Справа № 300/633/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/633/21 пров. № А/857/14310/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі № 300/633/21 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.09.2020 (головуючий суддя першої інстанції Панікар І.В., час ухвалення 15:06 год., місце ухвалення м. Івано Франківськ, дата складання повного тексту 23.06.2021),-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій № від 15.09.2020.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій № від 15.09.2020 року ґрунтується на висновках акту перевірки від 13.08.2020 року № 090171, які, на думку позивача, не відповідають дійсності та суперечать нормам податкового законодавства. Зокрема, щодо порушень викладених у акті перевірки, позивач вказав на їх помилковість з огляду на те, що під час перевірки посадовими особами податкового органу не встановлено факту продажу позивачем пива на розлив саме для споживання на місці. Зокрема, в акті жодним чином не відображено, що продаж алкогольних напоїв на розлив здійснювався у приміщенні магазину, в якому наявні будь-які спеціально обладнані місця для споживання алкогольних напоїв одразу після їх придбання (столи, стільці), а також наявність посуду, в якому неможливо придбати такі напої на винос. Проте, контролюючий орган формально підійшов до оформлення результатів перевірки, що призвело до винесення незаконного рішення. З огляду на викладене, позивач вважає рішення про застосування фінансових санкцій № від 15.09.2020 року, що винесене за наслідками вищевказаної перевірки, необґрунтованим, таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, внаслідок чого, просить визнати його протиправним та скасувати.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № від 15.09.2020 в частині застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. (шість тисяч вісімсот гривень) за продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, суб`єктом господарювання, який немає статусу суб`єкта господарювання громадського харчування. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Відповідно до задоволених вимог стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 454 гривні.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга на рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

Зокрема апелянт зазначає про те, що здійснювати продаж алкогольних напоїв на розлив має право виключно підприємство ресторанного господарства або спеціалізований відділ, що має статус суб`єкта господарювання громадського харчування, суб`єкта господарювання з універсальним асортиментом товарів за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та зареєстрованими видами економічної діяльності за кодами класифікації КВЕД- 2010-56.10-56.30.

При проведенні контрольної закупки працівниками, які здійснювали перевірку придбано горілку «Княгинин» 0,25 л. за ціною 45,00 грн., пачку сигарет «LM» за ціною 48,00 грн. та 1 бокал 0,5 л. пива «Чернігівське світле» за ціною 15,00 грн. Фіскальні чеки видано на реалізацію горілки і сигарет, на продаж пива чек не видано.

Зазначена обставина підтверджується поясненням продавця ОСОБА_2 , а саме «продала один бокал пива Чернігівське світле 0,500 л. на розлив для споживання на місці по 15 грн.».

Таким чином, матеріалами перевірки підтверджується правомірність оскаржуваного у даній справі Рішення в частині 6 800 гривень.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині ноу постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовити.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про дату судового засідання на офіційну електронну адресу.

Частинами другою та третьою статті 129 КАС України визначено, що учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.

Якщо протягом дня, наступного за днем надсилання тексту повістки, підтвердження від учасника судового процесу не надійшло, секретар судового засідання складає про це довідку, що приєднується до справи і підтверджує належне повідомлення учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою з моменту складання секретарем судового засідання відповідної довідки.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що на підставі наказу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 04.08.2020 року № 701 Про проведення фактичної перевірки та направлень від 04.08.2020 року за № 937, № 938, працівниками Головного управління ДПС в Івано-Франківській області 04.08.2020 року проведено фактичну перевірку господарської одиниці магазину Продукти, що належить ФОП ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки складено акт (довідку) за № 090171 від 13.08.2020 року, відповідно до змісту якого констатовано порушення позивачем, зокрема, порушення порядку проведення розрахунків, а саме: роздрібна торгівля горілкою вітчизняного виробництва за цінами нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін - 02 жовтня о 11 год. 26 хв. реалізовано горілку «Зелений день лайф» (0,7 л.40%) за ціною 119 грн., о 12 год. 28 хв. реалізовано горілку «Княгини оригінальна» (0,2 л. 40%) за ціною 34 грн.; 03 жовтня о 10 год. 03 хв. реалізовано горілку «Срібні карпати» (0,25 л. 40%) за ціною 40 грн., чим порушено постанову КМУ № 937 від 30.10.2008 року «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва»; проведення розрахункової операції на не повну ціну покупки із застосуванням РРО, видача розрахункового документа на не повну суму покупки; не забезпечено відповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО; порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку, а саме: не відображення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у книзі обліку доходів і витрат сума вартості товарів отриманих для їх реалізації становить 21034,5 грн.; продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці суб`єктом господарювання, що немає статуту громадського харчування, а саме реалізовано один бокал пива «Чернігівське світле» по ціні 15 грн., чим порушено пункти 1,2,12,13 статті 13 ЗУ Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, пункт 177.10 статті 177 постанови КМУ № 2755 від 02.12.2010 року, наказ Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013 року «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення», статті 15-3 ЗУ «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та пункт 22 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою КМУ від 30.07.1996 №834.

