Справа № 160/14909/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2021-10-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій, просить:
- визнати протиправним рішення комісії з питань, підтвердження періодів роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області №14 від 02.08.2021 року про відмову у підтвердженні його стажу роботи з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року та з 01.10.1986 року по 01.02.1990 року за Списком №1, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України період роботи з 24.12.1984 року по 10.05.1986 року нагрівальником металу та підручним вальцювальника дільниці станів гарячого прокату в металургійному прокатному виробництві Новомосковського трубного заводу; з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року прохідником на відкритих горних роботах на копальні «Красноармійська» в об`єднанні «Північсхідзолото»; з 01.10.1986 року по 01.02.1990 року водієм на період промивального сезону в артілі «Чайбуха» об`єднання «Північсхідзолото»;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати йому до спеціального стажу за Списком №1 період навчання у ТУ №2 м.Новомосковська з 01.09.1981 року по 24.07.1982 року та період служби в Радянській армії з 25.11.1982 року по 05.12.1984 року;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати у пільговому обчисленні його трудовий стаж у районі Крайньої Півночі, за періоди з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року та з 01.10.1986 року по 01.02.1990 року, з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути його заяву від 21.05.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоду навчання у ТУ №2 м.Новомосковська з 01.09.1981 року по 24.07.1982 року та періоду служби в Радянській армії з 25.11.1982 року по 05.12.1984 року, а також періодів роботи з 24.12.1984 року по 10.05.1986 року нагрівальником металу та підручним вальцювальника дільниці станів гарячого прокату в металургійному прокатному виробництві Новомосковського трубного заводу; з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року прохідником на відкритих, горних роботах на копальні «Красноармійська» в об`єднанні «Північсхідзолото»; з 01.1.0.1986 року по 01.02.1990 року водієм на період промивального сезону в артілі «Чайбуха» об`єднання «Північсхідзолото».
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що рішенням комісії відповідача №14 від 02.08.2021 року йому було відмовлено підтвердженні стажу роботи з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року та з 01.10.1986 року по 01.02.1990 року за Списком №1, а в подальшому рішенням від 25.05.2021 року було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Відповідач протиправно не врахував до пільгового стажу періоди його навчання та проходження військової служби. Всі періоди його роботи підтверджені належними доказами, а отже він має право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1. Позивач вважає, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, винесено протиправно, а тому він був змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду 21.09.2021 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та надав пакет документів. Перевіривши надані позивачем документи пенсійним органом встановлено, що в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено, що позивач працював у підрозділах передбачених Списками №1 чи 2 повний робочий день. Факт роботи позивача з 01.10.1986 року по 01.02.1990 року в артілі "Чейбуха" архівними документами не підтверджено. Оскільки факт ліквідації Красноармійська" Певецького гірничо-збагачувального комбінату та артілі "Чейбуха" архівними документами не підтверджено, тому вищезазначені документи не розглядались на Комісії з питань підтвердження пільгового стажу.
Враховуючи вищезазначене Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області не має права зарахувати у пільговому обчисленні трудовий стаж у районі Крайньої Півночі, за періоди з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року та з 01.10.1986 року по 01.02.1990 року, з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців. Відповідно до рішення Комісії з питань підтвердження пільгового стаж позивачу підтверджено період роботи з 06.08.1982 року по 15.11.1982 року, та зараховано до пільгового стажу за Списком №1, що складає 3 місяці і 10 днів, а період служби в Радянській армії з 25.11.19.82 року по 05.12.1984 року складає 2 роки і 9 днів, що набагато перевищує наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Відповідач звертає увагу, що позивач з письмовою заявою до пенсійного органу щодо зарахування йому до спеціального стажу за Списком №1 період навчання у технічному №2 м.Новомосковська з 01.09.1981 року по 24.07.1982 року, не звертався. За таких обставин, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.
Позивач своїм правом щодо надання відповіді на відзив на позовну заяву на адресу суду до теперішнього часу не скористався.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.05.2021 року звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області №50 від 25.05.2020 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, та зазначено, що відповідно до наданих документів про стаж (ідентифікаційний код, трудова книжка, диплом, військовий квиток, пільгові довідки), його загальний страховий стаж складає 24 років 8 місяць 10 днів, а пільговий стаж відсутній.

Крім того, рішенням Комісії з питань підтвердження періодів роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років Головного управлінні ПФУ в Дніпропетровській області від 02.08.2021 року № 14 було відмовлено у підтвердженні позивача стажу роботи з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року та з 01.10.1986 року по 01.02.1990 року за Списком №1, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок.

Таким чином, право звернення позивача з заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку, при наявності стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, залежить від 3-х умов; 1) досягнення віку, встановленого абз.1 п.1 ч.2 статті 114 Закону №1058-IV; 2) наявність стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці не менше половини такого стажу, тобто не менше 5 років; 3) наявність страхового стажу не менше 21 року 6 місяців (абз.17 п.1 ч.2 статті 114 Закону №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 «Підземні роботи» Розділу 1 Списку № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці та в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, до працівників які виконують роботи з особо шкідливими умовами праці відносяться всі робітники, інженерно-технічні працівники і службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також всі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників і службовців (медперсонал підземних (здоровпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку і т.д.).

Згідно з п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (в редакції від 09.12.2012 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

В силу ч.2 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», особливості пенсійного забезпечення працівників, при наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, передбачений статтею 12 цього Закону, знижується на 1 рік.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Тобто, умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є наявність не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці передбаченого ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно з даними, які містяться у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , він працював та навчався на таких посадах:

- з 01.09.1981 року по 24.07.1982 року навчався у ТУ №2 м.Новомосковська;

- з 06.08.1982 року по 15.11.1982 року працював вальцювальником стану гарячого прокату труб листопрокатного цеху у ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну»;

- з 25.11.1982 року по 05.12.1984 року проходив строкову службу в Радянській армії;

- з 24.12.19.1984 року по 10.05.1986 року працював нагрівальником металу та підручним вальцювальника дільниці станів гарячого прокату в металургійному прокатному виробництві Новомосковського трубного заводу;

- з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року працював прохідником на відкритих - горних роботах на копальні «Красноармійська» в об`єднанні «Північсхідзолото»;

- з 01.10.1986 року по 01.02.1990 року працював водієм на період промивального сезону в артілі «Чайбуха» об`єднання «Північсхідзолото».

В трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином.

Крім того, відповідно до ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Так, відповідно до положень Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, яке затверджено постановою КМУ № 393 від 17.07.1992 р., для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та служби, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що законодавець прирівнює соціальний захист військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 4 вказаної статті Закону передбачено види військової служби, до яких, і зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно з абз.2 ст.8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (зі змінами та доповненнями) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Разом з тим, суд звертає увагу, що можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на щомісячне пенсійне забезпечення, а зі спеціальним статусом, якого ці особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, що узгоджується з положеннями ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" якою передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі, зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, до якої відповідно до п.1 ст.2 Закону також віднесено і військову службу.

Відповідно до трудової книжки серії № НОМЕР_2 та військового квитка серії НОМЕР_3 , позивач проходив військову службу у період з 25.11.1982 року по 05.12.1984 року.

Таким чином, з 06.08.1982 року по 15.11.1982 року позивач працював вальцювальником стану гарячого прокату труб листопрокатного цеху (за Списком № 1) та був звільнений з цієї посади у зв`язку з призовом на строкову військову службу до Радянської армії.

Враховуючи викладені обставини, період проходження строкової військової служби підлягає зарахуванню до його стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1. Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказаний період підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи на посаді вальцювальника стану гарячого прокату труб листопрокатного цеху.

Разом з тим, на підтвердження періоду навчання позивачем було надано диплом серії НОМЕР_4 , в якому зазначено, що ОСОБА_1 з 01.09.1981 року по 24.07.1982 року навчався в Новомосковському професійно-технічному училищі №2 за спеціальністю вальцювальник, та як видно з трудової книжки позивача, 06.08.1982 року був прийнятий до ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод імені Комінтерну» вальцювальником, стану гарячого прокату труб листопрокатного цеху.

Відповідно до положень ст.3 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 року №103/98-ВР (далі - Закон №103/98-ВР) первинна професійна підготовка це здобуття професійно-технічної освіти особами, які раніше не мали робітничої професії, або спеціальності іншого освітньо-кваліфікаційного рівня, що забезпечує відповідний рівень професійної кваліфікації, необхідний для продуктивної професійної діяльності.

Згідно з ст.18 Закону №103/98-ВР до професійно-технічних навчальних закладів належать, зокрема, професійно-технічні училища відповідного профілю та інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.

В силу ст.38 Закону № 103/98-ВР час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Враховуючи, що перерва між днем закінчення навчання в ПТУ та днем зарахування на роботу за професією за Списком №1 не перевищує 3 місяці, то період навчання в ПТУ має бути зарахований до пільгового трудового стажу за Списком №1.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №683/1774/16-а.

З аналізу вище зазначеного суд доходить до висновку, що відповідачу слід зарахувати позивачу до спеціального стажу за Списком №1 період навчання у ПТУ №2 м.Новомосковська з 01.09.1981 року по 24.07.1982 року та період служби в Радянській армії з 25.11.1982 року по 05.12.1984 року.

Відповідно до п.5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до цих районів, встановлено указами Президії Верховної Ради СРСР від 01 серпня 1945 року «Про пільги для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі», від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженої постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року.

Згідно з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10 лютого 1960 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Підпунктом «д» пункту 5 зазначеного Указу передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Відповідно до п.4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п.7 параграф «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Так, позивач у період з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року працював прохідником на відкритих горних роботах на копальні «Красноармійська» в об`єднанні «Північсхідзолото» та з 01.10.1986 року по 01.02.1990 року працював водієм на період промивального сезону в артілі «Чайбуха» об`єднання «Північсхідзолото», який прирівняний до районів Крайньої Півночі. Вказане вище підтверджуються копією трудової книжки позивача, архівними довідками.

Спору, що місцевість, де працював позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.

Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 07 червня 2018 року у справі №173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 554/1723/17, від 18 грудня 2018 року у справі №263/13671/16-а, та в постановах Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі №287/15/17-а, від 14.11.2019 року у справі №171/1589/16-а від 18.06.2020 року у справі №537/1415/17, від 12.11.2020 року у справі №591/933/17.

Робота у вказаній місцевості, де працював позивач у спірний період надає право на пільги щодо обрахування трудового стажу для призначення пенсії за віком із застосуванням коефіцієнту один рік до одного року шести місяців.

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівними довідками, копії яких відносно позивача наявні в матеріалах справи.

Данні трудової книжки позивача та записи у ній, свідчать про наявність трудових відносин в районах Крайньої Півночі, а зазначені вищі довідки підтверджують періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі та право на користування пільгами, передбаченими вказаними вище нормативними актами.

Також, у пункті 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28 чітко вказано, що пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

За встановлених обставин, коли факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються із архівними довідками, в яких значяться записи щодо спірного періоду роботи позивача, то період роботи позивача з 14.08.1989 року по 04.06.2000 року в районах Крайньої Півночі підлягають пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців. А відтак, неврахування при призначені пенсії стажу роботи позивача в спірний період роботи в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні є протиправними.

Відтак, суд дійшов висновку, що оскільки факт роботи позивача в місцевостях Крайньої Півночі у спірний період підтверджено записом у його трудовій книжці та архівною довідкою від 06.06.2018 року та довідкою від 20.07.2018 року, які містять дані про те, що він користувалась пільгами, передбаченими для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі, відтак дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу в пільговому обчисленні його стажу за період з 14.08.1989 року по 04.06.2020 року з розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців з підстав ненадання строкового трудового договору є протиправними.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача зарахувати у пільговому обчисленні трудовий стаж позивача у районі Крайньої Півночі, за періоди з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року та з 01.10.1986 року по 01.02.1990 року, з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців.

Крім того, суд звертає увагу, що приписами частин п`ятої статті 48 КЗпП України визначено, що порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі - Інструкція № 58), постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників" та іншими актами законодавства.

Пунктами 4.1, 4.2 Інструкції № 58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до п.4 постанови КМУ від 27 квітня 1993 р. №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Таким чином, відповідно до постанови КМУ від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звертається за призначенням пенсії, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Суд звертає увагу, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванні заробітної плати на конкретну посаду, яку особа займала у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає позивачу право і призначення пенсії. Оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Зазначена правова позиція також викладена у Постанові Верховного суду від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17 (провадження № К/9901/1298/17).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ст.22 Конституції України).

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що сумніви відповідача не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого позивачем трудового (страхового) стажу.

