Справа № 520/20291/21
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

13 грудня 2021 р. справа № 520/20291/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (, вул.Римарська, 24, м.Харків, 61057) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Королівства Марокко ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати Рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області від 29 вересня 2021 року №0719, яким громадянину Королівства Марокко ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти рішення про видачу посвідки на тимчасове проживання громадянину Королівства Марокко ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі на підставі п.10 ч.6 ст.12, ч.1 ст.257 КАС України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Зважаючи на наявність відзиву на позовну заяву та те, що тридцятиденний строк з дня відкриття провадження у справі сплинув, суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач є громадянином Королівства Марокко , проживає в Україні на підставі посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 28.10.2020р. яка видана на підставі п. 14 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (возз`єднання сім`ї з громадянами України). 23 вересня 2021 року позивач з дружиною звернулися із заявою до управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо отримання чергової посвідки на тимчасове проживання в Україні на наступний рік на підставі п. 14 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (возз`єднання сім`ї з громадянами України) та надав повний пакет документів, який передбачений законодавством. Проте, відповідач рекомендованим листом АТ «УКРПОШТА» №670 та №240 від 04.10.2021р. який нами був отриманий 06.10.2021р повідомив, що згідно Рішенням першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України Харківській області Ігоря Адамова від 29 вересня 2021 року номер: 0719 позивачу було відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання. Під час особистого прийому в ГУ ДМС у Харківській області позивачу було повідомлено, що причиною такого рішення є те, що позивач начебто не проживає за адресою реєстрації, що є абсолютною неправдою. Позивач вважаю таке рішення ГУ ДМС у Харківській області абсолютно протиправним та необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки позивач дійсно проживає за вказаною адресою, що слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що з позовними вимогами не погоджується з огляду на те, що 23.09.2021 позивач звернувся до ГУДМС у Харківській області з мигання є обміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку із закінченням її строку дії. Місцем проживання, яке вказав позивач при зверненні з питанням обміну посвідки на тимчасове проживання, - зазначено АДРЕСА_1 . Під час здійснення перевірки працівниками відділу протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУДМС у Харківській області було встановлено, що позивач за вказаною ним адресою ( АДРЕСА_1 ) не проживає. Керуючись вказаним, 29.09.2021 Головним управлінням ДМС у Харківській області на підставі п.п. 9) п. 61 Порядку №322 прийнято рішення № 0719 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання гр. ОСОБА_1 . Окрім цього, представник відповідача повідомив суд, що 08.12.2021 року Головним управлінням ДМС за повторно поданою громадянином ОСОБА_1 заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання прийнято рішення про видачу позивачеві такої посвідки, вказане рішення органу міграційної служби підтверджує законність перебування позивача на території України, можливість користуватись посвідкою на тимчасове проживання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що позивач є громадянином Королівства Марокко , ІНФОРМАЦІЯ_2 документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 строком дії до 27.10.2021, підстава видачі - возз`єднання з сім`єю на підставі п. 14 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (возз`єднання сім`ї з громадянами України).

22 вересня 2020 року позивач одружився з громадянкою України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , шлюб зареєстровано Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стан) Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про що 22 вересня 2020 року складено відповідний актовий запис №3049 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 .

Також, з наявних матеріалів справи вбачається, що позивач навчається в Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М.Бекетова.

За матеріалами справи, позивач з дружиною проживають в орендованій квартирі, яку винаймають відповідно до укладеного договору оренди від 02.03.2021р. з громадянкою ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою позивач зареєстрований з 23.09.2021 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи.

Судом встановлено, що 23 вересня 2021 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку із закінченням її строку дії. Місцем проживання, яке вказав позивач при зверненні з питанням обміну посвідки на тимчасове проживання, - зазначено АДРЕСА_1 .

Під час здійснення перевірки працівниками відділу протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУДМС у Харківській області було встановлено, що позивач за вказаною ним адресою ( АДРЕСА_1 ) не проживає, про що складено відповідну службову записку.

Керуючись вказаним, 29.09.2021 Головним управлінням ДМС у Харківській області на підставі п.п. 9) п. 61 Порядку №322 прийнято рішення № 0719 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання гр. ОСОБА_1 .

Вважаючи протиправним Рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області від 29 вересня 2021 року №0719, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом

З приводу спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, на час прийняття рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання, визначався та встановлювався Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Пунктом 18 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до частини 14 статті 4 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Згідно з ч. 14 ст. 5 Закону № 3773-VI, підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».

Постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25 квітня 2018 року затверджено порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі - Порядок № 322).

Відповідно до пунктів 1, 4 Порядок № 322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні, посвідка видається строком на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 322 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які: досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Пунктом 16 Порядку № 322 передбачено, що документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів / територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 322 працівник територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті. У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі. Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

Перелік документів, необхідних для здійснення обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні зазначений у пунктах 32, 33, 39 Порядку № 322.

Відповідно до п. 61 Порядку № 322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: 1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення; 2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду; 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію; 4) встановлено належність особи до громадянства України; 5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання; 6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки; 7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився; 9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну; 11) в інших випадках, передбачених законом.

Як вже було зазначено, підставою для прийняття рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області від 29 вересня 2021 року №0719, яким громадянину Королівства Марокко ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, слугувала службова записка за наслідками перевірки працівниками відділу протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУДМС у Харківській області про те, що перевіркою було встановлено, що позивач за вказаною ним адресою ( АДРЕСА_1 ) не проживає.

Відповідно до п. 4 Правил реєстрації місць проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (далі - Правила № 207) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Підпунктом 2 пункту 18 Правил № 207 передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Судом встановлено, що позивач належним чином зареєстрував місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором оренди від 02.03.2021р. з громадянкою ОСОБА_5 та довідкою про реєстрацію місця проживання особи.

Окрім цього, представник відповідача повідомив суд, що 08.12.2021 року Головним управлінням ДМС за повторно поданою громадянином ОСОБА_1 заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання прийнято рішення про видачу позивачеві такої посвідки. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що позивач отримав позитивне рішення про видачу посвідки на тимчасове проживання, за умови реєстрації місяця проживання за тією самою адресою, що і під час попереднього звернення з аналогічною заявою, що спростовує висновки відповідача, покладені в обґрунтування оскаржуваного рішення, що позивач за вказаною ним адресою ( АДРЕСА_1 ) не проживає.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку щодо протиправності відповідача при прийнятті спірного рішення, оскільки він діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Виходячи з обставин цієї справи, встановлених судом під час її розгляду, враховуючи приписи наведених вище положень законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, висловлені Верховним Судом правові позиції, суд приходить до висновку про протиправність та наявність підстав для скасування Рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області від 29 вересня 2021 року №0719, яким громадянину Королівства Марокко ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання

Відносно позовної вимоги зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти рішення про видачу посвідки на тимчасове проживання громадянину Королівства Марокко ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В матеріалах справи наявні докази, які свідчать про наявність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.

Враховуючи викладене, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є саме зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути заяву громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 від 23 вересня 2021 року щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку із закінченням її строку дії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, оскільки це є найбільш ефективним способом відновлення порушених прав позивача.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.12.2019 року у справі №240/6247/18.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (, вул.Римарська, 24, м.Харків, 61057) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області від 29 вересня 2021 року №0719, яким громадянину Королівства Марокко ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (, вул.Римарська, 24, м.Харків, 61057) повторно розглянути заяву громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) від 23 вересня 2021 року щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку із закінченням її строку дії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (, вул.Римарська, 24, м.Харків, 61057) на користь громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13.12.2021 року.

Суддя Біленський О.О.