Справа № 120/3558/21-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/3558/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук Костянтин Олександрович

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

13 грудня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду, в якому просив:

1.1. Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги позивачу ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням статусу інваліда війни 2-ї групи, зазначене у п.27 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №43 від 25.03.2021 року, затверджене Міністром оборони України 01.04.2021 року та сам Протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №43 від 25.03.2021 року, затверджене Міністром оборони України 01.04.2021 року у частині, що стосується ОСОБА_1 .

1.2. Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути повторно на засіданні Комісії оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум заяву позивача разом з відповідними документами щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням статусу інваліда війни 2-ї групи через поважність пропуску встановлених законодавством строків для подачі цих документів та прийняти рішення, яким задовольнити заяву позивача.

2. Позивач вважав вказане рішення протиправним, а своє право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі порушеним, а тому звернувся до суду з позовом.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Апелянт ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

5. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що лише у вересні та у грудні 2020 року він пройшов стаціонарне лікування, після чого подав документи, необхідні для встановлення другої групи інвалідності, на розгляд медико-соціальної експертної комісії. За результатом проведеного огляду медико-соціальною експертною комісією 25 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю другої групи.

6. В лютому 2021 року позивач звернувся до Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із необхідними документами для подальшого спрямування їх до комісії Міністерства оборони України задля отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

7. Проте, протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №43 від 25 березня 2021 року, що затверджений Міністром оборони України 01 квітня 2021 року, відмовлено в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

8. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України.

9. 05 листопада 2018 року Вінницькою обласною медико-соціальною експертною комісією Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №084270.

10. Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії ААВ №249060 ОСОБА_1 25 січня 2021 року під час повторного огляду встановлено ІІ групу інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

11. У лютому 2021 року позивач через Вінницький обласний військовий комісаріат звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності внаслідок проходження повторного огляду, долучивши до такої заяви необхідні документи.

12. Відповідно до протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №43 від 25 березня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги з огляду на те, що абзацом 2 пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена в сумі 440500 гривень.

13. Позивач, вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

14. Апелянт вказує, що встановлення карантинних обмежень вплинуло на строки повторного огляду позивача органом МСЕК та не дало змоги встановити інвалідність в межах дворічного строку з дня первинного встановлення інвалідності .

15. Відповідач зазначає, що за приписами пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Аналогічні за змістом норми містить і Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року. Оскільки ОСОБА_1 третя група інвалідності встановлена 05 листопада 2018 року, а друга група інвалідності - 25 січня 2021 року, тому правові підстави виплати одноразової грошової допомоги відсутні. При цьому, наведені у позові підстави, що унеможливили вчасно звернутися за встановленням другої групи інвалідності, не є такими, що потребують врахуванню.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

16. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), статтею 1 якого, зокрема, передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

17. Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

18. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції, яка діяла з 01 січня 2007 року, та якою було введено поняття "одноразова грошова допомога".

19. Так, статтею 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

20. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

21. В свою чергу, Закон №2011-XII з 01 квітня 2014 року було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04 липня 2012 року №5040-VI (далі - Закон №5040-VI). Цей Закон застосовується до правовідносин, що виникли після 01 січня 2014 року.

22. При цьому, пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XIІ (в редакції, чинній до 06 грудня 2016 року) унормовано, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

23. В подальшому Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №1774-VIII) частину четверту статті 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

24. Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

25. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

26. Обидві ці норми (абзаци перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

24. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

25. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

26. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

27. Згідно з п.8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

28. Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 зазначив наступне: «Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому даної статті. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців».

29. Ухвалюючи цю постанову, Судова палата відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18 та інших, де його застосовано, та дійшла наступного висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII: право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду; передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014; зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

30. З огляду на наведене, п.4 ст.16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували, а також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.

31. Як вірно встановлено судом першої інстанції, 05 листопада 2018 року за результатами первинного огляду Вінницькою обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а при повторному огляді 25 січня 2021 року встановлено другу групу інвалідності.

32. Відтак, строк, протягом якого відбулася зміна групи інвалідності, перевищує два роки, що унеможливлює призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

33. При цьому, основними аргументами, на які посилається апелянт як на підставу своїх вимог, є те, що в березні та в травні 2020 року він звертався до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону щодо його госпіталізації, проте йому було відмовлено у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень.

34. Судова колегія вважає за необхідне наголосити на тому, що у зв`язку з оголошенням карантину згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» законодавцем було внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та доповнено пункт 3 Прикінцевих положень останнього нормою, за якою, всі процесуальні строки продовжувались на час дії карантину.

35. Колегія суддів частково погоджується з доводами апелянта, що відповідно до Постанови КМУ від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" на території України запроваджено карантинні заходи. З метою забезпечення запровадження на території України протиепідемічних та карантинних заходів, Міністерство охорони здоров`я України рекомендувало обмежити проведення засідань медико-експертними комісіями на визначений законодавством термін.

36. Разом з тим, наданий позивачем лист Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону Міністерства оборони України вих. №549/464 від 07 квітня 2021 року не підтверджує факт звернення позивача щодо проведення огляду його стану здоров`я, а свідчить лише про запровадження у центрі деяких обмежувальних заходів з госпіталізації пацієнтів протягом окремих періодів 2020 року.

37. Як вірно встановлено судом першої інстанції, У цьому листі зазначено, що з 16 березня 2020 року у центрі обмежено госпіталізацію тих пацієнтів, надання медичної допомоги яким можливо проводити в амбулаторно-поліклінічних та домашніх умовах, направлення на медичну та медико-психологічну реабілітацію. З 13 квітня 2020 року тимчасово припинено проведення планових заходів з госпіталізації та планових операцій, крім термінових та невідкладних. Тобто, у вказані вище періоди запроваджувались обмежувальні заходи щодо госпіталізації у Військово-медичному клінічному центрі, однак такі заходи не носили загального характеру (тобто заклад продовжував працювати), а встановлення того, чи можливо госпіталізувати пацієнта, слід було визначати в кожному випадку окремо. Суд також враховує й те, що у згаданому листі вказано, що у травні місяці 2020 року в центрі відновлено планові заходи з госпіталізації та планові операції за умови заповненості ліжок, визначених для госпіталізації пацієнтів з підтвердженням випадком COVID-19, не менш як 50 відсотків.

38. Відтак, за відсутності офіційного звернення апелянта до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону щодо його госпіталізації неможливо встановити, чи його випадок належав до виняткового, тобто такого, що дозволяв госпіталізацію, чи ні.

39. Крім того, відсутність таких звернень унеможливлює встановлення підстав таких звернень (чи дійсно ці звернення стосувалися розладу здоров`я (захворювання), внаслідок якого позивачеві 25 січня 2021 року встановлено другу групу інвалідності).

40. Слід відзначити, що лист Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону Міністерства оборони України вих. №549/464 датований 07 квітня 2021 року, тобто уже після надіслання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги із необхідними документами.

41. Письмові пояснення ОСОБА_2 також не підтверджують доводи позивача, адже такі носять загальний характер (щодо запровадження деяких обмежень під час карантину) та не стосуються апелянта.

42. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження апелянта про те, що другу групу інвалідності можливо було б отримати раніше 25 січня 2021 року за умови проходження ним медичного обстеження у Військово-медичному клінічному центрі ще у березні або у травні 2020 року є лише припущеннями.

43. Отже, підсумовуючи викладене та зважаючи на те, що між зміною групи інвалідності минуло понад два роки, суд дійшов висновку, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

44. З урахуванням вказаних висновків, у контексті правовідносин, які склались у даній справі, апеляційний суд зазначає, що повторний огляд позивача, за наслідками якого позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся понад два роки після первинного встановлення втрати працездатності, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

45. На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

46. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

47. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

48. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

49. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

50. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.