Справа № 300/4868/21
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"14" грудня 2021 р. справа № 300/4868/21
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши клопотання про залишення без розгляду позовної заяви у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення перерахунку індексації грошового забезпечення та зобов`язати здійснити перерахунок і виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, -
ОСОБА_1 (надалі також по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі по тексту також відповідач, військова частина, ВЧ НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить:
- визнати протиправним дії військової частини щодо відмови у проведенні перерахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць для розрахунку січень 2008 року;
- зобов`язати військову частину здійснити перерахунок та виплату належної індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року та з урахуванням вже виплаченої суми індексації за вказаний період.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . За спірний період позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексації його грошового забезпечення, що стало причиною звернення із відповідною позовною заявою до суду. На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі №300/1424/21 відповідачем нараховано та виплачено позивачу 1 339,95 гривень індексації грошового забезпечення, про що видано довідку №50/41-1377 від 25.08.2021. Втім, як вважає ОСОБА_1 проведений відповідачем обрахунок розміру такої індексації не відповідає положенням Закону України №1282-ХІІ від 03.07.1991 "Про індексацію грошових доходів" (надалі по тексту також Закон №1282-ХІІ) та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (надалі по тексту також Порядок №1078, Постанова №1078), в редакції від 15.12.2015, яка набрала чинності з 01.12.2015. Зокрема, військова частина не нарахувала індексацію за спірний період із застосуванням базового місяця січень 2008 року, як того вимагає правове регулювання пункту 5 Постанови №1078. Зокрема, з 15.12.2015 Порядком №1078 введено в дію ряд новел до правил проведення індексації грошових доходів населення. Якщо раніше, за аргументами позивача, базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати (грошового забезпечення) чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових), то після прийняття Кабінетом Міністрів Країни (надалі по тексту також КМУ, Уряд України) 09.12.2015 постанови за №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", якою внесено зміни до Порядку №1078, місяцем підвищення став місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок чи окладів (пункт 5 Постанови №1078). Тобто, якщо раніше місяць підвищення грошових доходів (базовий місяць) визначався у разі, коли збільшувались розміри заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної їх складової, то після внесення змін тільки у разі, якщо має місце підвищення виключно тарифної ставки чи окладу. Отже, у спірному випадку, починаючи з 01.12.2015 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовця здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення посадового окладу за посадою, яку займає такий військовослужбовець.
До 15.12.2015 останнє підвищення посадових окладів військовослужбовців мало місце з 01.01.2008 відповідно до постанови Уряду України від 07.11.2007 за №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (надалі по тексту також Постанова №1294), дія якої втратила чинність 01.03.2018. Надалі, у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704 "Про грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі по тексту також Постанова №704), якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, з 01.01.2018 підвищено посадові оклади військовослужбовців. Це, на думку позивача, стало підставою для зміни місяця підвищення грошових доходів (базового місяця) для обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовців.
При цьому, підвищення тарифних ставок (окладів) в період з 01.01.2008 по 28.02.2018, що могло б бути підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації, не відбувалося. Таким чином, за переконаннями ОСОБА_1 , базовим місяцем при обчисленні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 є безпосередньо січень 2008 року, місяць в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців. Саме на підставі таких мотивів позивач вважає, що відповідач протиправно не здійснив нарахування і виплату належної йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року.
Реагуючи на порушення прав на належний розмір індексації грошового забезпечення, позивач в серпні 2021 року звернувся з відповідною заявою до військової частини із вимогою про необхідність застосування при обчисленні такої індексації базового місяця січень 2008 року. Так як у задоволенні вказаної заяви відповідач відмовив, то позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 на підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін за наявними матеріалами, та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.21-22).
29.10.2021 відповідач подав в суд клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із недотриманням ОСОБА_1 місячного строку звернення до суду, так як правовідносини, що виникли між військовослужбовцем і військовою частиною слід вважати такими, які виникли з приводу проходження і звільнення з публічної служби (а.с.52-53). Після звільнення з військової служби позивачу було достеменно відомо про невиплату йому індексації його грошового забезпечення, наслідком чого було ініціювання в березні 2021 року звернення до суду, яким у справі №300/1424/21 ухвалено 14.07.2021 рішення. І лише 06.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду, ставлячи питання про застосування зовсім іншого базового місяця, на використанні якого заперечує військова частина. Відтак, відповідач вказує на недотримання позивачем строків звернення до суду.
