Справа № 580/4134/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4134/21 Суддя першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Черкаській області) про:

- визнання протиправними дій Відповідача щодо призначення Позивачу пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не з дня встановлення йому інвалідності;

- зобов`язання Відповідача призначити Позивачу пенсію по інвалідності у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 08.12.2020 та здійснити виплату недоплаченої пенсії починаючи з дати її призначення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.09.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на час звернення Позивача із заявою про призначення пенсії по інвалідності на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2622) пенсія останньому вже була призначена за іншим законом, то у спірному випадку має місце переведення з одного виду пенсії на інший і таке переведення повинно здійснюватися з дня подання заяви, на чому вірно підкреслив Відповідач.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не було враховано усталену позицію Верховного Суду про те, що положення статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) застосовуються лише випадку переведення з одного виду пенсії на інший саме у рамках цього закону. Наголошує, що у межах спірних правовідносин мало місце припинення виплати пенсії за Законом №1058 та призначення її за правилами Закону №2622, а відтак в силу приписів п. «е» ч. 1 ст. 50 останнього пенсія повинна була бути призначена з дня встановлення інвалідності, а не з дня подання заяви про її призначення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано справу з суду першої інстанції.

Справа на запит суду надійшла 22.10.2021.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2021 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.09.2014 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново, причиною захворювання зазначене «загальне захворювання» (а.с.9). У зв`язку з цим ГУ ПФ в Черкаській області було призначено Позивачу пенсію по інвалідності на підставі Закону №1058 з 10.09.2014 довідно (а.с. 12-13).

Поряд з цим, 08.12.2020 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново, причиною інвалідності зазначено - захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС (а.с. 10-11).

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в Черкаській області із заявою від 21.01.2021 про призначення пенсії по інвалідності та про переведення з одного виду на інший, та іншими документами (у тому числі поданням Департаменту з питань виконання кримінальних покарань № 8/1-5270/Гр про призначення пенсії), які були прийняті Відповідачем 25.03.2021 і зареєстровані під № 192 (а.с. 14-23).

Згідно протоколу ГУ ПФ в Черкаській області від 29.04.2021 ОСОБА_1 пенсію по інвалідності у розмірі 60% грошового забезпечення призначено з 25.03.2021 (а.с. 27).

У квітні 2021 Позивач звернувся до Відповідача із заявою, в якій просив роз`яснити, чому пенсію призначено з 25.03.2021, а не з дня встановлення йому інвалідності 08.12.2020 (а.с. 28).

Листом від 21.04.2021 №2482-2496/Г-03/8-2300/21 ГУ ПФ в Черкаській області повідомило ОСОБА_1 про те, що в силу п. 3 ст. 45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання відповідної заяви до органу Пенсійного фонду України (а.с. 29).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 7, 18, 49, 50 Закону №2622, ст. 45 Закону №1058, а також Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки за правилами переведення з одного виду пенсії на інший її призначення здійснюється з дати подання відповідної заяви.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон № 2262.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 2262 військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Згідно ст. 7 Закону № 2262 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Умови призначення пенсії по інвалідності на підставі Закону №2622 регламентовано його статтею 18, а приписи ст. 49 указаного Закону визначають, що пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії. Документом, який підтверджує призначення пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 50 Закону № 2262 пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю після закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби чи внаслідок нещасного випадку або захворювання, що мали місце після звільнення їх зі служби, - з дня встановлення їм інвалідності.

У свою чергу, частиною 1 статті 9 Закону №1058 встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 10 Закону №1058, особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Згідно ч. 3 ст. 45 цього Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Разом з тим, судом першої інстанції було залишено поза увагою, що аналіз наведених правових норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону №1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за цим Законом, на інший.

Указана позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 30.07.2020 у справі № 500/1584/17.

Як вбачається з матеріалів справи, первинно Позивачу пенсію призначено відповідно до Закону №1058, який передбачав інші підстави та порядок призначення пенсії. Водночас, за призначенням пенсії відповідно до Закону №2262 він звернувся у березні 2021 року, а тому при визначенні дати, з якої ОСОБА_1 набув право на призначення пенсії за правилами Закону №2262, необхідно застосовувати саме його спеціальні положення, у спірному випадку - п. «е» ч. 1 ст. 50, а не норми ч. 3 ст. 45 Закону №1058, які є загальними і згідно наведеної вище позиції Верховного Суду на спірні правовідносини не поширюються.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає необґрунтованими дії ГУ ПФ в Черкаській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності на підставі Закону №2622 з моменту його звернення за призначенням цієї пенсії, а не з моменту встановлення інвалідності, у зв`язку з чим приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

У свою чергу, судовою колегією відхиляються посилання Апелянта на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі №240/21088/20, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини наявності правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на призначення пенсії по інвалідності вперше за Законом №2622, а не переведення на неї за правилами ч. 3 ст. 45 Закону №1058, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення невірно застосовані норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Крім того, приписи ч. 6 ст. 139 КАС України визначають, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.

Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що обов`язковою умовою для врахування судом таких доказів є їх подання до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 протягом встановленого процесуальним законом строку до суду першої інстанції та до суду апеляційної інстанції були надано документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, серед яких:

- копія договору про надання правової допомоги від 14.05.2021;

- копії квитанцій до прибуткового касового ордеру від 07.08.2021 №38 на суму 1 500,00 грн та від 30.09.2021 №42 на суму 1000,00 грн;

- копії детальних описів робіт (наданих послуг).

Судова колегія, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20.01.2021 у справі № 120/3929/19-а.

Матеріали справи свідчать, що Відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не подавалося клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених до відшкодування витрат у розрізі їх видів наданих послуг, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави (п. 1); складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (п. 2); представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (п. 6).

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Матеріали справи свідчать, що у межах цієї справи адвокатом Топором А.І. надавалися ОСОБА_1 послуги з підготовки позовної заяви до Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/4134/21, клопотання від 07.08.2021 про прийняття доказів щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу (разом 1 500,00 грн), а також з підготовки апеляційної скарги на рішення суду у справі №580/4134/21 (1 000,00 грн). Указане належним чином відображене у детальних описах робіт (наданих послуг). Крім того, вартість таких послуг адвокатом визначена нижче договірної.

Таким чином, враховуючи категорію складності цієї справи (малозначна), значення її для особи, колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на правову допомогу, які Позивач просить компенсувати, є обґрунтованим, співрозмірним та пропорційним до предмету спору, а відтак вважає, що присудженню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ в Черкаській області підлягають понесені ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не з дня встановлення йому інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18001, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію по інвалідності у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 08 грудня 2020 року та здійснити виплату недоплаченої пенсії, починаючи з дати її призначення.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18001, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано « 13» грудня 2021 року.