Справа № 440/2574/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 р. Справа № 440/2574/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 06.07.21 року по справі № 440/2574/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач), в якому просив визнати дії щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020, виходячи з 50% суддівської винагороди протиправними та зобов`язати провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 відповідно у розмірі 86 % суддівської винагороди та виплачувати з урахуванням різниці, яка була виплачена в цей період.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі № 440/2574/21 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення з 19 лютого 2020 року позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 19 лютого 2020 року здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області №04-52/213 від 28 лютого 2020 року в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі №440/2574/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що рішенням Конституційного Суду від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020, за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень п. п. 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-УІІІ, п. 25 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» визнаний неконституційним. Зазначає, що саме з 19.02.2020 року, з дати ухвалення Конституційним Судом рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право на перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці, відповідно до Закону України № 1402-УІІІ. Крім того, зазначає, що відповідно до положень чинної на час перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватися позивачу в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Відповідач зазначає, що тривалість стажу роботи позивача на посаді судді становить 10 років 5 місяців 16 днів (з 04.03.1993 по 19.08.2003).Також відповідач посилається на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі №620/1116/20.

Позивач правом надати відзив на апеляційну скаргу відповідача не скористався.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач згідно з Указом Президента України про звільнення суддів №589/2003 від 10.07.2003 р., звільнений з посади судді Краснокутського районного суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

28.02.2020 р. ТУ ДСА в Харківській області видано позивачу довідку №04-52/213 від 28.02.2020 р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до норм Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів та Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020.

05.03.2020 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку від 28.02.2020 №04-52/213 Територіального управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

05.03.2020 р. Лубенським відділом з питань перерахунків пенсій №11 Управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ в Полтавській області прийнято рішення №55 про відмову позивачу у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці згідно заяви від 05.03.2020 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 28.02.2020 №04-52/213, у зв`язку з відсутністю в чинному пенсійному законодавстві правових норм щодо проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020.

Позивач не погодився з рішенням Лубенського відділу з питань перерахунків пенсій №11 Управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ в Полтавській області від 05.03.2020 р. №55 та звернувся до суду з позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі №440/1480/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Лубенського відділу з питань перерахунків пенсій №11 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05 березня 2020 року №55. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 28 лютого 2020 року №04-52/213, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання судового рішення у справі №440/1480/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 28 лютого 2020 року №04-52/213 з 19 лютого 2020 року в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Не погодившись з такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 28 лютого 2020 року №04-52/213 з 19 лютого 2020 року в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (з врахуванням стажу роботи на посаді судді 10 років 05 місяців 16 днів), чим порушило вимоги частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування розміру 86 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, ніж було передбачено Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02 червня 2016 року визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини 1 статті 142 Закону №1402-VIIІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частинами третьою та четвертою статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначена норма чітка, однозначна, зрозуміла та не вступає в колізію з іншими нормами.

Як встановлено з копії розрахунку стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 24), стаж роботи на посаді судді ОСОБА_1 становить 23 роки 04 місяці 20 днів, тому стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача становить повних 23 роки.

Зі змісту протоколу перерахунку встановлено, що основний розмір довічного утримання позивача, після перерахунку за рішенням пенсійного органу, складає 50 %, а повинен складати 56 % (50+2% х 3 роки) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з урахуванням вимог ч. 3 ст.142 Закону № 1402 (а.с. 7).

Однак відповідач на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі №440/1480/20, здійснив перерахунок довічного грошового утримання позивача з 19.02.2020, виходячи з розрахунку 50 % від суддівської винагороди на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 28 лютого 2020 року №04-52/213.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача, що відповідно до положень чинної на час перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватися позивачу в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, то колегія суддів зазначає на таке.

До 18 лютого 2020 року в Законі Україні "Про судоустрій і статус суддів" діяла норма пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень, відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень визнаний неконституційним.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Таким чином, з 18 лютого 2020 року в законодавстві відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.

За таких обставин, на позивача розповсюджується загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

За Законом від 07.07.2010 №2453-VI, який частково втратив чинність, грошове утримання судді обчислювалося з 15 мінімальних заробітних плат з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції (з урахування пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018).

Водночас чинним Законом №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" визначені інші вихідні дані для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме:

- щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 4 ст. 142);

- базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції) (ч. ч. 3, 4 ст. 135).

Правила визначення розміру щомісячного грошового утримання також врегульовані статтею 142 Закону №1402-VIII, згідно з якою щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Отже, з 18.02.2020 р., з моменту прийняття Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020 р., Закон України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" остаточно втратив чинність в частині регулювання питань щодо грошового утримання суддів.

Натомість, чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та їх відсотковий розмір для нарахування щомісячного грошового утримання.

Слід зазначити, що Законом №1402-VIII, як і до цього Законом №2453-VI, передбачено виплату пенсії або за вибором судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач обрав щомісячне довічне грошове утримання, а не пенсію.

Закон №2453-VI втратив чинність, натомість діючим Законом №1402-VIII встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина 4 статті 142).

Встановлений Конституційним Судом України єдиний підхід до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів не передбачає вибіркового застосування правових положень, як цього домагається позивач.

З визнанням неконституційними положень пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено єдиний порядок обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що у свою чергу, виключає можливість та підстави для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону №1402-VIII та відсоткового розміру суддівської винагороди, встановленого Законом №2453-VІ.

Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20 (Пз/9901/5/20) дійшов висновку про наявність у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі, обчисленому за Законом №2453-VI, права (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII. Зважаючи на те, що чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обчислення щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обчислення грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом №1402-VIII, а розмір відсотку - за Законом №2453-VI).

Однак, відповідачем розмір щомісячного довічного грошового утримання судді позивача протиправно розраховано виходячи із стажу 10 років, 5 місяці, 16 днів, що є порушенням положень статті 142 Закону №1402-VIII. Будь-яких обґрунтувань щодо застосування саме вказаного стажу для обрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не наведено.

Стосовно обчислення стажу позивача , що дає право на відставку та визначення основного розміру довічного грошового утримання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз. 4 п. 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII та п. 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, для суддів, призначених чи обраних на посаду до набрання чинності Законом №1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховуються також періоди відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 обрано суддею Краснокутського районного суду 04.03.1993 року, а звільнено з посади судді на підставі постанови Указу Президента України від 10.07.2003 року № 589/2003.

Тобто, як обрання, так і звільнення позивача на/з посади судді мало місце у період дії Закону №2862-ХІІ.

Так, ст. 43 Закону №2862-ХІІ, Указом Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку: календарного періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, а також роботи на посадах слідчого та прокурора.

З матеріалів справи встановлено, що позивач у період з 26.11.1968 р. по 26.11.1970 р. проходив строкову військову службу, з 01.09.1979 р. по 01.07.1983 р. - навчався в Харківському юридичному інституті, з 01.03.1984 р. по 03.03.1993 р. працював на посадах прокурора.

Стаж роботи позивача безпосередньо на посаді судді становить 10 років 5 місяців 16 днів.

Колегія суддів зауважує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4448/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а, від 30.01.2020 у справі №592/3694/17.

Колегія суддів зазначає, що неврахування при обчисленні відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарного періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, а також роботи на посадах слідчого та прокурора, є неправомірним.

З урахуванням викладеного, на підставі положень абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII позивач має право на врахування при обчисленні його стажу, що дає право на відставку судді та обчислення щомісячного довічного грошового утримання, календарного періоду проходження строкової військової служби тривалістю 2 роки 0 місяців 01 днів, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах тривалістю 1 рік 11 місяців 0 днів, а також роботи на посадах прокурора загальною тривалістю 9 років 0 місяців 03 дні (а.с. 24).

Отже, загалом стаж роботи позивача, який враховується для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, становитиме понад 23 роки.

Проте, що стосується обчислення довічного грошового утримання судді у відставці, суд звертає увагу на те, що положення абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII на визначення відсоткового значення розміру суддівської винагороди, з якого належить розраховувати розмір довічного грошового утримання, не поширюється.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині перерахунку щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 50% від заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, починаючи з 19.02.2020 р., є протиправними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач зобов`язаний провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області №04-52/213 від 28 лютого 2020 року в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

Доводи апеляційної скарги відповідача наведеного висновку не спростовують.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі № 440/2574/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 по справі № 440/2574/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко Я.М. Макаренко