Справа № 813/1205/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року справа №813/1205/14

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сакалоша В.М.,

секретар судового засідання Наум`як Х.О.,

за участю:

представник відповідача Холявка І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Ірокс» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення -,

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року Приватне акціонерне товариства «Ірокс» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року, яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення, прийняте Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 04.02.2014 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь приватного акціонерного товариства «Ірокс» (79034, м. Львів, вул. Буйка, 17а, ) судові витрати у розмірі 2247 (дві тисячі двісті сорок сім) грн. 76 коп.

Постановою Верховного Суду від 11 червня 2021 року касаційну скаргу Державної

податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова, Головного управління ДФС у Львівській області задоволено частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року скасовано, а справу №813/1205/14 направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Матеріали справи №813/1205/14 надійшли на адресу суду за вх. № 46671 30.06.2021 та за результатами автоматизованого розподілу для розгляду справи визначено суддю Сакалоша В.М.

Ухвалою від 06 липня 2021 року прийнято адміністративну справу №813/1205/14 до провадження. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 22 липня 2021 року.

В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою сторін сторін у справі.

02.12.2021 року протокольною ухвалою суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив щодо задовлення позову з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву.

Сторонами справи було подано до суду заяви по суті справи, письмові відзиви, відповідь на відзив, додаткові пояснення.

Відповідно до позиції позивача, яка висловлена в позові, інших письмових заявах, що були подані до суду, поясненнях представника, він стверджує, що відповідачем безпідставно й усупереч вимог закону було прийнято податкове повідомлення-рішення від 04 лютого 2014 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) всього на 1 123 881,00 грн., у тому числі за основним платежем 750 253,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 373 628,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ПрАТ «Ірокс» зазначило, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акту перевірки відповідача, в основу якого взяті акти податкових органів за результатами звірки його контрагентів. Вважають, що такі акти не є підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Позивач наголосив на недопустимості такого підходу податкового органу до оцінки правомірності формування ним податкового кредиту, позаяк підприємство не може автоматично бути правопорушником на тій лише підставі, що порушення податкового законодавства міг допустити його контрагент, тим більше, якщо зі своєї сторони воно діяло у відповідності із вимогами закону.

Крім того, позивач покликається на акти перевірок податкового органу № 237/23-а/23958651 від 09.11.2011 року та № 607/22-10/23958651 від 12.04.2013 року, згідно яких перевірка охоплювала періоди перевірки згідно акту податкового органу від 24.01.2014 року, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, та жодних порушень зі сторони ПрАТ «Ірокс» в частині його взаємовідносин із даними контрагентами не було зазначено.

Щодо відсутності у ПрАТ «Ірокс» первинних документів по господарських правовідносинах із контрагентами ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», ПП «Голден еліт сервіс», ТзОВ «Добропласт», ТзОВ «Сана Прим», ТзОВ «Лігран», ТзОВ «Вайз - Юніон ЛТД», ТзОВ «Арс Сіті», то такі помилково були знищені. Позивачем були вжиті заходи по відновленню втрачених документів, однак через обставини, які не залежали від позивача відновити такі документи не вдалося.

Також позивач наголошує на тому, що відповідач при проведенні перевірки та прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не навів достатніх доводів, що підтверджують фіктивний (безтоварний) характер господарських операцій позивача з його контрагентами.

Враховуючи наведені вище аргументи та долучені до матеріалів справи документи, а також подані позивачем додаткові пояснення, на думку позивача, повністю спростовують висновки відповідача, наведені в акті перевірки, а тому прийняте на їх основі податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у письмовому запереченні та поданих документах, суть яких зводиться до того, що позивачем завищено податковий кредит, оскільки в ході перевірки встановлено факт нереальності вчинення господарських операцій ПрАТ «Ірокс» із контрагентами ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», ПП «Голден еліт сервіс», ТзОВ «Добропласт», ТзОВ «Сана Прим», ТзОВ «Лігран», ТзОВ «Вайз-Юніон ЛТД», ТзОВ «Арс Сіті». Саме з цих мотивів податковий орган прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення, і на думку останнього підстав для його скасування немає.

