Справа № 420/4457/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4457/21
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Шляхтицького О.І. , Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 року у справі №420/4457/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги

У С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області №10369-13 від 21.10.2020 року.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказував на тому, що з урахуванням приписів п.п.266.6.1 п.266.6 ст.266 Податкового кодексу України контролюючий орган повинен був скласти та надіслати податкові повідомлення-рішення щодо нарахування податку з об`єктів нерухомого майна з відповідними реквізитами для сплати за 2016 рік до 01.07.2027р., за 2017 рік до 01.07.2018р., за 2018 рік до 01.01.2019р. Натомість, жодних податкових повідомлень-рішень, у строки передбачені податковим законодавством, так само як і пізніше, позивач за місцем податкової адреси, яка відома контролюючому органу, не отримував. До того ж, за спірні періоди податкові повідомлення-рішення було складено контролюючим органом лише 23.03.2019р., що свідчить про порушення строків їх складання та направлення. Також, ОСОБА_1 зазначав про те, що немає жодних відомостей стосовно проведення перевірки з питань сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за попередні податкові періоди, за наслідками якої складено податкові повідомлення-рішення. Крім того, позивач стверджував, що він не є ані власником, ані користувачем земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Податковою адресою ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 , про що було відомо контролюючому органу. З урахуванням наведеного, позивач акцентував увагу суду першої інстанції на тому, що визначені у податкових повідомленнях-рішеннях суми грошових зобов`язань є неузгодженими.

Відповідач з позовними вимогами не погоджувався з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву зазначаючи, що станом на 20.10.2020р. в інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 рахувалась заборгованість у сумі 125030,55грн. З огляду на наявність у платника податку податкового боргу, контролюючим органом, на підставі означених даних, було сформовано оскаржувану податкову вимогу №10369-13 від 21.10.2020 року. Як стверджував відповідач, контролюючий орган має право визначити суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за три звітні податкові роки. У зв`язку з чим, з урахуванням вимог п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266, ст.120 Податкового кодексу України, ГУ ДПС в Одеській області сформовано податкові повідомлення-рішення від 28.03.2019р. №0-1551 на суму 12966,43грн. за 2016 рік, №0-1551 на суму 15055,36грн. за 2017 рік, №0-1551 на суму 21305,80грн. та №0-1551 на суму 1459,66грн. за 2018рік, які було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 . Однак, вказану кореспонденцію було повернуто органом поштового зв`язку на адресу відправника з відміткою: - «інші причини не вручення». Також, контролюючий орган зазначав, що відповідно до податкової інформації ОСОБА_1 знаходиться на обліку як землекористувач земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,12368га. з 09.12.2015р. по 31.12.2019р. У зв`язку з чим, на підставі ст.286 Податкового кодексу України, контролюючим органом сформовано податкове повідомлення-рішення по земельному податку від 21.06.2018р. №-1554 за 2017 рік на загальну суму 74243,30грн., яке рекомендованим листом з повідомленням про вручення було направлено на податкову адресу ОСОБА_1 , зокрема, АДРЕСА_3 . Натомість, означена кореспонденція була повернута органом поштового зв`язку на адресу відправника з відміткою: - «адресат не проживає».

Скориставшись наданим приписами чинного процесуального законодавства правом, позивачем до суду першої інстанції подано відповідь на відзив, у якому акцентовано увагу окружного адміністративного суду на порушенні контролюючим органом строків нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Також, позивач зазначав, що конверт відправлення за штрих-кодом 103 не вручено адресату та повернуто на адресу відправника з причин: - «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Вказане за своїм змістом не є причиною не вручення, а є причиною повернення такого рекомендованого листа. Отже, визначені в податкових повідомленнях-рішеннях суми грошових зобов`язань є неузгодженими. Решта доводів відповіді на відзив дублює зміст позовної заяви.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області форми «Ф» №10369-13 від 21.10.2020 року.

Задовольняючи позовні вимоги окружний адміністративний суд вказав на те, що право землекористування виникло у позивача у момент реєстрації права власності на нежитлові будівлі та споруди, що знаходиться на земельній ділянці розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , а тому ОСОБА_1 є платником земельного податку та податку на майно, відмінне від земельної ділянки. Також, суд першої інстанції зазначив, що право податкового органу на направлення платнику податків податкової вимоги, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (за умови не ініціювання платником податку процедури оскарження рішення), виникає лише на 11-й день після отримання платником податкового повідомлення-рішення. Як установлено окружним судом, податкове повідомлення-рішення №-1554 від 21.06.2018 року не направлялося Головним управлінням ДПС в Одеській області за податковою адресою позивача, що не дає підстав вважати такий документ належним чином врученим у розумінні пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України. Відтак, грошове зобов`язання визначене у вказаному податковому повідомленні-рішенні за платежем земельного податку з фізичних осіб у розмірі 74243,30 гривень за 2018 рік, не набуло статусу узгодженого, що, відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, виключає право контролюючого органу надсилати податкову вимогу, оскільки такі дії є передчасними.

Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду відповідачем подано апеляційну скаргу в якій з посиланням на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, викладено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвали нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що при задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю судом першої інстанції взагалі не наведено обґрунтування щодо скасування оскаржуваної вимоги ГУ ДПС в Одеській області №10369-13 від 21.10.2020 року в частині податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 50787,25грн. Решта доводів апеляційної скарги дублює зміст відзиву на позовну заяву.

Скориставшись наданим приписами чинного процесуального законодавства правом, позивачем до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, який у повному обсязі дублює зміст відповіді на відзив, поданий ОСОБА_1 до суду першої інстанції.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, податкового законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що 09.12.2015р. між ПП «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «УКРПРОДУКТ-2000» (Продавець) а ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №2, за істотними умовами якого Продавець передав, а Покупець прийняв у власність 4/5 часток нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складаються з: адміністративної складської будівлі літ.А, складу та елеваторного вузла літ.Б, гаражу літ.И, загальною площею 588,1кв.м., навісів літ.З, М.

Згідно із наявним у матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.12.2015р. №49435618, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 4/5 нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.02.2018р. №114416911, ОСОБА_1 на праві власності належить нежилі будівлі та споруди, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 624,3кв.м., які розташовано за адресою: АДРЕСА_1

Як убачається із наявною у матеріалах справи довідки з Адресного реєстру міста Одеси від 19.03.2021р. №385263/1, у Адресному реєстрі міста Одеси зареєстровано наступну адресу об`єкта нерухомого майна земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративно-складської будівлі, а саме: АДРЕСА_1 .

Питання переходу права власності/користування на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування).

З моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Колегією суддів з`ясовано, що з урахуванням приписів п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України, ГУ ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення від 21.06.2018р. №-1554 щодо визначення суми податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2018рік в сумі 74243,30грн.

З матеріалів справи убачається, що вказаний акт індивідуальної дії суб`єктом владних повноважень надіслано на ім`я ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_3 .

Однак, у зв`язку із неможливістю вручення означеної кореспонденції адресату органом поштового зв`язку було повернуто поштове відправлення на адресу відправника із зазначенням причини повернення: - «адресат не проживає, проживають інші люди».

Також, з урахуванням приписів п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.102.1 ст.102, п.п.266.7.2 п.266.7 ст.286 Податкового кодексу України, ГУ ДПС в Одеській області винесено податкові повідомлення-рішення від 28.03.2019р. №0-1551 щодо визначення суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2016рік в сумі 12966,43грн., №0-1551 щодо визначення суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017рік в сумі 15055,36грн., №0-1551 щодо визначення суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018рік в сумі 21305,80грн.

Означені акти індивідуальної дії суб`єктом владних повноважень надіслано на ім`я ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 .

Натомість, у зв`язку із неможливістю вручення означеної кореспонденції адресату органом поштового зв`язку було повернуто поштове відправлення на адресу відправника із зазначенням причини повернення: - «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

Відповідно до наявної у матеріалах справи належним чином засвідченої копії витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5112- від 23.07.2017р., зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 18.07.2012р. є: АДРЕСА_2 .

Згідно із витягом з реєстру платників єдиного податку від 27.10.2016р. податковою адресою суб`єкта господарювання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 .

Апеляційним судом установлено, що 21.10.2020р. Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкову вимогу №10369-13, у якій зазначено, що станом на 20.10.2020р. сума податкового боргу ОСОБА_1 становить 125030,55грн., з яких 50787,25грн. податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості; 74243,30грн. земельний податок з фізичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регульовано Податковим кодексом України.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.

