Справа № 420/17318/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107), третя особа без самостійних вимог Міністерство охорони здоров`я України (вул. Грушевського, 7, м. Київ, 01601) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся з позовом (а.с.1-8) ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ), третя особа без самостійних вимог Міністерство охорони здоров`я України (далі - МОЗ), про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 23.09.2021 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову (а.с.47-48).

Позивачем подано позов до ГУ ПФУ, третя особа без самостійних вимог МОЗ, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними рішення ГУ ПФУ №52 від 06.02.2020 та листом №7019-6899/Ц-03/8-1500/20 від 13.08.2020 щодо відмови у зарахуванні йому - ОСОБА_1 , періоду страхового стажу з 16 вересня 1995 року до 06 липня 1999 року до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій;

- зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати йому - ОСОБА_1 , періоду страхового стажу з 16 вересня 1995 року до 06 липня 1999 року до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги за у розмірі десяти місячних пенсій;

- зобов`язати ГУ ПФУ виплатити - ОСОБА_1 , грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Ухвалою суду від 09.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.61-62).

Позивач зазначив, що він подав заяву про виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій у відповідності до п.7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон № 1058). Рішенням відповідача №52 від 06.02.2020 відмовлено у виплаті грошової допомоги з підстав відсутності на думку ГУ ПФУ у нього необхідного пенсійного стажу тривалістю у 35 років, що необхідний для призначення грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, а наявним є стаж тривалістю 33 роки і 7 місяців. Відповідачем не зараховано період з 16.09.1995 по 06.07.1999 у зв`язку з тим, як зазначено у рішенні, що підприємство Українське науково-практичне об`єднання «Медицина транспорту» не відноситься до закладів та установ державної та комунальної форм власності.

Також листом №7019-6899/Ц-03/8-1500/20 від 13.08.2020 відповідач, зокрема, повідомив, що установа Українське науково-практичне об`єднання «Медицина транспорту» не визначено як заклад охорони здоров`я відповідно до переліку, затвердженому постановою КМУ від 23.11.2011 року №1191. А тому відсутні підстави для зарахування стажу роботи у вказаному підприємстві до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1058, для виплат грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Позивач вважає таке рішення та лист протиправними та зазначив, що у спірний період позивач працював в Українському науково-практичному об`єднанні «Медицина транспорту» на посаді судового лікаря, та відповідно до змісту листа МОЗ від 15.07.2021 юридична особа Українське науково-практичне об`єднання «Медицина транспорту» мало код ЄДРПОУ та було зареєстровано як самостійний носій прав та обов`язків. Усі рішення щодо створення, реєстрації, перейменування, підпорядкування та ліквідації були прийняті виключно МОЗ, що дає підстави стверджувати, що «Українське науково - практичне об`єднання «Медицина транспорту» відносилося до закладів державної форми власності, створено та ліквідовано державою. Такі функції та повноваження відносяться виключно до компетенції засновників, яким у даному випадку є Держава Україна в особі МОЗ.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначив, що «Українське науково - практичне об`єднання «Медицина транспорту» відсутнє у переліку закладів охорони здоров`я, а тому періоди роботи в такому закладі не дають право на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим ГУ ПФУ було прийняте рішення №52 від 06.02.2020 про відмову у виплаті позивачу грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.

Також представник відповідача посилається на висновки Верховного Суду по справі №607/8932/16-а, вважаючи, що вони підтверджують правомірність рішення ГУ ПФУ.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14.10.2019 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону №1058 (а.с.59).

08.01.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати грошової допомоги на підставі пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058, за результатами розгляду якої відповідачем прийнято рішення №52 від 06.02.2020, у якому зазначено про відмову в призначенні грошової допомоги, оскільки у відсутній необхідний стаж 35 років, в наявності 33 роки 7 місяців. До спеціального стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, не враховано період з 16.09.1995 по 06.07.1999 на підприємстві «Українське науково - практичне об`єднання «Медицина транспорту» через те, що підприємство не відноситься до закладів та установ державної та комунальної форми власності (а.с.21).

Позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплату вищезазначеної допомоги додавши до заяви довідку КУ «Одеського обласного клінічного медичного центру» №01-463 від 29.09.2019 року. ГУ ПФУ повідомило позивача листом №7019-6899/Ц-03/8-1500/20 від 13.08.2020 на звернення про відсутність підстав для виплати допомоги та зазначила, що довідка від 29.09.2019 №01-463, копія якої залучена до звернення, не підтверджує роботу у закладах охорони здоров`я (а.с.28).

Вважаючи неправомірними дії відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, заяви по суті та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 р. №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993р №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік №909).

Так, на момент виходу на пенсію позивач працював на посаді лікаря-нарколога цілодобового кабінету по проведенню медичних оглядів на стан сп`яніння (а.с.17).

