Справа № 640/21223/20
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

09 грудня 2021 року м. Київ № 640/21223/20

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження звіт відповідача про виконання рішення суду в адміністративній справі:

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення з 01.01.2016 ОСОБА_1 основного розміру пенсії під час перерахунку пенсії з 76% сум грошового забезпечення до 70% сум грошового забезпечення.

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення ОСОБА_1 з 01.01.2016 перерахунку основного розміру пенсії, виходячи з 76% сум грошового забезпечення.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 з 01.01.2016 перерахунок пенсії, обчислену виходячи з розміру 76% сум грошового забезпечення та здійснити з 01.01.2016 виплату перерахованої пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2021 року у справі № 640/21223/20 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ЄДР: 42098368) задоволено частково та зокрема:

1) визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення з 01.01.2016 ОСОБА_1 основного розміру пенсії під час перерахунку пенсії з 76% сум грошового забезпечення до 70% сум грошового забезпечення;

2) визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення ОСОБА_1 з 01.01.2016 перерахунку основного розміру пенсії, виходячи з 76% сум грошового забезпечення;

3) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 з 01.01.2016 перерахунок пенсії, обчислену виходячи з розміру 76% сум грошового забезпечення та здійснити з 01.01.2016 виплату перерахованої пенсії.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2021 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій, протиправною відмови і зобов`язання вчинити дії, - повернуто особі, яка її подала.

Відповідно, рішення суду набрало законної сили 26.04.2021 року.

25.05.2020 видано виконавчий лист щодо зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії позивачу.

06.10.2021 канцелярією суду зареєстровано заяву позивача про встановлення судового контролю, яка мотивована невиконанням відповідачем рішення суду протягом шести місяців, а також зазначено про те, що державним виконавцем не вживаються заходів щодо виконання рішення суду у справі № 640/21223/20.

Тобто, позивач по суті позбавлений можливості реального виконання рішення суду на його користь.

Ухвалою суду від 21.10.2021 встановлено судовий контроль за виконанням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/21223/20, яким ГУ ПФУ в м. Києві в особі керівника або особи, що виконує його обов`язки встановлено строк для подання суду звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києві від 09.02.2021 у справі № 640/21223/20 - протягом одного календарного місяця після дати отримання копії даної ухвали. Покладено обов`язок виконання даної ухвали у зазначеній вище частині на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (особу, що виконує його обов`язки).

Звернута увага ГУ ПФУ в м. Києві, що за результатами розгляду питання щодо подання звіту та виконання рішення суду, у разі невиконання рішення суду у наведеній вище частині, на керівника Управління (особу, що виконує його обов`язки) може бути накладено штраф у розмірі від 45 400 грн. до 90 800 грн.

28.10.2021 канцелярією суду зареєстровано пояснення ГУ ПФУ щодо виконання рішення суду від 21.10.2021 № 2600-0904-8/167471 та 19.11.2021 пенсійним органом надано звіт про виконання рішення суду, за підписом начальника ОСОБА_2.

Із пояснень та звіту вбачається, що кошти, нараховані позивачу за період з 01.01.2016 по 31.05.2021 у розмірі 19513,56 грн., не виплачені.

Тобто, рішення суду не виконано протягом більше ніж півроку з дня набрання його законної сили.

Із змісту пояснень та звіту вбачається, що заборгованість «обліковується».

Крім того, у звіті ГУ ПФУ в м. Києві зазначає, що виконання рішення суду є порушенням бюджетного законодавства.

Також із звіту вбачається, що заборгованість буде виплачена у межах бюджетних асигнувань, тобто у невизначеному майбутньому та поза межами строків, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», що є порушенням відносно позивача принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, а також статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, обґрунтовуючи «облік заборгованості» та «черговість» виплат, тобто власний спосіб та погляд на виконання рішень судів, не передбачений Законом, ГУ ПФУ посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги», однак суд звертає увагу на те, у постанові від 26.05.2021 у справі № 640/5248/19 Верховний Суд наголосив, що Уряд не наділений повноваженнями з визначення порядку виконання судових рішень, зокрема, в яких боржниками є органи ПФУ. Натомість, положеннями статті 129-1 Основного Закону чітко закріплено, що порядок виконання судових рішень визначається законом.

