Справа № 640/15037/21
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/341
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року м. Київ № 640/15037/21

за позовомОСОБА_1
до Міністерства економіки України
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства економіки України, в якому просить:

визнати протиправними та скасувати наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №377-к від 27.04.2021р. в частині звільнення ОСОБА_1 ;

поновити з 29.04.2020р. ОСОБА_1 на посаді начальника відділу взаємодії та комунікації з експортерами;

стягнути з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 08.06.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку ст. 263 КАС України.

15.07.2021 р. надано відзив на позов.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 наказом Мінекономрозвитку від 20 квітня 2018 року №213-к "Про призначення ОСОБА_1 " з 14 травня 2018 року призначено на посаду начальника відділу взаємодії та комунікації з експортерами департаменту розвитку експорту Мінекономрозвитку, як таку, що успішно пройшла конкурсний відбір, з випробувальним терміном три місяці.

Вказаний наказ прийнято на підставі заяви ОСОБА_1 , протоколу засідання конкурсної комісії від 02 березня 2018 року № 5, рішення конкурсної комісії, довідки про результати спеціальної перевірки.

Наказом Мінекономрозвитку від 24 липня 2018 року № 426-к "Про звільнення ОСОБА_1 " її 03 серпня 2018 року звільнено з посади начальника відділу взаємодії та комунікації з експортерами департаменту розвитку експорту Мінекономрозвитку у зв`язку зі встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування. Підставами слугували: доповідна записка безпосереднього керівника та попередження про звільнення від 26 липня 2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2019 р. у справі №826/13700/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019 р. та постановою Верховного Суду від 04.02.2021 р. -

визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 24 липня 2018 року № 426-к;

поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу взаємодії та комунікації з експортерами департаменту розвитку експорту Міністерства економічного розвитку та торгівлі України з дати звільнення, а саме - 03 серпня 2018 року;

стягнуто з Міністерства економічного розвитку та торгівлі України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 172608 (сто сімдесят дві тисячі шістсот вісім) гривень 00 (нуль) копійок.

17.10.2019 р. Мінекономіки видано наказ №103-к "Про поновлення ОСОБА_1 " на посаді начальника відділу взаємодії та комунікації з експортерами департаменту розвитку експорту з 03 серпня 2018 року.

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 05.11.2019 №322 внесено зміни до структури апарату Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.09.2019 №26, виклавши її в новій редакції.

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16.12.2019 №889-к визначено:

1. Надати ОСОБА_1 - начальнику відділу взаємодії та комунікації з експортерами департаменту розвитку експорту, щорічну відпустку за період роботи з 14.05.2018 по 13.05.2019 на 29 календарних днів, з 17.12.2019 по 17.01.2020 з виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати.

2. Звільнити ОСОБА_1 з посади начальнику відділу взаємодії та комунікації з експортерами департаменту розвитку експорту 20.01.2020 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Міністерства без скорочення чисельності або штату державних службовців, пункт 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу".

3. Департаменту фінансово-господарської діяльності виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньої місячної заробітної плати та компенсацію за 1 календарний день щорічної відпустки за період роботи з 14.05.2018 по 13.05.2019 та за 21 календарний день щорічної відпустки за період роботи з 14.05.2019 по 20.01.2020.

Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 20.01.2020 №216-к внесено зміни до наказу Міністерства розвитку та економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16.12.2019 №889-к "Про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 ":

1. у пункті 1 слова та цифри "з 17.12.2019 по 17.01.2020"замінено с ловами та цифрами "з 26.12.2019 по 25.01.2020";

2. у пункті 2 слова та цифри "20.01.2020" замінити словами та цифрами "27.01.2020";

3. у пункті 3 слова та цифри "з 14.05.2019 по 20.01.2020" замінено словами та цифрами "з 14.05.2019 по 27.01.2020".

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.09.2020 р. у справі №640/4921/20, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2021 р.-

визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16 грудня 2019 року №889-к "Про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 " щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу взаємодії та комунікацій з експортерами департаменту розвитку експорту 20 січня 2020 року в зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Міністерства без скорочення чисельності або штату державних службовців, пункт 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу, а також визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 20 січня 2020 року №216-к щодо внесення змін до наказу від 16 грудня 2019 року №889-к у частині заміни визначеної дати звільнення 20 січня 2020 року новою датою звільнення 27 січня 2020 року;

поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу взаємодії та комунікацій з експортерами департаменту розвитку експорту Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з 28 січня 2020 року;

стягнуто з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 січня 2020 року по 23 вересня 2020 року в розмірі 111073,92 (сто одинадцять тисяч сімдесят три гривні дев`яносто дві копійки), з якого Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України має відрахувати податки та обов`язкові платежі.

Постановою Верховного Суду від 30.11.2021 р. рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі № 640/4921/20 змінено, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі № 640/4921/20 залишено без змін.

Наказом Мінекономіки від 10.02.2021 р. "з особового складу" №124-к поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу взаємодії та комунікації з експортерами департаменту розвитку експорту з 28 січня 2020 року, скасовано п. 2 наказу Мінекономіки від 16.12.2019 р. №889-к "Про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 ", надано доручення Департаменту фінансово-господарської діяльності виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наказом Мінекономіки від 27.04.2021 р. з особового складу №377-к "Про звільнення ОСОБА_1 " звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу взаємодії та комунікації з експортерами департаменту розвитку експорту з 29.04.2021 р. у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Міністерства без скорочення чисельності або штату державних службовців на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

В якості підстави зазначено наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 05.11.2019 №322 "Про внесення змін до структури апарату Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України", штатний розпис Міністерства від 11.11.2019 р., попередження від 24.03.2021 р.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає вказаний наказ протиправним та просить його скасувати з таких підстав.

Позивач зазначає, що у зв`язку зі змінами у структурі апарату Міністерства створено Департамент взаємодії з експортерами та просування експорту, до складу якого включено чотири відділі, які подібні до тих, які функціонували раніше.

Оскільки в оновленій структурі апарату посада позивача залишилася, проте, зі зміненою назвою, - начальник відділу взаємодії та комунікації з експортерами Департаменту взаємодії з експортерами та просування експорту Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

За таких обставин підстави для звільнення позивача з вказаних у наказі підстав відсутні, тоді як відповідач в порядку ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" мав запропонувати позивачу посаду державної служби.

Проте, листом від 05.04.2021 р. №2205-22/20498-09 позивача повідомлено про неможливість запропонувати їй цю посаду, оскільки вона не є вакантною.

Листом від 22.04.2021 р. за №2205-22/24312-09 відповідачем було запропоновано перелік вакантних посад станом на 12.04.2021 р., відповідно, перебіг строку попередження про наступне вивільнення мав розпочатися з 23.04.2021 р. і одночасно попередити про наступне вивільнення, що зроблено не було.

Також позивач зазначає, що є членом Профспілки працівників державних установ м. Києва, отже її вивільнення мало відбуватися з проведенням консультацій з профспілковою організацією на виконання ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України, що також дотримано не було.

За таких обставин звільнення позивача є протиправним, і вона підлягає поновленню на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідач - Міністерство економіки України - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначає, що у зв`язку зі змінами у структурі апарату Міністерства, що відбулися на підставі наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 05.11.2019 №322 "Про внесення змін до структури апарату Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України", департамент розвитку експорту виключено зі складу структури Міністерства та утворено департамент взаємодії з експортерами та просування експорту зі зміненим функціонувальним спрямуванням.

24.03.2021 р., після виходу позивача з відпустки, її було повідомлено про звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" не раніше, ніж 30 календарних днів з дня попередження, у разі відмови від запропонованої посади.

Відмова від запропонованої посади, а також факт ознайомлення позивача з попередженням про звільнення підтверджується розпискою на попередженні від 24.03.2021р.

В подальшому на запити позивача їй було надано перелік вакантних посад, з яким вона ознайомлена 23.04.2021 р.

Відповідач зазначає, що ним було виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року у справі № 640/4921/20, проте, у зв`язку зі змінами у структурі апарату Міністерства її потрібно було перевести на посаду відповідно до нової структури Міністерства, затвердженої наказом від 05.11.2019 р. №322.

Щодо посилання позивача на одночасність попередження про вивільнення та пропонування вакантних посад відповідач зазначає, що згідно з аб. 2 ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" це стосується лише рівнозначних посад, що відповідачем дотримано.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали повноваження на вчинення певних дій та в подальшому діяли виключно в межах тих повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), у поєднанні з принципом законності вимагає, щоб такі дії органів державної влади були ще й правовими.

За змістом статті 43 Конституції України гарантує громадянам право на працю та захист від незаконного звільнення.

Статтею 5-1 КЗпП України установлено гарантії забезпечення права громадян на працю, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

На підставі частини п`ятої статті 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Частина перша статті 42 КЗпП України закріплює, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Положеннями статті 49-2 КЗпП України визначено, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII (у редакції Закону № 117-IX).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Приписами пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Згідно з положеннями частин третьої - п`ятої статті 87 Закону № 889-VIII державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

У разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, при постановленні рішення від 23.09.2020 р. у справі №640/4921/20, на підставі аналізу статей 22, 41 Закону № 889-VIII, дійшов висновку, що рішення керівника державної служби чи суб`єкта призначення, в разі обрання способу призначення державного службовця на посаду не за конкурсом, може бути прийняте лише в разі встановлення професійної підготовки та професійних компетентностей кожного державного службовця. Водночас, у матеріалах судової справи відсутні докази того, що під час вирішення питання про переведення досліджувались професійна підготовка та професійна компетентність позивача. Відсутність процедури вирішення наведеного питання не може бути підставою для прийняття рішення керівником державної служби чи суб`єктом призначення без наведення обґрунтування, на власний розсуд. Навпаки, призначення за такою процедурою має здійснюватися максимально прозоро з дотримання однакових для всіх процедур. З огляду на те, що відповідачем не встановлювались професійна підготовка та професійна компетентність позивача, в порівнянні з іншими державними службовцями, суд дійшов висновку про необґрунтованість звільнення позивача.

Понад те, суд відхилив доводи представника позивача щодо обов`язку відповідача пропонувати рівнозначну посаду, позаяк уважає, що стаття 87 Закону № 889-VIII зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" (далі - Закон №117-IX), такого обов`язку не передбачає.

Втім, на думку суду, відповідач був зобов`язаний попередити позивача про звільнення відповідно до статті 49-2 КЗпП України та запропонувати іншу роботу, оскільки відповідне правове регулювання не знайшло свого відображення у Законі № 889-VIII у редакції Закону № 117-IX. Відтак, оскільки спеціальний закон не містив процедури попередження про звільнення, підлягали застосування положення КЗпП України у відповідній частині.

Згідно з висновками постанови Верховного Суду від 30.11.2021 р. у вказаній справі, не можна вважати, що стаття 87 Закону №889-VIII у редакції Закону №117-IX визначала особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої цієї статті, які би мали перевагу у застосуванні порівняно із загальним порядком вивільнення працівників, установленим КЗпП України. Натомість зміст наведених положень статті 87 Закону № 889-VIII свідчить про відсутність будь-якого правового регулювання правовідносин, пов`язаних із звільненням державних службовців у випадку скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

При цьому виключення зі статті 87 Закону №889-VIII бланкетної (відсилочної) норми щодо застосування законодавства про працю при визначенні процедури вивільнення державних службовців на підставі пунктів 1, 1-1 частини першої цієї статті не вказує на заборону щодо його застосування, враховуючи приписи частини третьої статті 5 Закону №889-VIII та неврегульованість цим Законом відповідних правовідносин.

Водночас приписи частини п`ятої статті 40 КЗпП України вказують лише на можливість врегулювання спеціальним законом особливостей застосування порядку звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом першим частини першої цієї статті.

Додатковим підтвердженням аргументованості застосування законодавства про працю до спірних правовідносин, що виникли у період дії статті 87 Закону №889-VIII у редакції Закону № 117-IX, є наступні зміни до цієї статті, внесені згідно із Законами України від 14 січня 2020 року № 440-IX (набрав чинності 13 лютого 2020 року) та від 23 лютого 2021 року № 1285-IX (набрав чинності 06 березня 2021 року), якими законодавець урегулював особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1, 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, зокрема, у частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 240/455/20 та від 06 липня 2021 року у справі №640/3456/20.

Тож ураховуючи, що на момент видання наказу про звільнення позивача (наказ Мінекономіки від 16 грудня 2019 року № 889-к "Про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 ") нормами статті 87 Закону № 889-VІІІ не було врегульовано порядок та процедуру припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої цією статті, Верховний Суд погодився з позицією судів попередніх інстанцій про необхідність застосування до спірних правовідносин вищевказаних положень КЗпП України.

За приписами частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював.

Аналогічний правовий підхід застосований Верховним Судом у постановах від 11 червня 2020 року у справі № 826/19187/16, від 31 березня 2020 року у справі №826/6148/16, від 09 жовтня 2019 року у справі № 821/595/16 та ін., а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18).

При цьому Верховний Суд звернув увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 807/3588/14, від 27 травня 2020 року у справі № 813/1715/16 та ін.

Натомість, як установлено судами попередніх інстанцій, відповідачем не було запропоновано позивачу усі вакантні посади, у тому числі вакантні посади, які були рівнозначними посаді начальника відділу взаємодії та комунікації з експортерами департаменту розвитку експорту та не попереджено про наступне вивільнення із займаної посади.