Дослідивши докази і пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області проведено позапланову виїзну перевірку ПрАТ «Ірокс» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати в бюджет податку на прибуток та податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», ПП «ВТФ Західбуденерго», ПП «Знаюбудінвест», ТзОВ «Акцент», ПП «Голден еліт сервіс», ТзОВ «Добропласт», ТзОВ «Сана Прим», ТзОВ «Лігран», ТзОВ «Вайз-Юніон ЛТД», ТзОВ «Арс Сіті», ТзОВ «Континент Профі», за період діяльності з 01.02.2011 року по 30.06.2013 року.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області складено Акт перевірки від 24.01.2014 року № 58/22-10/23958651.

У висновках даного акту перевірки встановлено наступні порушення ПрАТ «Ірокс»:

- п. 85.2 ст. 85 ПК України, платником податків повторно не надано посадовим особам органів державної податкової служби документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 750 253,00 грн, в тому числі за лютий 2011 року в сумі 3000,00 грн, за жовтень 2011 року в сумі 10 920,00 грн, за листопад 2011 року в сумі 22 930,00 грн, за грудень 2011 року в сумі 1733,00 грн, за березень 2012 року в сумі 1915,00 грн, за травень 2012 року в сумі 89 084,08 грн, за червень 2012 року в сумі 45 935,60 грн, за липень 2012 року в сумі 37 118,00 грн, за серпень 2012 року в сумі 95 463,00 грн, за вересень 2012 року в сумі 70 002,00 грн, за жовтень 2012 року в сумі 50 012,00 грн, за листопад 2012 в сумі 71 994,00 грн, за грудень 2012 року в сумі 124 971,00 грн, за січень 2013 року в сумі 125 176,00 грн, в результаті включення до податкового кредиту сум ПДВ по отриманих податкових накладних від ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», ПП «Голден еліт сервіс», ТзОВ «Добропласт», ТзОВ «Сана Прим», ТзОВ «Лігран», ТзОВ «Вайз-Юніон ЛТД», ТзОВ «Арс Сіті».

На підставі Акта перевірки Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області 04.02.2014 року прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість, всього 1 123 881,00 грн, у тому числі за основним платежем - 750 253,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 373 628,00 грн.

До задокументованих в акті перевірки висновків, відповідач дійшов, ґрунтуючись на актах перевірки контрагентів позивача, а саме.

Згідно Акту Західної МДПІ м. Харкова Харківської області ДПС від 10.08.2012 року № 784/22-417/35070993 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Голден Елітсервіс» щодо документального підтвердження господарських відносин, із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період січень 2011 року - січень 2012 року, березень 2012 року - червень 2012 року» (том 4 а.с. 1-18) податковим органом встановлено, що неможливо провести зустрічну звірку ПП «Голден Елітсервіс» у зв`язку з тим, що підприємство не знаходиться за юридичною адресою.

Згідно Акту ДПІ у Печерському районі м. Києва від 08.11.2013 року № 2202/26-55-22-01/33927607 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Сана Прим» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Маштрейд» за період з 01.04.2012 року по 30.04.2012 року та з ПП «Авто Трак Трейд» за період з 01.05.2012 року по 31.05.2012 року» (том 4 а.с.19-21) податковим органом встановлено, що неможливо провести зустрічну звірку ТОВ «Сана Прим» у зв`язку з відсутністю підприємства за його юридичною адресою.

Згідно Акту ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС від 24.05.2013 року № 1796/22.10/37569727 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Вайз Юніон ЛТД» щодо підтвердження фінансово-господарських відносин з контрагентами (покупцями та продавцями) за період з 01.01.2012 року по 30.04.2013 року» (том 4 а.с. 22-24) податковим органом встановлено, що неможливо провести зустрічну звірку ТОВ «Вайз Юніон ЛТД» у зв`язку з тим, що підприємство не знаходиться за юридичною адресою.