Згідно до пункту 70.1 статті 70 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків.

До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація, зокрема про місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство (підпункт 70.2.4 пункт 70.2 статті 70 Податкового кодексу України).

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).

Згідно із абзацом 6 пункту 42.4 статті 42 Податкового кодексу України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно із пунктом 31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно до пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Отже, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.

Так, як установлено апеляційним судом та зазначено вище, ГУ ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення від 21.06.2018р. №-1554 щодо визначення суми податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2018рік в сумі 74243,30грн., яке суб`єктом владних повноважень надіслано на ім`я ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_3 .

Однак, у зв`язку із неможливістю вручення означеної кореспонденції адресату органом поштового зв`язку було повернуто поштове відправлення на адресу відправника із зазначенням причини повернення: - «адресат не проживає, проживають інші люди».

Відповідно до наявної у матеріалах справи належним чином засвідченої копії витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5112- від 23.07.2017р., зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 18.07.2012р. є: АДРЕСА_2 .

Інформація щодо податкової адреси ОСОБА_1 також надавалась до ГУ ДПС в Одеській області під час взяття 13.09.2006р. його на облік як платника податків.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 21.06.2018р. №-1554 Головним управлінням ДПС в Одеській області надіслано на невірну адресу.

З урахуванням установлених фактичних обставин справи, у системному зв`язку з приписами податкового законодавства, колегією суддів установлено, що вищенаведений акт індивідуальної дії контролюючим органом на адресу платника податку надіслано з порушенням визначного пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України порядку.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що податкове повідомлення-рішення від 21.06.2018р. №-1554 контролюючим органом на податкову адресу позивача не надсилалось, докази його отримання матеріали справи не містять, апеляційний суд дійшов висновку, що зобов`язання в сумі 74243,30грн. є неузгодженим, не набуло статусу податкового боргу, що відповідно виключає право податкового органу формувати податкову вимогу в означеній частині.

Стосовно доводів контролюючого органу про наявність у ОСОБА_1 податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2016-2018 роки у загальному розмірі 50787,25грн., суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Апеляційним судом установлено, що податкові повідомлення-рішення від 28.03.2019р. №0-1551, №0-1551, №0-1551 ГУ ДПС в Одеській області надіслано на податкову адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 .

Однак, у зв`язку із неможливістю вручення означеної кореспонденції адресату органом поштового зв`язку було повернуто поштове відправлення на адресу відправника із зазначенням причини повернення: - «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

Колегією суддів установлено, що означені податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 28.03.2019р. №0-1551, №0-1551, №0-1551, суб`єктом владних повноважень на адресу платника податків надіслано з дотриманням вимог пункту 42.4 статті 42, пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України та вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, визначені у вказаних актах індивідуальної дії суми грошових зобов`язань є узгодженими та відповідають наведеному в Податковому кодексі України визначенню поняття «податковий борг».

З урахуванням наведеного, податкова вимога Головного управління ДПС в Одеській області №10369-13 від 21.10.2020 року в частині наявності у ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 50787,25грн. є цілком обґрунтованою та правомірно.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що направлення контролюючим органом на адресу позивача оскаржуваних податкових повідомлень-рішень після 28.03.2019р. не звільняє платника податку від обов`язку сплати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Скасовуючи податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області №10369-13 від 21.10.2020 року повністю, судом першої інстанції наведеним обставинам оцінка не надавалась та відповідні висновки з даного приводу не робились.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника у вказаній частині апеляційної скарги та вважає неправильними висновок суду першої інстанції про протиправність податкової вимоги Головного управління ДПС в Одеській області №10369-13 від 21.10.2020 року в частині наявності у ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 50787,25грн.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 2 якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У зв`язку із тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі №420/4457/21 в частині визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДПС в Одеській області №10369-13 від 21.10.2020 року на суму 50787,25грн.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі №420/4457/21 скасувати в частині визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДПС в Одеській області №10369-13 від 21.10.2020 року на суму 50787,25грн.

В означеній частині прийняти нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №10369-13 від 21.10.2020 року на суму 50787,25грн. відмовити.

В іншій частині апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі №420/4457/21 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Шляхтицький О.І. Єщенко О.В.