Зважаючи на це, Верховний Суд погодився з позицією судів першої та апеляційної інстанцій про недотримання відповідачем порядку звільнення ОСОБА_1 , а отже, наявність підстав для скасування наказу про її звільнення від 16 грудня 2019 року 889-к, з урахуванням змін, внесених наказом від 20 січня 2020 року № 216-к, і поновлення її на попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розглядаючи справу №640/15037/21, предметом розгляду по якій є наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №377-к від 27.04.2021р. в частині звільнення ОСОБА_1 , суд враховує вказані висновки судів, оскільки згідно з оскаржуваним наказом позивача також звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ, з посиланням як на підставу на наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 05.11.2019 №322 "Про внесення змін до структури апарату Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України".

Також суд враховує ту обставину, що станом на 27.04.2021 р. до ст. 87 Закону №889-VІІІ було внесено зміни, а саме.

Згідно з ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VІІІ в редакції станом на 27.04.2021 р. суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Тобто, станом на 27.04.2021 р. відповідач мав застосовувати спеціальні положення ст. 87 Закону № 889-VІІІ щодо процедури звільнення, а не загальні положення КЗпП України, оскільки процедцура вже була врегульована.

Як встановлено під час розгляду справи, внаслідок реалізації наказу Мінекономіки від 05.11.2019 №322 "Про внесення змін до структури апарату Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України", яким внесено зміни до структури апарату Мінекономіки, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.09.2019 №26, створено департамент взаємодії з експортерами та просування експорту, в структурі якого передбачено відділ взаємодії та комунікації з експортерами.

Відповідно, підтверджується скорочення посади начальника відділу взаємодії та комунікацій з експортерами департаменту розвитку експорту, слугував пункт 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", яку обіймала позивач.

Про наступне вивільнення позивача попереджено шляхом надання під підпис попередження 24.03.2021 р., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією попередження, і що не заперечується сторонами.

Згідно зі змістом попердження в ньому міститься посилання на наказ Мінекономіки від 05.11.2019 №322, штатний розпис від 11.11.2019 р., посаду на переведення - начальник відділу державної політики експорту департаменту взаємодії з експортерами та просування експорту.

Позивач з переведенням на вказану посаду не погодилася з посиланням на відсутність обґрунтованих причин щодо неможливості поновлення її на посаді начальника відділу взаємодії та комунікації з експортерами департаменту взаємодії з експортерами та просування експорту.

Тобто, позивача повідомлено про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів, запропоновано для переведення одну рівнозначну посаду - начальника відділу у департаменті - порівняно з посадою, з якою позивача було звільнено - начальник відділу у цьому ж департаменті Міністерства.

Вказане відповідає вимогам ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VІІІ в редакції на дату звільнення.

При чому, суд зазначає, що вказаною спеціальною нормою прямо передбачено обов`язок пропонування державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Тобто, обов`язком є пропозиція саме рівнозначної посади, тоді як нижча посада державної служби може пропонуватися як виняток, зокрема, за відсутності можливості запропонувати рівнозначну посаду.

В даному випадку відповідачем процедура, передбачена ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VІІІ дотримана, і позивач відмовилася від переведення на рівнозначну посаду.

В той же час, підстав пропонувати позивачу конкретну рівнозначну посаду - начальника відділу взаємодії та комунікації з експортерами департаменту взаємодії з експортерами та просування експорту, а не будь-яку рівнозначну посаду - відповідач обов`язку не мав.

Окремо суд зазначає, що вказана спеціальна норма не передбачає обов`язку пропонувати всі наявні вакантні посади, тому посилання позивача на порушення вказаного обов`язку не може бути визнане обґрунтованим.

Також суд зазначає, що лист від 22.04.2021 р. за №2205-22/24312-09, до якого долучено список вакантних посад станом на 12.04.2021 р., є відповіддю на звернення позивача, а не пропозицією вакантних посад, тому на нього положення ч. 3 ст. 87 Закону №889-VІІІ не розповсюджуються.

Згідно з ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей, в тому числі, не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

У позовній заяві позивач посилається на те, що є членом Профспілки працівників державних установ м. Києва, проте, жодних доказів на підтвердження цієї обставини, не надано.

Ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів власних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийнятні (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституції та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням викладеного у суду відсутні підстави для висновку про порушення відповідачем вказаних принципів у даному випадку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 14.12.2021 р.