Справа № 140/4331/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/4331/21 пров. № А/857/17319/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Носа С.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» до Головного управління ДПС у Волинській області про скасування рішення про застосування штрафних санкцій ,

суддя у І інстанції Плахтій Н.Б.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 11 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» (далі ТОВ «Волиньтабак») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС) від 05 листопада 2020 року №000338-09 про застосування до нього фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі 309 682 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі № 140/4331, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять чітко зафіксованого факту, підтвердженого належними та допустимими доказами, зберігання позивачем тютюнових виробів поза місцем їх зберігання, що внесене до Єдиного державного реєстру (далі ЄДР) відповідно до довідки серії АП №227691 (а.с.19).

Окрім того, Державна податкова служба України (далі ДПС) у визначений законом семиденний строк не розглянула заяву товариства від 05 лютого 2020 року та не видала довідку про внесення місця зберігання оптових партій тютюнових виробів до ЄДР, що призводить до негативних наслідків для товариства, яке не вправі зберігати в орендованих приміщеннях оптові партії тютюнових виробів.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ДПС, яке просило його скасувати та відмовити у задоволенні позову ТОВ «Волиньтабак».

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що під час проведення перевірки контролюючим органом було встановлено факт зберігання ТОВ «Волиньтабак» тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до ЄДР. Тютюнові вироби знаходились на час перевірки на площі 139,19 м2 (8,14м х 17,10м). Відтак, 6536 пачок сигарет знаходилося (зберігалося) у місці, невнесеному до ЄДР.

До ТОВ «Волиньтабак» застосовано штрафні фінансові санкції у повній відповідності до абзацу 15 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон №481/95-ВР) .

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «Волиньтабак» 17 січня 2020 року видано ліцензію за №00004 на право оптової торгівлі тютюновими виробами терміном дії з 29 січня 2020 року по 29 січня 2025 року.

Згідно з довідкою про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру серії АП №227691 до реєстру було внесено місце зберігання оптових партій тютюнових виробів позивача за адресою Волинська область, м. Ковель, вул. Брестська, 113В площею 50 м2.

24 вересня 2020 року ГУ ДПС було проведено фактичну перевірку позивача за вказаною адресою, результати якої оформлено актом №03/177/09-05/21736857 від 25 вересня 2020 року, у якому зроблено висновок про порушення ТОВ «Волиньтабак» частини 56 статті 15 Закону №481/95-ВР.

З урахуванням висновків акта перевірки №03/177/09-05/21736857 від 25 вересня 2020 року ГУ ДПС 05 листопада 2020 року прийняло рішення №000338-09 про застосування до позивача фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі 309 682 грн.

ТОВ «Волиньтабак» не погодилося із вказаним рішенням ГУ ДПС та за захистом своїх прав звернулося до адміністративного суду з позовною заявою, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції щодо тверджень контролюючого органу про виявлення під час проведення фактичної перевірки зберігання ТОВ «Волиньтабак» тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до ЄДР.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом №481/95-ВР регламентуються основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України. (далі Закон №481/95-ВР).

Згідно із наведеними у статті 1 Закону №481/95-ВР визначеннями термінів, що вживаються у ньому:

оптова торгівля діяльність по придбанню і відповідному перетворенню товарів для наступної їх реалізації суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) роздрібної торгівлі, іншим суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва);

місце зберігання місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання;

Єдиний державний реєстр місць зберігання (далі ЄДР) перелік місць зберігання, який ведеться податковими органами і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

За правилами статті 15 Закону № 481/95-ВР зберігання тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання тютюнових виробів, внесених до ЄДР незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) таке місце зберігання було внесено до ЄДР.

Приписами частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, зберігання тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Висновки контролюючого органу, на підставі яких було прийнято оспорюване рішення від 05 листопада 2020 року №000338-09, обґрунтовуються даними акту перевірки від 25 вересня 2020 року №03/177/09-05/21736857.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що у вказаному акті не зазначено про проведення фіксації процесу фактичної перевірки за допомогою відео- фотоапаратури, марку та тип відповідного пристрою, особу, уповноважену на проведення відео- та фотозйомки.

Відтак, з урахуванням наведеного та приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на необхідність врахування у якості доказу наявного у матеріалах справи CD з фото- та відеофайлами на підтвердження викладених у акті перевірки обставин.

При цьому згідно із договором оренди №2/01-01/20 від 01 січня 2020 року ТОВ «Волиньтабак» орендує частину нежитлового приміщення площею 200 м2 за адресою м. Ковель, вул. Брестька, 113В (а.с.49-52).

Водночас, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції слушно зауважив про те, що з наданого контролюючим органом плану-схеми приміщення за адресою вул. Брестська, 113В м. Ковель (а.с.32) неможливо достовірно встановити ні конкретне місце розташування внесеного до ЄДР місця зберігання тютюнових виробів ТОВ «Волиньтабак», ні місця знаходження виявлених у ході фактичної перевірки тютюнових виробів позивача.

ТОВ «Волиньтабак» категорично заперечує факт зберігання ним тютюнових виробів поза місцем, що внесене до ЄДР відповідно до довідки серії АП №227691.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження встановлення контролюючим органом під час фактичної перевірки 24 вересня 2020 року факту зберігання ТОВ «Волиньтабак» тютюнових виробів поза місцем їх зберігання, що внесене до ЄДР відповідно до довідки серії АП №227691 (а.с.19).

Водночас суд першої інстанції доречно зауважив про те, що подана 05 лютого 2020 року до ДПС заява позивача №1/3-45 на переоформлення довідки про внесення місця зберігання оптових партій тютюнових виробів до ЄДР за адресою Волинська область, м. Ковель, вул. Брестська, 113В, отримана адресатом 07 лютого 2020 року, у встановлений приписами статті 15 Закону № 481/95-ВР 7-денний строк контролюючим органом не розглянула.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі № 140/4331/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
С. П. Нос