Справа № 640/33564/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Грибан І.О.,

Лічевецького І.О.,

За участю секретаря Мельник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства закордонних справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства закордонних справ України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства закордонних справ України щодо ненаправлення ОСОБА_1 у наступне довготермінове закордонне відрядження в межах 4-річного (чотирьох-річного) терміну;

- зобов`язати Міністерство закордонних справ України направити ОСОБА_1 у наступне довготермінове закордонне відрядження, починаючи з 01 грудня 2020 року, та видати відповідний наказ Міністерства закордонних справ України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства закордонних справ України щодо не направлення ОСОБА_1 у наступне довготермінове закордонне відрядження в межах 4-річного (чотирьох-річного) терміну з 01.12.2020. В частині позовних щодо зобов`язання Міністерства закордонних справ України направити ОСОБА_1 у наступне довготермінове закордонне відрядження та видати відповідний наказ Міністерства закордонних справ України - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Міністерство закордонних справ України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що надання пріоритету позивачу при переведенні у порядку ротації, з підстав спливу чотирирічного терміну після закінчення попереднього довготермінового відрядження грубо порушуватиме дотримання такого принципу державної служби, як забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

Також, апелянт вказує, що станом на 01.09.2021 року (дату прийняття оскаржуваного рішення) прохальні частини позовних вимог викладених у позовній заяві, були фактично виправлені та усунуті МЗС, а саме, направлено позивача у довготермінове закордонне відрядження.

03 грудня 2021 року електронною поштою та 06 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому посилається на те, що перебуває у довготерміновому закордонному відрядженні.

Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Міністерства закордонних справ України від 26 жовтня 2012 року №2592-ос "Про переведення ОСОБА_1 " позивача переведено з 02 листопада 2012 року з посади першого секретаря відділу міжнародного галузевого співробітництва Департаменту економічного співробітництва МЗС України на посаду першого секретаря відділу з економічних питань Посольства України в Швейцарській Конфедерації на час довготермінового відрядження.

Наказом Міністерства закордонних справ України № 2345-ос від 08 жовтня 2016 року "Про відкликання ОСОБА_1 " ОСОБА_1 , першого секретаря з економічних питань Посольства України в Швейцарській Конфедерації, відкликано в Україну 30 листопада 2016 року у зв`язку із закінченням довготермінового відрядження.

02 квітня 2019 року Міністерством закордонних справ України, на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 № 826/8214/17, видано наказ № 527-ос, яким, скасовано наказ Міністерства закордонних справ України від 29 травня 2017 року № 824-ос "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлено ОСОБА_1 на посаді першого секретаря з економічних питань Посольства України в Швейцарській Конфедерації з 29 травня 2017 року.

В пункті 3 вказаного наказу зазначено наступне: "Вважати ОСОБА_1 , першого секретаря з економічних питань Посольства України в Швейцарській Конфедерації, таким, якого наказом МЗС від 08 листопада 2016 року № 2345-ос відкликано в Україну 30 листопада 2016 року у зв`язку із закінченням довготермінового відрядження.".

Пунктом 5 наказу Міністерства закордонних справ України від 02 квітня 2019 року № 527-ос ОСОБА_1 було призначено на посаду першого секретаря відділу країн Підсахарської Африки Департаменту країн Близького Сходу та Африки з 15 квітня 2019 року.

ОСОБА_1 на ім`я Державного секретаря Міністерства закордонних справ України були подані заяви від 14 травня 2019 року, від 02 липня 2019 року, від 13 серпня 2019 року, від 16 січня 2020 року, від 18 червня 2020 року, від 05 жовтня 2020 року, від 12 жовтня 2020 року та від 30 листопада 2020 року в яких він просив в рамках ротації кадрів розглянути його кандидатуру на визначені в них посади у закордонних дипломатичних установах України.

25 листопада 2020 року на електронну адресу ОСОБА_1 - від Державного секретаря Міністерства закордонних справ України надійшов лист в якому було зазначено наступне: "Минулого тижня було завершено перший етап формування Плану ротації ЗДУ на 2021 рік. За результатами рішень Конкурсної комісії, усім працівникам, яких було рекомендовано до призначення на посади в ЗДУ, надіслано відповідну інформацію.

Поряд з цим, у затвердженому Плані ротації без визначених кандидатів все ще залишається значна кількість посад категорії «Б» та «В». Повний перелік посад, які виносяться в рамках другої хвилі ротації 2021 року, додається.

Загальні вимоги до кандидатів у частині володіння ними іноземними мовами (для дипломатичних посад - дві мови на рівні В2/В1, для адміністративних посад - одна мова на рівні А2/В1), а також терміну роботи в ЦА (2 роки), залишаються незмінними. Принагідно, хочу привернути вашу увагу до т.зв. «мотиваційного пакету», запропонованого Міністром у тижневому листі від 05.06.2020 року для підсилення дипломатичних установ України в державах Азіатсько-Тихоокеанського регіону, Близького Сходу, Африки та Латинської Америки. Зокрема, серед бонусів, які пропонуються кандидатам на посади в цих установах, є можливість призначення на вищу посаду, ніж та, яку обіймає дипломат в апараті МЗС, а також більш лояльні мовні та кваліфікаційні вимоги.

Заяви з проханням розглянути кандидатуру на обрані посади (не більше трьох посад), просив би надіслати до 18:00 30 листопада 2020 року на адресу електронної пошти Управління кадрового менеджменту МЗС rotation ."

Позивач вважаючи, що відповідачем було допущено бездіяльність щодо ненаправлення його у наступне довготермінове закордонне відрядження в межах 4-річного терміну, звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади та порядок організації дипломатичної служби як складової частини державної служби, а також особливості її проходження та правового статусу посадових осіб дипломатичної служби визначає Закон України "Про дипломатичну службу" від 07.06.2018 р. № 2449-VIII. (далі Закон № 2449-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про дипломатичну службу", дипломатична служба - це державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності посадових осіб дипломатичної служби, пов`язаній з реалізацією зовнішньої політики України, захистом національних інтересів України у сфері міжнародних відносин, а також прав та інтересів громадян і юридичних осіб України за кордоном.

Пунктом 5 частини 1 статті 2 вказаного Закону встановлено, що довготермінове відрядження - проходження дипломатичної служби посадовими особами дипломатичної служби на відповідних посадах у закордонних дипломатичних установах України у строки, передбачені цим Законом, з метою виконання дипломатичних або консульських функцій чи адміністративно-технічного забезпечення діяльності закордонних дипломатичних установ України, а також робота на посадах із виконання функцій з обслуговування в закордонних дипломатичних установах України.

В силу частини 1 статті 16 Закону України "Про дипломатичну службу", посадові особи дипломатичної служби проходять дипломатичну службу в органах дипломатичної служби.

Згідно із частиною 1 статті 17 Закону № 2449-VIII, в органах дипломатичної служби здійснюється ротація посадових осіб дипломатичної служби. Посадові особи дипломатичної служби підлягають ротації і направляються у довготермінове відрядження з урахуванням рівня їхньої професійної компетентності, службової необхідності. Участь посадових осіб дипломатичної служби у ротації є обов`язковою умовою проходження ними дипломатичної служби.

Згідно із частинами 1-2 статті 18 Закону України "Про дипломатичну службу", строк довготермінового відрядження працівників дипломатичної служби, як правило, становить до чотирьох років у державах з нормальними кліматичними умовами та стабільною безпековою ситуацією і до трьох років - у державах з важкими кліматичними умовами або складною безпековою ситуацією.

Працівники дипломатичної служби після закінчення довготермінового відрядження направляються у наступне довготермінове відрядження не раніше ніж через два, але не пізніше ніж через чотири роки. Термін направлення працівників дипломатичної служби у наступне довготермінове відрядження може бути скорочений за рішенням Державного секретаря Міністерства закордонних справ України у зв`язку із службовою необхідністю направлення працівників дипломатичної служби у довготермінове відрядження до держав з важкими кліматичними умовами або складною безпековою ситуацією. Перелік таких держав встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства закордонних справ України.