Таким чином, спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до пільгового стажу його роботи, оскільки підтверджені відповідними записами в його трудовій книжці та уточнюючими довідками, а отже висновки відповідача викладені в рішеннях №14 від 02.08.2021 року про відмову у підтвердженні стажу роботи позивача та від 25.05.2021 року №50 про відмову в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 не відповідають дійсності, а отже оскаржувані рішення підлягають скасуванню.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 21.05.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоду навчання у ТУ №2 м.Новомосковська з 01.09.1981 року по 24.07.1982 року та періоду служби в Радянській армії з 25.11.1982 року по 05.12.1984 року, періодів роботи з 24.12.1984 року по 10.05.1986 року нагрівальником металу та підручним вальцювальника дільниці станів гарячого прокату в металургійному прокатному виробництві Новомосковського трубного заводу; з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року прохідником на відкритих, горних роботах на копальні «Красноармійська» в об`єднанні «Північсхідзолото»; з 01.10.1986 року по 01.02.1990 року водієм на період промивального сезону в артілі «Чайбуха» об`єднання «Північсхідзолото».

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

В силу ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити з викладених вище підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову, тому судовий збір у розмірі 908 грн. підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до частин 1, 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з ТОВ «Дніпропетровський центр правової допомоги населенню» договір №К-936 про надання юридичних послуг від 20.08.2021 р.

Згідно з актом про надання юридичних послуг від 25.08.2021 року ТОВ «Дніпропетровський центр правової допомоги населенню» виконані наступні послуги:

1. правовий аналіз, заснований на матеріалах справи - 4 год. Вартість послуги - 3 395 грн.;

2. складання проекту адміністративного позову до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання чинити певні дії - 3 години. Вартість послуги - 6 807 грн.;

3. складання проекту клопотання по витребування доказів - 1 год. Вартість послуги 1098 грн.;

4. складання проекту заяви до ДПС - год. Вартість послуги 880 грн.

Згідно з п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з постановою від 03 жовтня 2019 р. Об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гічайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Так, відповідач у своєму відзиві зазначив, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. А отже заявлені позивачем витрати на юридичні послуги у розмірі 12 180 грн. є завищеними, та неспівмірними зі складністю справи.

З огляду на викладене та враховуючи заперечення відповідача, а також критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, приймаючи до уваги, що дана справа не складною (за обсягом доказів), суд вважає за необхідне присудити позивачу витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката лише у розмірі 3 000 грн.

Враховуючи, викладене, суд доходить висновку, що сплачені позивачем витрати підлягають поверненню в розмірі 3 908 грн (3 000 грн. - адвокатська винагорода + 908 грн. судовий збір).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати протиправним рішення Комісії з питань, підтвердження періодів роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №14 від 02.08.2021 року про відмову у підтвердженні стажу роботи ОСОБА_1 з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року та з 01.10.1986 року по 01.02.1990 року за Списком №1, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.05.2021 року №50 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України період роботи з 24.12.1984 року по 10.05.1986 року нагрівальником металу та підручним вальцювальника дільниці станів гарячого прокату в металургійному прокатному виробництві Новомосковського трубного заводу; з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року прохідником на відкритих горних роботах на копальні «Красноармійська» в об`єднанні «Північсхідзолото»; з 01.10.1986 року по 01.02.1990 року водієм на період промивального сезону в артілі «Чайбуха» об`єднання «Північсхідзолото».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу за Списком №1 період навчання у ТУ №2 м.Новомосковська з 01.09.1981 року по 24.07.1982 року та період служби в Радянській армії з 25.11.1982 року по 05.12.1984 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати у пільговому обчисленні ОСОБА_1 трудовий стаж у районі Крайньої Півночі, за періоди з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року та з 01.10.1986 року по 01.02.1990 року, з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.05.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоду навчання у ТУ №2 м.Новомосковська з 01.09.1981 року по 24.07.1982 року та періоду служби в Радянській армії з 25.11.1982 року по 05.12.1984 року, періодів роботи з 24.12.1984 року по 10.05.1986 року нагрівальником металу та підручним вальцювальника дільниці станів гарячого прокату в металургійному прокатному виробництві Новомосковського трубного заводу; з 27.05.1986 року по 08.10.1986 року прохідником на відкритих, горних роботах на копальні «Красноармійська» в об`єднанні «Північсхідзолото»; з 01.1.0.1986 року по 01.02.1990 року водієм на період промивального сезону в артілі «Чайбуха» об`єднання «Північсхідзолото».

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнкопп НОМЕР_5 ) судові витрати по справі у розмірі 3 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма