Справа № 200/13387/21
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 р. Справа№200/13387/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Буряк І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відповідно до тексту позовної заяви, позивач просить суд:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.07.2021 № 72, щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 при розгляді заяви від 13.07.2021 періоди роботи на ВП Шахта Центральна ДП Мирноградвугілля з 21.07.2000 по 28.07.2000, з 29.07.2000 по 06.05.2002, 19.12.2005 по 23.12.2005, та з 01.01.2006 по 07.08.2016 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.07.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 період роботи на ВП Шахта Центральна ДП Мирноградвугілля з 21.07.2000 по 28.07.2000, з 29.07.2000 по 06.05.2002, 19.12.2005 по 23.12.2005, та з 01.01.2006 по 07.08.2016 роки на посаді медичної сестри підземної з повним робочим днем у шахті та призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку на підставі пункту а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788- XII в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, та з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі № I-р/2020.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 , посилається на безпідставну відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з не зарахуванням спірних періодів роботи до пільгового стажу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

22.11.2021 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на адміністративний позов, де зазначено, що до пільгового стажу не зараховані періоди роботи з 21.07.2000 по 28.07.2000, з 29.07.2000 по 06.05.2002, 19.12.2005 по 23.12.2005, та з 01.01.2006 по 07.08.2016 оскільки у довідках характер «гірничі роботи по видобутку вугілля підземним способом» не відповідає посаді медичної сестри підземної МОС. Відповідач вважає, що позивачем не дотримано порядку з питань підтвердження стажу роботи та просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суддя Буряк І.В., з 10.11.2021 по 02.12.2021 перебувала у відпустці, з 03.12.2021 по 11.12.2021 на лікарняному, отже розгляд справи проведено у перший робочий день, а саме 13.12.2021.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянинкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 20.05.2020.

За наслідками розгляду заяви позивача від 13.07.2021 про призначення пенсії ГУ ПФУ прийнято оскаржуване рішення від 21.07.2021 №72 про відмову в призначенні пенсії.

Текст оскаржуваного рішення свідчить, що позивачці відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку недосягненням 50 річного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

У вказаному рішенні зазначено, вік заявниці 46 років 4 місяці 06 днів, необхідний пільговий стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, визначений п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список 1), становить 7 років 6 місяців. Пільговий стаж особи відсутній. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. До пільгового стажу не зараховані періоди з 21.07.2000 по 28.07.2000, з 29.07.2000 по 06.05.2002, з 19.12.2005 по 23.12.2005, з 01.01.2006 по 07.08.2016 оскільки зазначений у довідках №290 від 09.07.2021, №293 від 13.07.2021 характер виконуваних робіт не відповідає посаді медичної сестри підземної дільниці.

Копія трудової книжки позивача НОМЕР_2 , містить наступні записи, щодо спірних періодів трудової діяльності позивача (відповідно оскаржуваного рішення):

- запис №5 з 21.07.2000 по 28.07.20000 навчання в учбовому пункті, з 29.07.2000 прийнята медсестрою підземного медпункту, В/О «Красноармійськвугілля» ДП «Шахта Центральна»;

- запис №7 з 07.05 2002 переведена медсестрою поверхневою;

- запис №13 з 01.01.2006 переведена медсестрою підземного медпункту;

- запис №14 з 08.08.2016 переведена медсестрой поверхневою.

На підтвердження спірних періодів роботи, позивачкою, як суду так і відповідачу до заяви про призначення пенсії надавались довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, а саме:

- №293 від 13.07.2021 видана ДП «Мирноградвугілля» ВП «Шахта «Центральна» де зазначено, що позивач з 21.07.2000 по 28.07.07.2000 навчання в учбовому пункті за професією медична сестра підземна з оплатою за тарифною ставкою медичної сестри підземної; з 29.07.2000 по 06.05.2002 виконувала гірничі роботи по видобутку вугілля підземним способом за професією, посадою медична сестра підземна дільниці МОС, що передбачена Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1010100е;

- №290 від 09.07.2021 видана ДП «Мирноградвугілля» ВП «Шахта «Центральна» де зазначено, що позивач з 19.12.2005 по 23.12.2005 навчання в учбовому пункті за професією медична сестра підземна з оплатою за тарифною ставкою медичної сестри підземної; з 01.01.2006 по 07.08.2016 виконувала гірничі роботи по видобутку вугілля підземним способом за професією, посадою медична сестра підземна дільниці МОС, що передбачена Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1010100е.

Судом встановлено, що відповідачем заява позивачки розглядалась на предмет призначення пенсії за вимогами ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Підстави призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників визначені ст. 114 Закону №1058-IV.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини другою статті 114 Закону №1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Аналогічні приписи містив і п. «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII.

В той же час, Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Відповідно до положень ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам…».

При цьому, Конституційний Суд України в пункті 4.4 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) зазначив, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Окрім цього, слід звернути увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Наведена позиція суду узгоджується із практикою Верховного Суду, зокрема постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем заяву та документи надані позивачкою для призначення пенсії розглянуто без врахування більш сприятливих умов для реалізації права особи на пенсійне забезпечення. Тобто за п. 1 ч. 2 статті 114 Закону №1058-IV, хоча позивач мала право претендувати на розгляд питання щодо можливості призначення їй пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі п. «а» ст. 13 Закону № 1788-XII.

Щодо не зарахування спірних періодів трудової діяльності позивачки до пільгового стажу.

Пунктом 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731 (далі Порядок № 383) визначено, що під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно з п. 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, де за кодом 1010100е визначені всі працівники, зайняті повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених вище робітників і службовців (медперсонал підземних здоровпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку тощо).

Розділом 1 «Гірничі роботи» підрозділу 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» Постанови КМУ від 24.06.2016 №461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких діє право на пенсію за віком на пільгових умовах» віднесені до Списку №1 працівники які обслуговують працівників, зайнятих на підземних роботах (медперсонал підземних пунктів охорони здоров`я, працівники підземного телефонного зв`язку тощо).

Судом установлено, що в періоди з 21.07.2000 по 28.07.2000, з 29.07.2000 по 06.05.2002, з 19.12.2005 по 23.12.2005, з 01.01.2006 по 07.08.2016 позивач була зайнята виконанням робіт, передбачених Списком №1, з повним робочим днем під землею, що підтверджується трудовою книжкою позивача та відповідними уточнюючими довідками.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не здійснив зарахування вищевказаних спірних періодів трудової діяльності позивача до пільгового стажу, не вірне, на думку позивача, зазначення характеру виконуваних робіт не дає підстав вважати, що професія за якою працювала позивач не віднесена до Списку 1.

З приводу позовних вимог зобов`язального характеру (про призначення і виплату пенсії позивачу), то оцінивши наявні у справі докази суд дійшов наступного висновку.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не здійснюється призначення пенсії, а перевіряється виключно законність рішення органу пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність, а як наслідок - зобов`язати вчинити певні дії.

Слід звернути увагу, що функції органів Пенсійного фонду щодо обчислення страхового стажу особи та призначення пенсії за віком відносяться до виключної компетенції відповідача.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема - функції щодо призначення пенсії.

Згідно оскаржуваного рішення, відповідач відмовляючи позивачці у призначенні пенсії. у спірному рішенні чітко вказав підстави для такої відмови, а саме, які періоди роботи не підлягають до зарахування та навів мотиви їх не зарахування.

Одночасно судом встановлено, що відповідачем заява позивачки розглядалась на предмет призначення пенсії за вимогами ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, без врахування більш сприятливих умов для реалізації права особи на пенсійне забезпечення та застосування пункту а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788- XII.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання органу Пенсійного фонду повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням висновків суду та зарахуванням до пільгового стажу періоди трудової діяльності з 21.07.2000 по 28.07.2000, з 29.07.2000 по 06.05.2002, з 19.12.2005 по 23.12.2005, з 01.01.2006 по 07.08.2016.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.07.2021 №72, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.07.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення для осіб, які працювали до 01.04.2015, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі № I-р/2020, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 період роботи на ВП Шахта Центральна ДП Мирноградвугілля з 21.07.2000 по 28.07.2000, з 29.07.2000 по 06.05.2002, 19.12.2005 по 23.12.2005, та з 01.01.2006 по 07.08.2016 роки на посаді медичної сестри підземної з повним робочим днем у шахті.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області суму судових витрат у розмірі 908 (дев`ятьсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 13 грудня 2021 року.

Суддя І.В. Буряк