В силу частин 3-4 статті 18 Закону України "Про дипломатичну службу", після закінчення строку довготермінового відрядження працівники дипломатичної служби відкликаються у порядку, встановленому законодавством. Після закінчення довготермінового відрядження посадовим особам дипломатичної служби (крім осіб, призначених за контрактом про проходження дипломатичної служби) у порядку ротації надається посада в системі органів дипломатичної служби, рівнозначна тій, яку зазначена посадова особа займала до направлення у довготермінове відрядження або під час такого відрядження.

Частиною третьою статті 17 Закону № 2449-VIII визначено, що порядок ротації посадових осіб дипломатичної служби визначається Міністерством закордонних справ України.

Так, пунктом 1 розділу І Порядку ротації посадових осіб дипломатичної служби в органах дипломатичної служби затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 18.10.2018 № 427 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.11.2018 р. за № 274/32726 визначено, що цей Порядок визначає основні організаційні засади та процедуру здійснення ротації посадових осіб дипломатичної служби (далі - посадові особи) в органах дипломатичної служби. Ротація посадових осіб здійснюється з метою підвищення ефективності їхньої професійної діяльності та з урахуванням інтересів дипломатичної служби. Ротація здійснюється шляхом планового заміщення посад для належного кадрового забезпечення органів дипломатичної служби, ефективного використання людських ресурсів, забезпечення плановості службової кар`єри та просування по службі. Планове заміщення посад дипломатичної служби підготовленими посадовими особами реалізується в апараті МЗС, представництвах МЗС на території України та в закордонних дипломатичних установах України (далі - ЗДУ) у порядку, визначеному частиною першою статті 20 Закону України "Про дипломатичну службу".

Відповідно до пунктів 3-5 розділу І вказаного Порядку, підбір кандидатів для проведення ротації здійснюється на принципах змагальності з урахуванням службової необхідності, відповідного рівня професійної компетентності, особистих якостей, досвіду роботи і результатів оцінювання службової діяльності. Розгляд кандидатур на заміщення посад дипломатичної служби (далі - кандидатури) здійснюється Конкурсною комісією МЗС, утвореною відповідно до Закону України "Про державну службу". Рішення про переведення посадової особи на посаду в органах дипломатичної служби у порядку ротації приймається Державним секретарем МЗС на підставі рекомендацій Конкурсної комісії МЗС.

Згідно пункту 6 розділу І Порядку ротації посадових осіб дипломатичної служби в органах дипломатичної служби, призначення, переведення на посади дипломатичної служби в органах дипломатичної служби посадових осіб здійснюється на підставі Плану ротації на визначений рік, що затверджується наказом МЗС за підписом Державного секретаря МЗС (далі - План ротації).

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ вказаного Порядку, формування проекту Плану ротації ЗДУ здійснюється за такими етапами: подання посадовими особами заяв на ім`я Державного секретаря МЗС до служби управління персоналом МЗС з дотриманням вимог частини другої статті 18 Закону, а також внесення керівниками ЗДУ пропозицій щодо кандидатур на заміщення посад, що вивільняються в ЗДУ; опрацювання службою управління персоналом МЗС заяв кандидатів на заміщення посад у ЗДУ; формування рейтингового списку кандидатів; розгляд кандидатур Конкурсною комісією МЗС та внесення рекомендацій Державному секретареві МЗС.

З наведеного слідує, що в органах дипломатичної служби здійснюється ротація посадових осіб дипломатичної служби з метою підвищення ефективності їхньої професійної діяльності та з урахуванням інтересів дипломатичної служби. При цьому, положеннями частини другої статті 18 Закону України "Про дипломатичну службу" чітко визначено строки протягом якого працівники дипломатичної служби не можуть бути направлені у довготермінове відрядження та до сплину якого вони мають бути направлені Міністерством закордонних справ України у відповідне відрядження.

Разом з цим, як зазначалося передумовою для здійснення ротації посадових осіб дипломатичної служби визначено подання відповідними посадовими особами заяв на ім`я Державного секретаря МЗС до служби управління персоналом МЗС з дотриманням вимог частини другої статті 18 Закон України "Про державну службу".

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства закордонних справ України № 2345-ос від 08.10.2016 р. "Про відкликання ОСОБА_1 " ОСОБА_1 , першого секретаря з економічних питань Посольства України в Швейцарській Конфедерації, відкликано в Україну 30.11.2016 р. у зв`язку із закінченням довготермінового відрядження.