Переліком №909 визначено, що до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад відносяться, зокрема, лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри на посадах лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Частиною5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 19.03.2019 р. по справі №466/5637/17 дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також не отримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь - якого іншого виду пенсії.

Позивач вважаючи, що він має страховий стаж 35 років праці лікарем в закладах та установах державної або комунальної форми власності, звернувся до ГУ ПФК на отримання грошової допомоги.

Відповідач встановив наявність страхового стажу 33 роки 7 місяців, та не зарахував стаж для отримання допомоги періоду з 16.09.1995 по 06.07.1999 року. При цьому відповідачем не заперечувалась праця позивача на посаді лікаря в установі «Українське науково - практичне об`єднання «Медицина транспорту» з 16.09.1995 по 06.07.1999, проте заперечувалось, що вказану установу можливо віднести до Переліку №909, що виключає призначення грошової допомоги.

Страховий стаж позивача на посаді судового лікаря в установі «Українське науково - практичне об`єднання «Медицина транспорту» з 16.09.1995 по 06.07.1999 підтверджується записами його трудової книжці серії НОМЕР_1 , яка відповідно до 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Відповідач вважає відсутнім віднесення «Українського науково - практичного об`єднання «Медицина транспорту» до Переліку №909, що є необхідним для призначення грошової допомоги у відповідності до п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058.

У Переліку №909 у розділі « 2. Охорона здоров`я» містяться, зокрема, лікарняні заклади.

Визначення поняття заклад охорони здоров`я наведено в статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-ХІІ (далі - Закону №2801), згідно якої це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону №2801 заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Закон №2801 не містить поняття лікарняний заклад, а надає визначення закладу охорони здоров`я.

Між тим, наказом МОЗ №385 від 28.10.2002 року затверджений Перелік закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я.

Перелік Закладів охорони здоров`я містить розділ 1 Лікувально-профілактичні закладі, в якому у п.1 наведений перелік лікарняних закладів, у тому числі: пп.1.1.1 Багатопрофільні; пп.1.1.2 Однопрофільні; пп.1.1.3 Спеціалізовані; пп.1.1.4 Спеціалізованого типу.

У зв`язку з прийняттям наказу 385 від 28.10.2002 року втратив чинність наказ від 22.06.2995 року, яким також був затверджений перелік закладів охорони здоров`я та до п.1.1 «Лікарняні заклади» розділу 1 «Лікувально-профілактичні закладі» віднесені лікарні на водному транспорті (центральна басейнова, басейнова, портова).

Згідно з довідкою КП «Одеській обласний клінічний центр» Одеської обласної ради №01-251 від 28.04.2021 року (а.с.29) Українське науково-практичне об`єднання « Медицина транспорту» (м. Одеса) створено на базі Одеського науково-дослідницького інституту гігієни транспорту МОВ України, Чорноморської центральної басейнової клінічної лікарні на водному транспорті МОЗ України (м. Одеса) та кафедри морської медицини Одеського медичного інституту ім. М.І. Пирогова МОЗ України на підставі наказу МОЗ України №102 від 22.06.1992року.

Українське науково-практичне об`єднання «Медицина транспорту» ліквідоване з 15.07.1999року, установи охорони здоров`я, які входили у склад вказаного об`єднання: Чорноморська центральна басейнова клінічна лікарня на водному транспорті з діагностичним центром підпорядкована МОЗ України (наказ МОЗ України №43 від 26.02.99 року).

З 25.10.2002 року Чорноморська центральна басейнова клінічна лікарня на водному транспорті МОЗ України передана в комунальну власність Одеської обласної Ради (наказ Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації №508 від 27.12.2002 року, наказ ЧЦБКБ на ВТ №172-Л від 20.11.2002року)

Чорноморська центральна басейнова клінічна лікарня на водному транспорті з 03.03.2003 року перейменована в Комунальну установу «Одеський обласний медичний центр», а з 2013 року КУ «Одеський обласний клінічний медичний центр», з 2019 року перейменоване в комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний клінічний медичний центр» Одеської обласної Ради (наказ Управління охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації №508 від 27.12.2002 року, рішення Одеської обласної Ради №902-VI від 18 вересня 2013 року, рішення Одеської обласної Ради №982- VII від19.06.2019р).

Згідно з листом МОЗ України №11.3-16/Ц-14292/11985 від 30.09.2020 Наказом МОЗ України від 29.10.1992 № 157 «Про перейменування Одеського НДІ гігієни транспорту» Одеський НДІ гігієни транспорту перейменовано в Український науково-дослідний інститут медицини транспорту Українського науково-практичного об`єднання «Медицина транспорту» МОЗ України. Наказом МОЗ України від 19.05.1997 №152 «Про реорганізацію Українського науково-дослідного інституту медицини транспорту (м.Одеса)» реорганізовано з 01.08.1997 Український науково-дослідний інститут медицини транспорту (м. Одеса) та створено на його базі державне підприємство Український науково-дослідний інститут медицини транспорту (м. Одеса) (а.с.22).

Також листом МОЗ України №11.3-16/Ц-9426/7434-зв від 15.07.2021 на запит про надання публічної інформації ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно від 11.11.1991 №160 «Всесоюзний науково-дослідний інститут гігієни водного транспорту» МОЗ СРСР перейшов у підпорядкування МОЗ України та був перейменований в «Одеський науково-дослідний інститут гігієни транспорту» МОЗ України. На підставі наказу МОЗ України від 29.10.1992 №157 «Одеський науково-дослідний інститут гігієни транспорту» МОЗ України був перейменований в «Український науково-дослідний інститут медицини транспорту Українського науково-практичного об`єднання «Медицина транспорту» МОЗ України. Відповідно до постанови КМУ від 03.04.1997 №302 «Про переведення деяких науково-дослідних установ, підпорядкованих Міністерству охорони здоров`я, на госпрозрахунок», та наказу МОЗ України від 19.05.1997 №152 «Український науково-дослідний інститут медицини транспорту» було реорганізовано з 01.08.1997, а на його базі створено державне підприємство «Український науково-дослідний інститут медицини транспорту» (м. Одеса), яке стало правонаступником майнових прав і обов`язків за передаточним балансом (а.с.31).

Українське науково-практичне об`єднання «Медицина транспорту» було ліквідовано на підставі наказу МОЗ №43 від 25.02.1999 року «Про удосконалення надання медичної допомоги працівниками морського флоту та рибного господарства», відповідно до п.1 якого вказане об`єднання ліквідовано з 15.07.1999 року наказу МОЗ України від 25.02.1999 №43, а згідно з п.2 заклади охорони здоров`я, що входили до складу об`єднання підпорядковані МОЗ України. Згідно з п.2 у вказане об`єднання входили зокрема басейнові та портові лікарні. Пунктом 4 наказу покладено на Чорноморську центральну басейнову клінічну лікарню функції ліквідованого об`єднання по організаційно-методичного керівництву мережі лікувального профілактичних закладів Чорноморського і Дунайського басейнів (а.с.38-39).

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що незважаючи на те, що в Переліку закладів охорони здоров`я відсутня безпосередньо назва установи - Українське науково-практичне об`єднання «Медицина транспорту», вказана установа по суті була лікарським закладом, яке об`єднувало у собі у тому числі басейнові лікарні, що входять до вказаного Переліку.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року по справі №585/1498/17 дійшов правового висновку, що право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пов`язане не лише з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а і з посадою, яку обіймає працівник. Позбавлення позивача права на пенсію у даному випадку є таким, що порушує її конституційні права на соціальний захист, гарантовані державною.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14.03.2020 року у справі №607/8932/16-а, адже предметом спору у справі яка розглядалась Верховним Судом було віднесення не до лікарняних закладів, а до санітарно-епідеміологічних закладів, які наявні в Переліку №909, Комунальної установи Тернопільської обласної ради «Центр здоров`я», де працювала інструктором із санітарної освіти позивач.

Вирішуючи спірні правовідносини по даній справі суд враховує, що відповідно до ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Основного Закону).

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у Рішенні в від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

З урахуванням викладеного дійшов висновку про наявність підстав щодо зобов`язання відповідача зарахувати позивачу період роботи з 16.09.1995 по 06.07.199 року в «Українському науково-практичному об`єднанні «Медицина транспорту» на посаді судового лікаря, до спеціального страхового стажу що надає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058.

Суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення ГУ ПФУ №52 від 06.02.2020 та рішення викладеного у листі №7019-6899/Ц-03/8-1500/20 від 13.08.2020 щодо відмови у зарахуванні йому періоду страхового стажу з 16 вересня 1995 року до 06 липня 1999 року до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій та зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати ОСОБА_1 період страхового стажу з 16 вересня 1995 року до 06 липня 1999 року до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058.

Враховуючи, що призначення грошової допомоги належить до дискреційних повноважень відповідача суд вважає необхідним позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення задовольнити частково, а саме зобов`язати відповідача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні, повторно розглянути заяву позивача про призначення йому грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 800,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), третя особа без самостійних вимог Міністерство охорони здоров`я України (вул. Грушевського, 7, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №52 від 06.02.2020 та рішення викладеного у листі №7019-6899/Ц-03/8-1500/20 від 13.08.2020 щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 періоду страхового стажу з 16.09.1995 року до 06.07.1999 року до спеціального стажу, що надає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій та в призначенні такої допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судового лікаря в «Українському науково-практичному об`єднанні «Медицина транспорту» за період з 16.09.1995 року до 06.07.1999 року до спеціального стажу, що надає право на отримання грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №96 від 08.01.2020 року щодо призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судовий збір у розмірі 800,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва