Справа № 640/23808/21
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м. Київ № 640/23808/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБК «Новобуд»

до Головного управління Держпраці у Київській області, Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання дій протиправними, скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПБК «Новобуд» (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі також - відповідач 1), Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі також - відповідач 2), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:

- визнати дії Головного управління Держпраці у Київській області щодо виконавчого документа - постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Київській області КВ1026/1359/АВ/НП/СПТД/ФС-170 від 11.11.2020 року таким для примусового виконання - протиправними;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64731038 винесену Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), .

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що за недопущення до проведення перевірки Головним управлінням Держпраці у Київській області винесено постанову КВ1026/1359/АВ/НП/СПТД/ФС-170 від 11.11.2020 року про накладення штрафу на позивача у розмірі 80 000 грн., 50 % якого позивачем сплачено 04.12.2020 року.

Враховуючи викладене, позивач вважає постанову такою, що виконана відповідно до частини п`ятої статті 265 Кодексу законів про працю України.

Втім, 30.07.2021 року позивач дізнався по те, що Головним управлінням Держпраці у Київській області подано постанову КВ1026/1359/АВ/НП/СПТД/ФС-170 від 11.11.2020 року до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з метою її примусового виконання.

Так, позивач вважає дії відповідача 1 щодо подання до примусового виконання постанови КВ1026/1359/АВ/НП/СПТД/ФС-170 від 11.11.2020 року протиправними, а постанову Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.03.2021 року про відкриття виконавчого провадження №64731038 з виконання постанови КВ1026/1359/АВ/НП/СПТД/ФС-170 від 11.11.2020 року такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем 2 прийнято виконавчий документ, який не підлягає виконанню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання 30.09.2021 року. Витребувано у Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №64731038. Зобов`язано Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №64731038, а також, зобов`язано відповідачів подати до суду відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, який, з урахуванням вимог статей 269, 287 Кодексу адміністративного судочинства України у строк до 28.09.2021 року.

Через канцелярію суду 23.09.2021 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 30.09.2021 року належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи сторонами участь уповноважених представників не забезпечено.

З огляду на відсутність відзивів та матеріалів виконавчого провадження, витребуваних судом ухвалою суду від 20.09.2021 року, судом відкладено розгляд справи на 10.11.2021 року, про що сторін повідомлено у встановленому статтею 124 Кодексу адміністративного судочинства України порядку.

Через канцелярію суду 09.11.2021 року відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що оскільки ТОВ «ПБК «Новобуд» не повідомлено Головне управління Держпраці у Київській області про сплату 50% штрафу у десятиденний термін з дня отримання постанови, відповідачем 1 правомірно направлено виконавчий документ до відповідача 2.

З огляду на викладене, відповідач 1 просить суд відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання 10.11.2021 року сторони не прибули.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем 2 у встановлений ухвалою від 20.09.2021 року строк витребувані документи не подано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2021 року витребувано повторно у Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №64731038. Належним чином засвідчені копії витребуваних документів зобов`язано подати до канцелярії суду до 15.11.2021 року. Попереджено, що відповідно до частини восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом. Наступне судове засідання призначено на 18.11.2021 року.

Через канцелярію суду 17.11.2021 року представником позивача подано клопотання про здійснення розгляду справи без його участі.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 18.11.2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ухвалу суду від 03.11.2021 року відповідачем 2 не виконано, витребувані документи не подано, заяв/клопотань в порядку статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суду не подано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2021 року витребувано втретє у Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №64731038, які зобов`язано подати до 26.11.2021 року.

Наступне судове засідання призначено на 02.12.2021 року.

Через канцелярію суду 30.11.2021 року відповідачем 1 подано копії витребуваних матеріалів виконавчого провадження та заперечення на позовну заяву, в якій просить у задоволенні позову відмовити у зв`язку із відсутністю підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №64731038.

У судове засідання 02.12.2021 року прибув представник відповідача 1. Представником позивача подано клопотання про вирішення справи без його участі. Належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідачем 2 участь уповноваженого представника не забезпечено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2021 року витребувано у Головного управління Держпраці у Київській області відомостей, яким чином (з посиланням на відповідний акт) ГУ Держпраці у Київській області отримується інформація щодо сплачених у добровільному порядку (як 50 %, так і повністю) суми штрафу, передбаченого частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України; відомості, яким чином та коли ГУ Держпраці у Київській області стало відомо про надходження коштів, сплачених позивачем відповідно до платіжного доручення від 04.12.2020 року №368 у розмірі 40 000 грн.; відомості, яким чином та коли позивачем повідомлено ГУ Держпраці у Київській області про сплату штрафу у розмірі 50 % згідно з платіжним дорученням від 04.12.2020 року №368 у розмірі 40 000 грн. Витребувано у позивача докази повідомлення ГУ Держпраці у Київській області про сплату 50% штрафу (коли повідомлено та яким чином) або письмові пояснення щодо неповідомлення відповідача 1 про таку сплату. Витребувані відомості зобов`язано подати до канцелярії суду в строк до 13.12.2021 року таким чином, щоб у витребувану дату документи перебували у канцелярії суду. Наступне судове засідання призначено на 13.12.2021 року.