Згідно Акту ДПІ у Вишгородському районі Київської області ДПС від 23.05.2013 року № 42/22-00/38085164 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Арс Сіті» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за жовтень - грудень 2012 року, січень-квітень 2013 року» (том 4 а.с.25-29) податковим органом встановлено, що неможливо провести зустрічну звірку ТОВ «Арс Сіті» у зв`язку з тим, що підприємство не знаходиться за юридичною адресою.

Згідно Акту Буської об`єднаної ДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області від 20.08.2013 року № 28/22-0/35603053 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства ТзОВ «Добропласт» щодо взаємовідносин з ТзОВ «Лідерком», ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент», ТзОВ «Арс Трейд», ТОВ «Викуп» за період з 01.01.2010 року по 31.03.2013 року» (том 4 а.с.30-39) податковим органом встановлено відсутність ТзОВ «Добропласт» за юридичною адресою. Крім того, зазначена перевірка проводилась щодо взаємовідносин ТзОВ «Добропласт» з ТзОВ «Лідерком», ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент», ТзОВ «Арс Трейд», ТОВ «Викуп», а не з ПрАТ «Ірокс».

Згідно Акту Ленінської міжрайонної ДПІ у м. Луганську Луганської області ДПС від 17.05.2012 року № 129/227/35554567 «Про результати невиїзної документальної перевірки ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.12.2010 року по 30.09.2011 року» (том 4 а.с.40-46) податковим органом встановлено відсутність ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» за юридичною адресою. Крім того, податковим органом встановлено, що у ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» з моменту реєстрації по теперішній час матеріальна база відсутня, а саме відсутні працівники, будь-які автотранспортні засоби для доставки товару та надання послуг, а також складські приміщення, які необхідні для зберігання ТМЦ. Господарські операції по взаємовідносинах ПрАТ «Ірокс» та ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» не були предметом перевірки і в акті перевірки висновки по даних взаємовідносинах відсутні.

Згідно Акту ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 28.12.2012 року № 7250/224/34656476 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТзОВ «Лігран» під час здійснення господарських відносин з ТОВ «Інфотерм» за червень 2011 року, ТОВ «Олімп» за вересень 2011 року, ПП «СВ Гермес» за березень 2011 року, ПВП «Форест» за червень 2011 року, ТОВ «Кафепродакшн» за січень 2011 року, ТОВ «Пасіфік» за вересень 2011 року, БПП «Сура» за вересень 2011 року, ТОВ «Хімагросервіс» за листопад 2011 року» (том 4 а.с. 47-62) податковим органом встановлено відсутність ТОВ «Лігран» за юридичною адресою. Крім того, зазначена перевірка проводилась щодо взаємовідносин ТОВ «Лігран» з ТОВ «Інфотерм», ТОВ «Олімп», ПП «СВ Гермес», ПВП «Форест», ТОВ «Кафепродакшн», ТОВ «Пасіфік», БПП «Сура», ТОВ «Хімагросервіс», а не з ПрАТ «Ірокс».

Згідно з цими актами усі контрагенти позивача не знаходяться за юридичною адресою, місцезнаходження таких встановити не виявилось можливим. Актами перевірок підприємств-контрагентів позивача також встановлено відсутність інформації про наявні в них об`єкти нерухомого майна, транспортні засоби, трудові ресурси тощо, що робить фактичне виконання угод неможливим.

Отже, податковим органом встановлена відсутність у даних підприємств-контрагентів необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині купівлі, продажу, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей та надання послуг чи здійснення робіт в силу відсутності відповідного персоналу, транспортних засобів, приміщень та матеріальних ресурсів, а відтак у таких підприємств відсутня можливість реального здійснення господарських операцій.

На думку податкового органу, неможливість реального здійснення господарських операцій ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», ПП «Голден еліт сервіс», ТзОВ «Добропласт», ТзОВ «Сана Прим», ТзОВ «Лігран», ТзОВ «Вайз-Юніон ЛТД» свідчить також і про відсутність фактичного отримання ПрАТ «Ірокс» товарно-матеріальних цінностей, робіт, послуг від даних суб`єктів господарювання.

Як зазначено в акті перевірки, податковий орган вказує, що підприємства-контрагенти позивача ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», ПП «Голден еліт сервіс», ТзОВ «Добропласт», ТзОВ «Сана Прим», ТзОВ «Лігран», ТзОВ «Вайз - Юніон ЛТД», ТзОВ «Арс Сіті» фактично не займались фінансово-господарською діяльністю, а проводили операції, спрямовані на здійснення операцій, пов`язаних з отриманням (наданням) податкової вигоди ПрАТ «Ірокс» з метою штучного формування кредиту з податку на додану вартість.

З такими висновками податкового органу суд не погоджується виходячи з наступного.

Податковий кодекс України не ставить в залежність право на включення сум сплаченого ПДВ до податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Якщо контрагент позивача не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо контрагента позивача.

Відтак, ПрАТ «Ірокс» за жодних умов не повинен нести відповідальності за виконання своїми контрагентами обов`язків платників податків. Платник податку на додану вартість не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентами вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності та дотримання вимог податкового законодавства.

Чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Згідно з вимогами ст. 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 228 ЦК України правочин який порушує публічний порядок є нікчемним.

За позицією викладеною у Постанові ВСУ від 13 квітня 2016 року № 6-1528цс15 зазначено, що статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок.

Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі №6-1528цс15, Верховного Суду від 10.03.2020 у справі 910/24075/16, справі № 910/12692/18 від 13 жовтня 2020 року (КГС), справі № 911/2574/18 від 07 жовтня 2020 року (КГС), справі № 335/5897/16-ц від 07 жовтня 2020 року (КЦС), справі № 910/9817/19 від 20 серпня 2020 року (КГС), справі №3/322 від 07 липня 2020 року (КАС).

У справі, що розглядається судом встановлено, що на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення у відповідача не було відомостей про прийняття судом відповідного рішення (вироку) по кримінальній справі, яке б стверджувало про доведеність факту незаконного заволодіння позивачем та/або його контрагентами належного державі майна (грошових коштів) внаслідок несплати податків або отримання неправомірної податкової вигоди.

Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на зміст постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), в якій сереж іншого зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

За таких обставин суд приходить до переконання, що відповідачем не наведено достатніх доводів та не надано жодних достовірних доказів, які б вказували на безтоварний характер господарських операцій позивача з його контрагентами (нереальність господарських операцій), як і не спростовано встановлений ст. 204 ЦК України принцип презумпції правомірності правочинів у спірних правовідносинах.

Крім того суд зазначає, що акти податкового органу про результати документальних невиїзних перевірок контрагентів позивача, а саме ТзОВ «Добропласт», ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», ТзОВ «Лігран», не можуть вважатись належними та допустимими доказами на підтвердження нереальності господарських операцій між такими підприємствами та позивачем, оскільки такі перевірки не проводились на предмет взаємовідносин саме між ними та ПрАТ «Ірокс».

Також суд критично оцінює позицію податкового органу, що непредставлення для перевірки відповідних документів свідчить про ненадходження ТМЦ від ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», ПП «Голден еліт сервіс», ТзОВ «Добропласт», ТзОВ «Сана Прим», ТзОВ «Лігран», ТзОВ «Вайз-Юніон ЛТД» та відповідно про відсутність фактичного отримання ПрАТ «Ірокс» вказаних у накладних ТМЦ від даного суб`єкта господарювання, виходячи з наступного.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже господарські операції, які зумовлюють наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які зазвичай супроводжують операції певного виду й відображають реальність таких операцій, повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Надання податковому органу документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

При розгляді конкретної справи суди такі доводи органу влади мають перевіряти та оцінювати. Суд має оцінити належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зокрема, провести всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Отже лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 09 листопада 2011 року податковий орган склав акт перевірки № 237/23-а/23958651 за результатами планової виїзної перевірки ЗАТ «ІРОКС» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010р. по 30.06.2011р.

Також 12 квітня 2013 року податковим органом складений акт перевірки № 607/22-10/23958651 за результатами планової виїзної перевірки ЗАТ «ІРОКС» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011р. по 31.12.2012р.

Згідно вищевказаних актів перевірки, які охоплювали періоди перевірки, що досліджувалися також відповідачем під час проведення перевірки результати якої оформлені і в акті перевірки від 24.01.2014 року № 58/22-10/23958651, у тому числі в частині господарських правовідносин між позивачем та його контрагентами з ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», ПП «Голден еліт сервіс», ТОВ «Добропласт», ТОВ «Сана Прим», ТОВ «Лігран», ТОВ «Вайз-Юніон ЛТД», ТОВ «Арс Сіті», жодних порушень податкового законодавства в частині включення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по отриманих податкових накладних від вказаних контрагентів зафіксовано не було.

Крім того, правомірність укладення та виконання господарських договорів з контрагентами, зокрема з ТОВ «Сана Прим» підтверджується також відповідними судовими рішеннями.

Так згідно постанови Львівського окружного адміністративного від 06.12.2012р. по справі № 2а-7160/12/1370, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2014р. та ухвалою ВАС України від 30.05.2014р. було встановлено та підтверджено правомірність укладення правочину між позивачем та ТОВ «Сана Прим» і настання по ньому, як наслідок, реальних наслідків. Зокрема суд досліджував договір підряду від 01.03.2012р., акти виконаних будівельних робіт, податкові накладні, платіжні доручення.

Тобто, як встановлено судом, відповідними первинними документами, які підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», ПП «Голден еліт сервіс», ТОВ «Добропласт», ТОВ «Сана Прим», ТОВ «Лігран», ТОВ «Вайз-Юніон ЛТД», ТОВ «Арс Сіті», є договори підряду, акти виконаних робіт, накладні, податкові накладні, платіжні доручення, оцінка яким була надана відповідачем під час проведення перевірок, за наслідками яких складені акти перевірки від 09.11.2011 року та від 12.04.2013 року.

Більше того судом встановлено, що в розпорядженні позивача залишилися копії первинних документів, що засвідчують факт здійснення господарських операцій позивачем внаслідок існуючих між ним та його контрагентами господарських правовідносин, і які були надані відповідачу під час проведення останнім перевірки вимог податкового законодавства позивачем, результати якої оформлені актом перевірки від 24.01.2014 року № 58/22-10/23958651.

Суд також окремо вказує на те, що за своїм характером та змістом первинні документи позивача, оцінка яким була надана відповідачем під час проведення перевірок, за наслідками яких складені акти перевірки від 09.11.2011 року та від 12.04.2013 року, свідчать, що позивачем при здійсненні досліджуваних в рамках цієї судової справи господарських операцій переслідувалася ділова мета щодо отримання від контрагентів належно виконаних будівельних (підрядних) робіт, необхідних для реалізації позивачем його господарської діяльності з будівництва житлових будинків та інших об`єктів соціальної інфраструктури. Оскільки, як вбачається з ЄДР, одним з видів діяльності позивача є будівництво житлових і нежитлових будівель (код КВЕД 41.20).

За приписами пункту 44.3 статті 44 ПК України (в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно пункту 44.5 статті 44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Як вбачається із долучених позивачем до матеріалів справи документів, а саме акту № 1 від 25.04.2013 року про вилучення до знищення документів та справ та акту № 1/1 від 05.07.2013 року про помилкове знищення документів та справ (том 1 а.с.113,114) працівником ПрАТ «Ірокс» було допущено помилки, в результаті чого було знищено документи за період 2010-2012 років, термін знищення яких ще не настав, а саме було знищено банківські документи, довідки про розмір заробітної плати, бухгалтерські касові документи, податкові накладні (прихідні, розхідні), акти виконаних робіт надані та отримані, прихідні накладні, акти списання.

Згідно наказу генерального директора ПрАТ «Ірокс» від 05.07.2013 року № 45 (том 1 а.с.116), у зв`язку із неналежним виконанням службових обов`язків та незнанням законодавства, що призвело до його порушення, а саме знищення документів за період 2010 року, 2011 року, 2012 року, термін зберігання яких не настав, згідно Податкового кодексу України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності винного працівника та наказано відновити помилково знищені документи у встановлений законодавством термін - 90 календарних днів.

Листом від 05.07.2013 року №477 ПрАТ «Ірокс» було повідомлено ДПІ у Сихівському районі м. Львова про зобов`язання згідно п. 44.5 ПК України відновити втрачені документи впродовж 90 календарних днів (том 1 а.с.117).

Листом від 23.01.2014 року № 29 ПрАТ «Ірокс» було повідомлено ДПІ у Сихівському районі м. Львова про те, що ними через Єдиний державний реєстр юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців було встановлено адреси контрагентів та надіслано їм запити, проте жодного зв`язку із контрагентами ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», ПП «Голден еліт сервіс», ТзОВ «Добропласт», ТзОВ «Сана Прим», ТзОВ «Лігран», ТзОВ «Вайз-Юніон ЛТД» вони не знайшли.

Той факт, що зазначені вище контрагенти позивача не знаходяться за своєю зареєстрованою юридичною адресою та не видається за можливе встановити їхнє місцезнаходження, задокументований також в актах перевірок податкових органів. Зокрема, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців по ТзОВ «Арс Сіті» міститься запис 22.10.2013 року про припинення юридичної особи, по ТзОВ «Лінгран» міститься запис 07.11.2012 року про перебування товариства в стані припинення, підстава - судове рішення про банкрутство, по ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» внесено запис про відсутність підтвердження відомостей.

За таких обставин вбачається, що позивач вжив усіх необхідних заходів для відновлення випадково знищених документів, як того вимагає норма п. 44.5. ст. 44 ПК України.

Таким чином, твердження податкового органу про відсутність у контрагентів необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність основних фондів, технічного персоналу, виробничих потужностей, складських приміщень, транспортних засобів, суд не приймає до уваги, оскільки при попередньому розгляді цієї справи судами встановлено, що з метою відновлення втрачених документів у відповідності до п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України позивач вжив всіх необхідних заходів для їх відновлення проте, відновити помилково знищені документи як видно з наявного у матеріалах справи повідомлення яке направлено позивачем податковому органу не вдалося з причин припинення контрагентів.

Суд також зазначає, що сама по собі відсутність у платника підтверджуючих документів у зв`язку із їх знищенням не може розглядатися як підстава для висновку про невідповідність витрат платника податків критерію документальної підтвердженості.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку, заперечуючи проти адміністративного позову, ДПІ у Сихівському районі м. Львова не надало суду належних доказів на підтвердження правомірності та обґрунтованості прийняття оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення.

Суд зазначає, що при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків відмовлено у наданні податкових вигод, зокрема, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов`язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються ї вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Встановлюючи істину в справі суд повинен ґрунтуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву, що випливає з позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».При цьому суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача належних доказів, на підстав яких були сформовані висновки акту перевірки від 24.01.2014 року № 58/22-10/23958651, який став підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з нормами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких від носяться витрати на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

У зв`язку з чим, суд розподіляє обґрунтовані та підтверджені судові витрати на сторони шляхом віднесення їх на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення, прийняте Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 04.02.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного акціонерного товариства «Ірокс» (79034, м. Львів, вул. Буйка, 17а, ) судові витрати у розмірі 2 247 (дві тисячі двісті сорок сім) грн. 76 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.12.2021.

Суддя В.М. Сакалош