Справа № 600/6001/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

13 грудня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/6001/21-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув матеріали за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язати вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради, викладену в листі від 02.11.2021 № Г-535/2, від доплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, ветерану війни-інваліду ІІІ групи, що виплачена у 2020 році в неповному розмірі;

- зобов`язати Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради здійснити перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як особі зі статусом ветеран війни-інваліду ІІІ групи у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком 11466 грн та провести відповідну виплату 8306,00 грн, тобто різницю між належним до виплати її розміром та уже виплаченими йому у 2020 році коштами в розмірі 3160 грн.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.11.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, з дати отримання копії ухвали.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивач подав до суду заяву про поновлення строків звернення до суду.

Розглянувши заяву про поновлення строків звернення до суду, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальним законом, який, зокрема, регулює спірні правовідносини, є Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - Закон № 3551-XII).

Відповідно до статті 13 Закону № 3551-XII щорічно до 5 травня учасникам бойових дій, інвалідам ІІІ групи, виплачується разова грошова допомога у розмірі сім мінімальних пенсій за віком.

Частинами першою, четвертою статті 17-1 Закону №3551-XII передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Отже, перебіг строку звернення особи до суду з позовними вимогами щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік з урахуванням розмірів зазначеної соціальної виплати, визначених статтями 12 та 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, починається з 30 вересня 2020 року. Вказана дата визначена Законом №3551-XII як кінцева для звернення особи до відповідного уповноваженого органу про отримання разової грошової допомоги до 5 травня.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 грудня 2018 року (справа №607/7919/17) та від 14 серпня 2018 року (справа №473/2190/17), які підлягають врахуванню судом у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічної позиції в питанні визначення строку звернення до суду в цій категорії справ дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 11 серпня 2021 року (справа №120/4839/21-а).

Зважаючи на наведені вище положення статті 17-1 Закону №3551-XII, а також з огляду на прийняття Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, суд вважає, що позивач мав звернутися із заявою про отримання разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у належному розмірі до 30 вересня 2020 року, тобто у встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована

Відповідно, незгода позивача з розміром здійснених йому виплат у 2020 році мала своєчасно знайти свій прояв у відповідному зверненні до суду з позовною заявою у встановлений законом строк, який почався з 30 вересня 2020 року і закінчився 31 березня 2021 року.

Між тим, з даним позовом до суду позивач звернувся лише 08.11.2021 року.

Отже, позивачем пропущений встановлений законом строк на звернення до суду з цим позовом.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Дослідженнями заяви про поновлення строків звернення до суду, судом встановлено, наведені доводи позивача пропуску строку не є поважними причинами, та позивачем не надано доказів поважності причин його пропуску.

В свою чергу, додана до позовної заяви відповідь відповідача про відмову у задоволенні вказаної заяви не свідчать про дотримання позивачем встановленого статтею 122 КАС України строку звернення до суду з даним позовом, оскільки таке звернення було подано поза строками передбаченими ст. 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та не спростовують того, що про порушення своїх прав позивач знав або міг дізнатися 05 травня 2020 року, з моменту отримання ним одноразової грошової виплати у меншому розмірі.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд наголошує, що заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості, тобто, існували такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та підтверджені належними доказами.

На переконання суду, доводи наведені у заяві позивачем свідчать про відсутність підстав для визнання причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Відтак, позивачем не наведено та не доведено наявності непереборних обставин чи труднощів, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду із цим позовом у період з 30 вересня 2020 року по 08 листопада 2021 року, як і наведено поважних причин такого тривалого пропуску строку звернення до суду.

При цьому позивач не міг не усвідомлювати, що таке тривале зволікання із зверненням до суду із позовною заявою, невчинення дій, спрямованих на оскарження оспорюваних дій, призведе до застосування судом процесуальних наслідків пропуску строку звернення до суду.

До заяви про поновлення строку звернення до суду позивачем надано довідку КНП Міська поліклініка №1 від 14.09.2021 та 01.10.2021 та витяг з медичної картки стаціонарного хворого № 499/684.

Дослідженням витяг з медичної картки стаціонарного хворого № 499/684 встановлено, що позивач знаходився на стаціонарному лікування з 20.09.2021 по 30.09.2021, тобто місяць часу.

Позивач в обґрунтування також вказував, що у зв`язку із знаходженню на лікуванні, останній був позбавлений своєчасного звернення до суду за захистом свої порушених прав.

Оцінивши вказані доводи та надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що зазначені докази не є достатніми та допустимими в розумінні КАС України в обґрунтування поважності строків пропуску звернення до суду, оскільки не свідчать про наявність у період з 30 вересня 2020 року до 19 вересня 2021 року та 01 жовтня 2021 року до 08 листопада 2021 року непереборних обставин чи труднощів, які перешкоджали позивачу своєчасному зверненню до суду із цим позовом.

Суд наголошує, що у довідках КНП Міська поліклініка №1 від 14.09.2021 та 01.10.2021, а також витягу з медичної картки стаціонарного хворого № 499/684 відсутня інформація про те, що в період з 30 вересня 2020 року до 19 вересня 2021 року та 01 жовтня 2021 року до 08 листопада 2021 року, позивач перебував на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні чи знаходився у стані, який дійсно не дозволяв йому звернутися до суду за захистом свого порушеного права у встановлені процесуальним законом строки.

На переконання суду, вказані доводи не є об`єктивними перешкодами чи труднощами пропуску строку звернення до суду, оскільки стаціонарне лікування (1 місяць) не перешкоджало позивачу після одужання звернутися до суду в установлений законом строк.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі № 340/685/19, від 10 жовтня 2019 року у справі N 140/721/19.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE N 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO N 23452/94; KREUZ v. POLAND N 28249/95).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 КАС України.

Враховуючи наведене та перевіривши повідомлені позивачем підстави поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання їх поважними, тому повертає позовну заяву позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 122, 123, 169, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом до Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язати вчинити певні дії, - повернути позивачу.

3. Копію ухвали про повернення позовної заяви разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати позивачу.

Згідно ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя В.К. Левицький