На підставі акту (довідки) про результати фактичної перевірки за №090171 від 13.08.2020 року, відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 15.09.2020 року № , яким позивачу нараховано фінансові санкції у вигляді штрафу в загальному розмірі 16800 грн., зокрема, такі санкції застосовано за: роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої 10000 грн. та продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, суб`єктом господарювання, який не має статусу суб`єкта господарювання громадського харчування 6800 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням про застосування фінансових санкцій, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що мав місце продаж алкогольних напоїв на розлив, який є різновидом роздрібної торгівлі, однак, не продаж алкогольних напоїв на розлив для його споживання на місці, доказів чого відповідачем не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою відповідача в частині задоволених позовних вимог.

Щодо рішення від 15.09.2020 року № в частині застосованих фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. за продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, суб`єктом господарювання, який немає статусу суб`єкта господарювання громадського харчування.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначено Законом України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (надалі Закон № 481/95-ВР).

Згідно положень абзаців 13, 14 Закону № 481/95-ВР, роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.

Місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій та/або програмними реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Поняття «алкогольні напої» визначене у підпункті 14.1.5 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України та в абзаці 7 статті 1 Закону № 481/95-ВР згідно з яким алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу «живого» бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до абзацу 9 статті 1 Закону № 481/95-ВР пиво - насичений діоксидом вуглецю пінистий алкогольний напій із вмістом спирту етилового від 0,5 відсотка об`ємних одиниць, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, що відноситься до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203.

Відповідно до частини 20 статті 15 Закону № 481/95-ВР, роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Частиною 30 статті 15 Закону № 481/95-ВР визначено, що ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в податковому органі, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).

Відповідно до частини 6 статті 15-3 Закону № 481/95-ВР, продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Статтею 17 Закону № 481/95-ВР встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до пункту 11 частини 2 статті 17 Закону № 481/95-ВР, до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, з системного аналізу статей 15-3 та 17 Закону № 481/95-ВР слідує, що до суб`єкта господарювання, що не має статусу суб`єкта господарювання громадського харчування, підприємства з універсальним асортиментом товарів, можуть застосовуватися фінансові санкції за порушення ст. 15-3 тільки у разі продажу алкогольних напоїв на розлив саме з метою споживання на місці.

Апелянт вважає, що продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці має право виключно підприємство ресторанного господарства або спеціалізований відділ, що має статус суб`єкта господарювання громадського харчування, суб`єкта господарювання з універсальним асортиментом товарів за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та зареєстрованими видами економічної діяльності за кодами класифікації КВЕД 2010-56.10-56.30. Відкриття вказаних суб`єктів господарювання (закладу (підприємства) ресторанного господарства) узгоджується з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно-епідеміологічної служби в установленому законодавством порядку.

Суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку відсутня друга ознака, яка має визначальне значення для кваліфікації порушення закріпленого в статті 15-3 Закону № 481/95-ВР - споживання таких напоїв на місці, оскільки у Акті не вказано, з яких саме підстав відповідач дійшов висновку, що позивачем продаж алкогольних напоїв здійснювався для споживання кінцевим споживачем на місці.

В акті жодним чином не відображено, що продаж алкогольних напоїв на розлив здійснювався у приміщенні магазину, в якому наявні будь-які спеціально обладнані місця для споживання алкогольних напоїв одразу після їх придбання (столи, стільці), а також наявність посуду, в якому неможливо придбати такі напої «на винос».

Окрім того, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних особі-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з 31.07.2007 року, види діяльності (роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний), інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах та обслуговування напоями).

Водночас, судом встановлено, що на момент проведення перевірки у позивача була наявна ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 2001232, яка дійсна з 12.04.2020 року по 12.04.2021 року, що підтверджується описовою частиною акта (довідки) ГУ ДПС в Івано-Франківській області № 09017 від 13.08.2020 року.

Продавець ОСОБА_2 , яка працює у ФОП ОСОБА_1 , допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що вона дійсно продала один бокал пива в одноразовому стакані «на винос», оскільки наявна ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями. Однак, ані в магазині, ані на території магазину немає спеціально обладнаних місць для його споживання. Окрім того, свідок вказала на те, що в приміщенні магазину вони не дозволяють споживати алкогольні напої, водночас, впливати на людей за межами магазину не можуть.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що працює на посаді головного державного податкового інспектора ГУ ДПС в Івано-Франківській області та 13.08.2020 згідно направлення на фактичну перевірку від 04.08.2020 за № 938 здійснював її стосовно ФОП ОСОБА_1 . Висновку акту перевірки щодо продажу алкогольних напоїв на розлив для його споживання на місці, перевіряючи дійшли за фактом контрольної закупки бокалу пива ємністю 0,5 л. в одноразовій тарі. Чи мали місце випадки споживання алкоголю іншими особами у закладі чи на його території ствердно сказати не може.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійова вірного висновку про те, що в даному випадку має місце продаж алкогольних напоїв на розлив, який є різновидом роздрібної торгівлі, однак, не продаж алкогольних напоїв на розлив для його споживання на місці.

Належних та допустимих доказів наведеного відповідачем не надано.

Щодо посилань на пояснення продавця ОСОБА_2 , то вона була допитана в якості свідка судом першої інстанції та фактично спростувала надані пояснення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 15.09.2020 року № в частині застосованих фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. за продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, суб`єктом господарювання, який немає статусу суб`єкта господарювання громадського харчування винесено вказаним вище критеріям не відповідає, у зв`язку із чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають до задоволення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі № 300/633/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 13.12.2021