Справа № 520/15091/21
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

01 грудня 2021 р. № 520/15091/21

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Мар`єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Рєзнік Е.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Чуфарова В.М.,

представника відповідача - Павлович Ю.О.

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду в підготовчому засіданні позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними податкові повідомлення-рішення та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якій просить суд, з урахуванням зміни позовних вимог:

- визнати протиправними податкові повідомлення-рішення: від 01.03.2021 року №0-2034, від 01.03.2021 року №0-2034;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.07.2021 року №0-2034.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем протиправно винесені податкові повідомлення-рішення, якими позивачу нараховані зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік. Вказані податкові-повідомлення-рішення порушують права та законні інтереси позивача, а відтак підлягають скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року адміністративний позов було прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року судом вирішено здійснювати подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідача - Бугай О., через канцелярію суду наданий відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що відповідач діяв в межах чинного законодавства України, та посилаючись, зокрема, на правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення від 12.07.2021 року №0-2034, наявність у власності позивача нерухомого майна, що є об`єктом оподаткування відповідно до Податкового кодексу України.

В судовому засіданні позивач та представник позивача просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача, в судовому засіданні, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

У приватній власності позивача з 16.05.2007 знаходиться квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі.

Також, до 22.12.2017 у власності позивача знаходилася квартира АДРЕСА_2 , яка 22.12.2017 згідно договору дарування була подарована позивачем дочці - ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору від 22.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н.Ю. 22.12.2017, зареєстровано в реєстрі за №4737.

14 червня 2021 року позивач отримав від відповідача податкове повідомлення-рішення від 01.03.2021 року №0-2034, яким визначено податкове зобов`язання позивача за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у сумі 1894,08 гривень, яка підлягає сплаті протягом 60 днів з дня вручення спірного рішення відповідно до підпункту 266.10.1. пункту 266.10. статті 266 ПК України; та податкове повідомлення-рішення від 01.03.2021 року №0-2034, яким визначено податкове зобов`язання позивача за платежем: податок за 2020 рік у сумі 2299,95 гривень, яка підлягає сплаті протягом 60 днів з дня вручення спірного рішення відповідно до підпункту 266.10.1. пункту 266.10. статті 266 ПК України.

В подальшому, позивачем до Головного управління ДПС у Харківській області були подані заява про проведення звірки даних щодо податку на нерухоме майно від 15.06.2021 року, від 22.06.2021 року.

В ході розгляду справи відповідачем була надана інформація, що за результатами проведення звірки податкові повідомлення-рішення від 01.03.2021 року №0-2034, від 01.03.2021 року №0-2034 були скасовані (відкликані) відповідно до п.п.266.7.3 п.266.7 ст.266 ПК України та винесено нове податкове повідомлення-рішення від 12.07.2021 року №0-2034 на суму 304,06 грн., за об`єкт оподаткування 67,20 кв.м., - квартира АДРЕСА_1 , про що до суду було надано копію листа від 14.07.2021 року №3207/М/20-4024-15-19.

Позивач, вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення: від 01.03.2021 року №0-2034, від 01.03.2021 року №0-2034, від 12.07.2021 року №0-2034, звернувся до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та тинів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1.5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Судом встановлено, що квартира позивача є об`єктом житлової нерухомості, тобто на підставі підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України є об`єктом оподаткування податком за 2020 рік.

Базою оподаткування згідно підпункту 266.3.1 пункту 266.3. статті 266 ПК України є загальна площа квартири, яка складає 67.2 кв. метрів.

При цьому, пунктом «а» підпункту 266.4.1. пункту 266.4. статті 266 ПК України встановлена пільга, за якою для квартири/квартир незалежно від їх кількості база оподаткування зменшується на 60 кв. метрів.

У відношенні ставки податку, на виконання підпункту 266.5.1. пункту 266.5. статті 266 ПК України Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» з урахуванням змін, внесених рішенням 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 № 1284/18 «Про внесення змін до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» встановлені та діють на час подання позову місцеві податки і збори.

Зокрема, у підпункті 2.1. пункту 2 Рішення 542/17 зазначено, що ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлені у місті Харкові у розмірах, визначених у додатку 1 до цього рішення.

Згідно пункту 2 додатку 1 ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток.

У той же час, пунктом 3 додатку 1 ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв.м. що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків.

Виходячи з викладеного, сума податку на квартиру, яку позивач має сплатити, тобто сума податкового зобов`язання, повинна розраховуватися наступним чином: П = (67,2 кв. м - 60,00 кв.м.) х (4723 грн. х 0%) - 00 грн. 00 коп., де: П - сума податкового зобов`язання; 67.2 кв.м. - загальна площа квартири; 60,00 кв.м. - пільга (площа, на яку зменшується база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку для квартири/квартир незалежно від їх кількості), встановлена пунктом «а» підпункту 266.4.1. пункту 266.4. статті 266 ПК України; 4723 грн. - мінімальна заробітна плата на 1 січня 2020 року; 0% - ставка податку, встановлена пунктом 3 додатку 1.

Таким чином, в ході розгляду справи судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 01.03.2021 року №0-2034, від 01.03.2021 року №0-2034, від 12.07.2021 року №0-2034, були винесені безпідставно, є протиправними, а тому, враховуючи самостійне скасування відповідачем податкових повідомлень-рішень від 01.03.2021 року №0-2034, від 01.03.2021 року №0-2034, лише податкове повідомлення-рішення від 12.07.2021 року №0-2034 підлягає скасуванню, як заявлено позивачем у позовних вимогах.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Ні підставі викладеного вище, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо клопотання представника позивача про стягнення судових витрат з відповідача суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.132 КАС України - судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.3 ст.132 КАС України - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору - 2724,00 грн., та витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме: на професійну правничу допомогу - 8900,00 грн., витрат пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи, а саме: комісії банку за перерахування судового збору - 55,59 грн. (а.с.29-30, 84) поштові витрати - 52,00 грн. (а.с.47а-47б, 48, 84а-84б).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст. 134 КАС України).

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано копію договору про надання правової допомоги від 15.06.2021 року №03а21 (а.с.33), квитанція від 10.08.2021 (а.с.35), акт №1 прийняття-передачі робіт та наданих послуг від 07.10.2021 року (а.с.113), звіт на виконані роботи (а.с.114).

Як вбачається з копії акту акт №1 прийняття-передачі робіт, загальна вартість виконаних робіт та наданих послуг становить 8900 грн.

Згідно наданого звіту адвокатом надавалися позивачу послуги щодо підготовки позовної заяви, клопотання від 18.08.2021 року, заяви від 10.09.2021 року про зміну предмету позову, відповідь на відзив від 01.10.2021 року, тощо (а.с.115).

Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 КАС України, частинами першою, третьою якої встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою статті 134 КАС України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз змісту вищевказаних норм дозволяє дійти висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року в справі № 816/2096/17.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.08.2021 року по справі №520/5311/2020 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Суд звертає увагу, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Беручи до уваги наведене, враховуючи те, що представником відповідача не було заявлено клопотання щодо зменшення розміру судових витрат, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 8900,00 грн., з огляду на що заява представника позивача підлягає задоволенню.

Також, позивачем надані належні докази щодо судових витрат пов"язаних із вчиненням інших процесуальних дій в розмірі 107,50 грн., а тому заява представника в цій частині також підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними податкові повідомлення-рішення та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправними податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС У Харківській області від 01.03.2021 року № 0- 2034, від 01.03.2021 року № 0- 2034.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.07.2021 року №0-2034 ГУ ДПС У Харківській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (61057, м.Харків, вул.Пушкінська, 47, код ЄДРПОУ ВП 43983495) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 2724,00 грн. (дві тисячі сімсот двадцять чотири гривні 00 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (61057, м.Харків, вул.Пушкінська, 47, код ЄДРПОУ ВП 43983495) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судові витрати у розмірі 107,59 грн. (сто сім гривень 59 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (61057, м.Харків, вул.Пушкінська, 47, код ЄДРПОУ ВП 43983495) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8900,00 грн. (вісім тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, з урахуванням ч.3 Розділу VІ Прикінцевих положень КАС України, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..

Повний текст рішення виготовлений 13.12.2021 року.

Суддя Мар`єнко Л.М.