Через канцелярію суду 07.12.2021 року відповідачем 1 подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що у березні 2021 року представником ТОВ «ПБК «Новобуд» неофіційно, засобами телефонного зв`язку повідомлено інспектора праці про сплату штрафу та направлено фотокопію платіжного доручення від 04.12.2021 року №638, після отримання якого, відповідачем 1 направлено до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлення від 30.03.2021 року про виконання постанови суб`єктом господарювання.

В свою чергу, відповідачем 1 наголошено на тому, що позивачем не повідомлено уповноважену посадову особу, якою складено постанову про накладення штрафу, про його сплату у розмірі 50 % штрафу в порядку, встановленому пунктом 9 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509.

Зокрема, за період з 01.12.2020 року до 28.12.2020 року на адресу Головного управління Держпраці у Київській області не надходило повідомлень від ТОВ «ПБК «Новобуд» про те, що штраф сплачено останнім у десятиденний строк з дня отримання постанови про його накладення, що і стало підставою для направлення останньої до органу державної виконавчої служби.

Таким чином, відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Через канцелярію суду 09.12.2021 року подані пояснення, згідно з якими останнім повідомлено про не здійснення повідомлення відповідача 1 про сплату 50% штрафу.

Водночас, позивач вважає, що Головним управлінням Держпраці у Київській області мали б бути виконані вимоги пункту 11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509, а відповідачем 2 мало б бути винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, які подавалися позивачем 29.03.2021 року та 19.08.2021 року.

У судове засідання 13.12.2021 року прибула представник відповідача 1 .

Судом заслухано вступне слово представника відповідача, закінчено з`ясування обставин у справі та перевіркою їх доказами, оголошено про вихід до нарадчої кімнати та орієнтовний час проголошення судового рішення.

Відповідно до статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

У судове засідання 13.12.2021 року після виходу суду з нарадчої кімнати сторони для заслуховування повного рішення суду не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини четвертої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Головним управлінням Держпраці у Київській області проведено інспекційне відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю, фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору суб`єктом господарювання ТОВ «ПБК «Новобуд», за результатами якого складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування КВ1026/1359/АВ/НП від 30.09.2021 року.

Головним управлінням Держпраці у Київській області прийнято КВ1026/1359/АВ/НП/СПТД/ФС-170 від 11.11.2020 року про накладення на ТОВ «Приватна будівельна компанія «Новобуд» () штраф у розмірі 80 000,00 грн., який підлягає сплаті протягом одного місяця з дня прийняття постанови до Державного бюджету України (далі також - Постанова від 11.11.2020 року).

Листом Головного управління Держпраці у Київській області від 18.11.2020 року №43/3/20/18632 направлено позивачу Постанову від 11.11.2020 року.

Згідно з копією платіжного доручення від 04.12.2020 року №638 ТОВ «ПБК «Новобуд» сплачено 40 000,00 грн. за призначенням платежу: «*121;41600317;21081100 адміністративний штраф згідно постанови КВ1026/1359/АВ/НП/СПТД/ФС-170 від 11.11.2020 року - 50 %».

Головним управлінням Держпраці у Київській області листом від 28.12.2020 року №43/1/20/20859 до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направлено Постанову від 11.11.2020 року до виконання.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Р.Р. від 09.03.2021 року відкрито виконавче провадження №64731038.

Вважаючи дії відповідача 1 щодо направлення Постанови від 11.11.2020 року до виконання протиправними, що мало своїм наслідком відкриття виконавчого провадження, постанова про що, на переконання позивача, підлягає скасуванню, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовано Кодексом законів про працю України від 10.12.1971 року № 322-VIII (із змінами і доповненнями) (далі також - КЗпП України), Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (із змінами і доповненнями) (далі також - Постанова №509), Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон № 1404), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (із змінами і доповненнями) (далі також - Інструкція №512/5).

Відповідно до змісту частин першої - четвертої статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку №509 цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Відповідно до абзаців 1, 2, 6 пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування.

Згідно з пунктом 9 Порядку №509 штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.

Відповідно до частини п`ятої статті 265 КЗпП України у разі сплати юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, яка використовує найману працю, 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вручення постанови про накладення штрафу за порушення вимог законодавства про працю, передбаченого цією статтею, така постанова вважається виконаною.

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 19.05.2020 року №920, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2020 року за № 657/34940, затверджено форму постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, якою, зокрема, передбачено направлення суб`єктом господарювання або роботодавцем на відповідну адресу та у строк, визначений уповноваженою особою, документу що підтверджує сплату штрафу, у разі сплати 50 відсотків розміру штрафу.

Відповідно до змісту Постанови від 11.11.2020 року, дата набрання законної сили останньою - 22.11.2020 року; строк пред`явлення постанови до виконання до 11.02.2021 року. Зокрема в останній зазначено, що у разі сплати 50 відсотків розміру штрафу, що становить 40 000 грн. протягом 10 банківських днів з дня вручення цієї постанови, ця постанова вважається виконаною. Документ, що підтверджує сплату штрафу надати (надіслати) за адресою: вул. Вавілових, 10, м. Київ, 04060, у строк до 11.12.2020 року.

Згідно з копією платіжного доручення від 04.12.2020 року №638 ТОВ «ПБК «Новобуд» сплачено 40 000,00 грн. за призначенням платежу: «*121;41600317;21081100 адміністративний штраф згідно постанови КВ1026/1359/АВ/НП/СПТД/ФС-170 від 11.11.2020 року - 50 %».

Водночас, позивачем копії вказаного платіжного доручення, яка є доказом сплати 50% штрафу ТОВ «ПБК «Новобуд», Головному управлінню Держпраці у Київській області не направлялося, таким чином, про сплату штрафу позивачем відповідача 1 не повідомлено у встановленому законодавством України порядку, що безпосередньо позивачем підтверджено та не заперечується.

Суд зауважує, що відповідно до пункту 12 Порядку №505 Держпраці та її територіальні органи, виконавчі органи міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад ведуть облік справ, прийнятих за результатами їх розгляду рішень та відомостей про сплачені у добровільному порядку штрафи.

Разом з тим, облік відомостей про сплачені у добровільному порядку штрафи перебуває у залежності від повідомлення суб`єктом господарювання уповноваженого органу про таку сплату.

Зокрема, оскільки наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 19.05.2020 року №920 визначено обов`язок уповноваженого органу зазначати спосіб повідомлення про сплату штрафу - направлення суб`єктом господарювання такого повідомлення на відповідну адресу органу, у суду відсутні підстави вважати що відповідач 1 мав отримати відомості про сплату позивачем штрафу з будь-яких інших джерел.

Крім того, у уповноваженого органу відсутній законодавчо передбачений обов`язок перевіряти таку сплату у разі відсутності будь-яких повідомлень суб`єкта господарювання про це.

Відповідно до абзаців 1, 4 пункту 11 Порядку №505 не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

Отже, станом на день пред`явлення Постанови від 11.11.2020 року Києво-Святошинському районному відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для примусового виконання, а саме 28.12.2020 року, відповідачем не допущено протиправних дій стосовно позивача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №64731038 з примусового виконання Постанови від 11.11.2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Так, позивачем стверджується, що виконавче провадження не підлягало відкриттю на підставі Постанови від 11.11.2020 року, оскільки остання була виконана станом на день її пред`явлення.

Статтею 4 Закону №1404 визначено вимоги до виконання документа та підстави для його повернення стягувачу без прийняття до виконання.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Суд зауважує, що стаття 4 Закону №1404 підстави повернення виконавчого документа стягувачу як-то виконання останнього на момент його пред`явлення, не містить.

Крім того, з аналізу положень Закону №1404 на стадії вирішення питання відкриття виконавчого провадження та прийняття виконавчого документа до виконання, обов`язок виконавця щодо перевірки його виконання також відсутній, оскільки перевірці підлягає наявність обов`язкових даних у виконавчому документі, дотримання стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та місця виконання (зокрема, підвідомчість).

Проте, право щодо перевірки добровільного виконання рішення боржником або встановлення факту його виконання до відкриття виконавчого провадження виникає у виконавця під час вчинення виконавчих дій вже у межах відкритого виконавчого провадження, яке кореспондується із пунктом 1 частини третьої статті 18 Закону №1404, відповідно до змісту якого, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

В той же час, повідомляти виконавця про виконання рішення, яке перебуває на примусовому виконанні, є обов`язком боржника в силу частини четвертої статті 19 Закону №1404, згідно з якою, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

В свою чергу, фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, у разі його встановлення виконавцем, є підставою для закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404.

Таким чином, у суду відсутні підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 64731038, винесеної Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з вказаних позивачем підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, суд враховує, що згідно з наданими відповідачем 2 копіями матеріалів виконавчого провадження №64731038, постановою від 22.09.2021 року закінчено виконавче провадження №64731038 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині якої зазначено, що виконавчий документ виконано до відкриття виконавчого провадження.

Зокрема, суд ураховує, що відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Крім того, Головним управлінням Держпраці у Київській області факт виконання позивачем Постанови від 11.11.2020 року не заперечується, що підтверджується матеріалами справи та матеріалами виконавчого провадження.

Отже, суд презюмує відсутність порушеного права у позивача спірною постановою про відкриття виконавчого провадження №64731038 на день вирішення справи по суті.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції").

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 205, 229, 241-246, 250, 271, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБК «Новобуд» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариств з обмеженою відповідальністю «ПБК «Новобуд» (, адреса: 08147, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вул. Зелена, буд.1, офіс 16);

Відповідач 1: Головне управління Держпраці у Київській області (, адреса: 04060, м. Київ, вул. Вавілових, буд. 10);

Відповідач 2: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Лесі Українки, 86).

Повне рішення суду складено 13.12.2021 року

Суддя Л.О. Маруліна