Розглянувши клопотання військової частини, вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, відповіді на відзив, письмових пояснень, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, судом встановлено.
Як свідчать відомості із копії військового квитка позивача серії НОМЕР_2 від 23.05.2005 ОСОБА_1 в період з 20.06.2006 по 20.06.2019 проходив службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (а.с.29-34).
За позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі №300/1424/21 позов задоволено повністю:
- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 (а.с.13-17).
Позивач у адміністративному позові стверджує, що йому проведено виплату індексацію на виконання коментованого рішення суду, але, на переконання ОСОБА_1 , розмір такої індексації обраховано за помилковим обранням базового місяця.
ОСОБА_1 вважає, що відповідач, нараховуючи і виплачуючи індексацію грошового забезпечення, не вірно визначив формулу обчислення таких виплат, протиправно не застосувавши базовий місяць, яким, на переконання ОСОБА_1 , є січень 2008 року.
У зв`язку із цим, позивач в серпні 2021 року звернулася із заявою (запитом) до командира військової частини, в якому, серед іншого, просив здійснити перерахунок виплаченої індексації з урахуванням базового місяця січень 2008 року (а.с.10-11).
У відповідь відповідач листом за №50/41-1387 від 26.08.2021 повідомив позивача, що рішенням суду у справі №300/1424/20 не було визначено який саме базовий місяць підлягає застосуванню при нарахуванню індексації за період з січня 2016 року по лютий 2018 року. А тому, керуючись приписами Постанови №1013 та зважаючи на розпорядження командира Національної гвардії України від 04.02.2016 за №Р-5, у відповідності до якого в січні 2016 року військовослужбовцям здійснено нарахування та виплату додаткових видів грошового забезпечення за грудень 2015 року у підвищеному розмірі, то січень 2016 року став базовим місяцем для нарахування спірного розміру індексації (а.с.12).
Вважаючи протиправним нарахування і виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 із застосуванням базового місяця січня 2016 року, а не січень 2008 року, позивач 06.09.2021 звернувся до суду за захистом порушеного права на належний розмір власного грошового забезпечення у відносинах публічної (військової) служби із Військовою частиною НОМЕР_1 .
Відтак, днем звільнення у спірних правовідносинах є 20.06.2019, а жнем звернення до суду 06.09.2021.
Надаючи правову оцінку дотримання позивачем строку звернення до суду, слід виходити із наступних підстав та мотивів.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.
Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Разом із цим, частиною другою цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі по тексту також - Закон №2232-ХІІ) військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до положень статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі по тексту також - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (абзац перший частини першої).
До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством (частина третя).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі по тексту також - Закон №1282-ХІІ).
Положеннями статті 1 Закону №1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статті 6 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
З метою реалізації вказаного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (надалі по тексту також - Порядок №1078).
Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Пунктом 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року №2017-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Більше того, зі змісту Інструкції статистики із заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 за №5 слідує, що до фонду оплати праці, який включає в себе фонди основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та компенсаційні, заохочувальні виплати, серед іншого, віднесено і суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників (пункт 2.2.7 пункту 2.2 Інструкції).
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою) і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як це передбачено частиною другою статті 233 КЗпП України. До того ж на військовослужбовців поширюється дія КЗпП України, в тому числі вказаної статті, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення належного військовослужбовцю суми грошового забезпечення.
Така правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом при вирішенні подібних правовідносин, а саме у постановах від 29 вересня 2021 року (справа №160/8332/20), від 24 вересня 2020 року (справа №806/2883/17), від 11 липня 2019 року (справа №814/2789/16), від 01 грудня 2019 року (справа №823/726/16), від 13 січня 2020 року (справа №814/1007/16).
Відтак, у спірних правовідносинах строки звернення до суду не застосовуються.
Враховуючи наведене, керуючись статтею 122, статтями 243, 248, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання про залишення без розгляду позовної заяви за №50/41-1617 від 28.09.2021 у адміністративній справі №300/4868/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення перерахунку індексації грошового забезпечення та зобов`язати здійснити перерахунок і виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, - відмовити.
Ухвала, окремо від рішення суду, не оскаржується.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.