Верховний Суд також наголосив, що Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями встановлювати додаткове право Пенсійного фонду України та його органів проводити ревізію рішень судів та приймати рішення щодо наявності або відсутності підстав для їх виконання.

Верховний Суд також зазначив, що Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями визначати лише перелік документів та відомостей які додаються до заяви стягувача при зверненні останнього до уповноваженого органу Державної казначейської служби України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України (ч. 3 ст. 382 КАС України).

Питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання (ч. 4 ст. 382 КАС України).

Розглянувши матеріали справи, що мають значення для вирішення справи, суд вбачає підстави подальший розгляд заяви здійснювати у письмовому провадженні, у зв`язку із пандемією коронавірусу COVID-19.

Рада суддів України 11.03.2020 звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін. Також Рада суддів України просить громадян утриматися від відвідин суду, якщо у них є ознаки будь-якого вірусного захворювання (https://legalhub.online/sudova-praktyka/rada-suddiv-ukrayiny-zrobyla-zayavu-shhodo-karantynnyh-zahodiv/).

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено дій суду щодо здійснення судочинства під час пандемії. З урахуванням наведених рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню вірусу та дотримання правил дистанціювання громади та з метою недопущення затягуванню розгляду справи та відкладення їх на дати після стабілізації епідеміологічного стану в країні, суд приходить до висновку про застосування положення статті 7 КАС України та перехід до розгляду заяви в порядку письмового провадження.

Разом з тим, ознайомлюючись зі звітом про виконання рішення суду, суд констатує, що станом на час розгляду звіту ГУ ПФУ встановлено, що сума заборгованості не виплачена позивачу.

У даному випадку судом вбачається ручне регулювання органом виконавчої влади виконання рішення суду, втілення не передбачених законами системи дозволів на виконання рішення суду, що свідчить не лише про ігнорування норм Конституції України щодо обов`язковості судових рішень, але й свідчить про дії органів виконавчої влади щодо нівелювання діяльності судової влади як такої.

Між тим, як неодноразово наголошувалось судом в аналогічних справах, рішення суду, яке набрало законної сили, для цілей його виконання не потребує жодного додаткового санкціонування з боку жодного органу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 129-1 Конституції України:

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно рекомендаціям, зауваженням, та висловленим занепокоєнням Європейського суду з прав людини, які наголошувались у відповідних рішеннях ЄСПЛ, зокрема у пункті 54 Рішення Європейського суду з прав людини, справа «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява N 40450/04), саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до вимог Конвенції. Комітет міністрів розглянув заходи, запроваджені Урядом України для забезпечення виконання рішень Суду у справах, в яких порушується питання тривалого невиконання остаточних рішень національних судів.

Комітет міністрів ухвалив тимчасову резолюцію (СМ/Ке80ІІ(2008)1), у відповідних положеннях якої зазначено:

«Комітет міністрів висловлює особливу занепокоєність у зв`язку з тим, що, незважаючи на цілий ряд законодавчих та інших важливих ініціатив, до яких неодноразово приверталася увага Комітету міністрів, поки що досить мало зроблено для того, щоб подолати існуючу структурну проблему невиконання рішень національних судів; рекомендує органам влади:

1. забезпечити ефективну реалізацію на практиці положень про відповідальність посадових осіб за невиконання рішень.

2. призначити відшкодування за шкоду, спричинену затримками у виконанні рішень національних судів, безпосередньо на підставі положень Конвенції та практики Європейського суду, як це передбачено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України», пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України», тощо).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

При цьому, у рішеннях ЄСПЛ від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» Європейським судом зазначено, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Також, у рішенні віл 30.11.2006 по справі «Красношапка проти України» ЄСПЛ зазначив, що виконавче провадження є другим етапом у провадженні, оскільки право, яке відстоювалось, фактично не реалізовано до виконання.

У даному випадку суд констатує фактичну відмову відповідача від виконання рішення суду, відверте ігнорування рішення суду та його тривале невиконання всупереч вимогам статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень, що, крім іншого, підриває авторитет судової влади в частині обов`язковості виконання судових рішень, що вже неодноразово ставало предметом розгляду Європейського суду з прав людини.

Внаслідок невиконання рішення суду відповідачем по суті ставиться під сумнів сама сутність існування судової влади.

Як зазначив Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 20.11.2019 у справі № 826/13181/18 невжиття відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, всіх належних і необхідних заходів для виконання рішення суду фактично нівелює мету правосуддя, порушує основоположний конституційний принцип обов`язковості судового рішення та конвенційні засади, зокрема ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і ставить позивача в юридичну невизначеність.

Разом з тим, суд наголошує, що доводи відповідача щодо виконання рішення суду фактично зводяться до сподівань у невизначеному майбутньому та усталених доводів про відсутність фінансування, що не може бути виправданням невиконання рішення суду та відмові людині у захисті (реалізації) її порушених прав.

Суд вважає, що будь-які пояснення щодо невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, інші надумані причини, не можуть бути виправданням з боку Держави (в особі ГУ ПФУ в м. Києві) щодо невиконання рішення суду та бути свідченням наявності поважних причин його невиконання, тим більше - у сфері гарантованого Конституцією Україні соціального захисту (ст. 46), якою, крім іншого, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнані в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3).

Слід додати, що у справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків. У справі «Шмалько проти України» Європейський суд констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу.

Судом також враховується, що позивач з 19.06.2012 є особою з інвалідністю І групи, що підтверджується довідкою МСЕК Серія 10 ААА № 812995 від 20.06.2012 та має ступінь втрати професійної працездатності 85%, що підтверджується довідкою МСЕК Серія 10 ААА № 023105 від 20.06.2012.

Відтак, враховуючи тривале порушення прав позивача, яке з боку ГУ ПФУ триває з 2016 року, оскільки саме з 01.01.2016 було припинено виплату пенсії у розмірі 76% грошового забезпечення, беручи до уваги тривале та нічим невиправдане ігнорування власне рішення суду та його тривале нічим невиправдане невиконання в частині сплати коштів, яке суд кваліфікує як знущання над людиною з боку Держава в особі ГУ ПФУ, та суму боргу, яка є вагомою для пенсіонера, для якого пенсія по суті є єдиним джерелом існування, що також у сукупності свідчить про прояв явної неповаги до суду та судової системи, з урахуванням усталеної поведінки (дій) ГУ ПФУ щодо допущення тривалого невиконання судових рішень по аналогічним спорам, суд приходить до висновку про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для накладення на начальника ГУ ПФУ в м. Києві (з 20.08.2020) ОСОБА_2 штрафу за невиконання рішення суду у даній справі.

Визначаючи розмір штрафу, суд зазначає, що у грошовому виразі штраф може сягати від 45 400 грн. до 90 800 грн.

У даному випадку, враховуючи всі наведені обставини у сукупності, суд, керуючись внутрішнім переконанням, беручи до уваги розмір заборгованості перед позивачем, приходить до висновку про достатній та розумний розмір штрафу у розмірі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста гривень) гривень 00 копійок, який підлягає стягненню з начальника ГУ ПФУ, з розподілом: 22 700,00 грн. в дохід Державного бюджет України; 22 700,00 грн. - на користь позивача.

Керуючись положеннями ст. ст. 382, 241 - 243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати звіт про виконання рішення суду від 19.11.2021 таким, що не підтверджує виконання рішення суду у повному обсязі.

Накласти на начальника Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місяця роботи: АДРЕСА_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ; тел. НОМЕР_3 ) штраф у розмірі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста гривень) гривень 00 копійок за невиконання рішення суду у період виконання обов`язків начальника управління.

Штраф стягнути:

- 22 700,00 (двадцять дві тисячі сімсот гривень 00 копійок) гривень на користь Державного бюджету України.

Стягувачем є Державна судова адміністрація України (код ЄДР 26255795; адреса: 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5);

- 22 700,00 (двадцять дві тисячі сімсот гривень 00 копійок) гривень на користь позивача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ).

З наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня у розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції (ч. 6 ст. 382 КАС України).

Строк пред`явлення виконавчого документу до виконання становить: для ДСА України - три місяці з дня набрання нею законної сили, а саме - до 09.03.2022; для позивача - три роки до 09.12.2024 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 382 КАС України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 382 КАС України зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві подати наступний звіт про виконання рішення суду протягом місяця з дня отримання даної ухвали.

Копію ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі, а примірник ухвали - ДСА України.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у строки та порядку, визначеному ст. ст. 292 - 297 КАС України.

Суддя І.А. Качур