262-ХІІ, а тому положення частини 3 статті 59 Закону №796-ХІІ не застосовуються.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є не обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволенні позову.

У відповідності до положень статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-б; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 10.12.2021.

Суддя М.О. Семененко