Отже, з урахуванням положень частини другої статті 18 Закон України "Про державну службу", граничним терміном направлення позивача у наступне довготермінове відрядження є 01 грудня 2020 року.

Так, матеріали справи містять копії заяв позивача від 14 травня 2019 року, від 02 липня 2019 року, від 13 серпня 2019 року, від 16 січня 2020 року, від 18 червня 2020 року, від 05 жовтня 2020 року, від 12 жовтня 2020 року та від 30 листопада 2020 року складені на ім`я Державного секретаря МЗС, в яких позивач просив в рамках ротації кадрів розглянути його кандидатуру на визначені в них посади у закордонних дипломатичних установах України та докази їх отримання адресатом.

Разом з цим, позивач посилається на те, що, незважаючи на його численні звернення з 01.12.2020 р. його не було направлено у наступне довготермінове закордонне відрядження в межах 4-річного терміну. Керівництво Міністерства закордонних справ України заяви щодо направлення його у довготермінове відрядження залишило без розгляду. Жодної відповіді протягом 2019 - 2020 років позивач не отримував. Докази розгляду заяв позивача в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів вважає, що Міністерство закордонних справ України не виконало свій обов`язок, передбачений частиною другою статті 18 Закону 2449-VIII, оскільки, не розглянуло заяви позивача по суті, безпідставно переклавши на останнього обов`язок по вчиненню активних дій з метою направлення його у довготермінове відрядження.

Відтак, як вірно зазначено судом першої інстанції, з 01.12.2020 р. відповідачем допущено бездіяльність щодо ненаправлення позивача у наступне довготермінове закордонне відрядження у межах граничного строку визначеного частиною другою статті 18 Закон України "Про державну службу".

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що після визнання судом протиправною бездіяльності відповідача щодо ненаправлення позивача у наступне довготермінове закордонне відрядження в межах 4-річного терміну з 01.12.2020 р., відповідач, відповідно до положень Закону України "Про державну службу" та Порядку ротації посадових осіб дипломатичної служби в органах дипломатичної служби, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 18.10.2018 р. № 427, має виконати вже покладений на нього обов`язок щодо вирішення питання направлення позивача у наступне довготермінове закордонне відрядження у визначеному законодавством порядку.

Доводи апелянта про те, що на час прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_1 , згідно з наказом МЗС від 16.07.2021 р. № 1316-ос «Про переведення ОСОБА_1 », переведено з посади першого секретаря відділу Підсахарської Африки П`ятого територіального департаменту з 28.08.2021 р. на посаду першого секретаря Посольства України в Королівстві Марокко на час довготермінового відрядження, а отже, порушення прав позивача усунуто, на думку колегії суддів, не спростовують вищевказані висновки суду першої інстанції та свідчать про допущення відповідачем бездіяльності щодо ненаправлення ОСОБА_1 у довготермінове закордонне відрядження в межах 4-річного терміну з 01.12.2020 р. по 28.08.2021 р.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Міністерства закордонних справ України щодо ненаправлення ОСОБА_1 у наступне довготермінове закордонне відрядження в межах 4-річного (чотирьох-річного) терміну з 01 грудня 2020 року є обґрунтованими та правомірно задоволено судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, направивши ухвалу про відкриття провадження у справі на електронну адресу відповідача, діяв не у спосіб, встановлений чинним процесуальним законодавством, є необгрунтованими, оскільки, електронна адреса на яку судом було направлено копії документів по даній справі зазначена відповідачем у всіх його офіційних документах, які направлялись відповідачем на адресу суду. Зокрема, електронна адреса: .uа значена відповідачем як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі.

Крім того, такі відомості зазначались не будь-якою особою, а саме представниками органу державної влади, містяться на його офіційних документах в якості електронної пошти органу, тому колегія суддів вважає безпідставними зауваження скаржника про те, що така електронна адреса не зареєстрована в Реєстрі.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства закордонних справ України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Грибан І.О.

Лічевецький І.О.

Повний текст постанови виготовлено 13.12.2021 р.