Справа № 420/7809/19
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7809/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2019 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС в Одеській області від 19.09.2018 року №9-54 на загальну суму 12 209,32 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що у листопаді 2019 року він отримав податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області №9-54 від 19.09.2018 року, згідно якої вимагається сплатити податковий борг на суму 12209,32 грн. по земельному податку.

Однак, позивач не погоджується з приписами податкової вимоги та оскаржує її правомірність до суду.

Так, позивач вказує, що він є власником нерухомих об`єктів, проте, у нього відсутні правовстановлюючі документи або договір оренди на земельну ділянку, на якій розташована нерухомість, а відтак, на думку позивача, він не є платником земельного податку.

Процесуальний рух справи

Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року зазначену позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам статей 160, 161 КАС України.

Ухвалою суду від 21 січня 2020 року, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.

Ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання від 18 лютого 2020 року, суд ухвалив зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області надати докази направлення та вручення ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень, відповідно до яких ОСОБА_1 нарахований земельний податок.

Ухвалою суду від 18 березня 2020 року зупинено провадження у справі №420/7809/19 до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року поновлено провадження у справі.

11 жовтня 2021 року до суду через канцелярію надійшло клопотання Головного управління ДПС в Одеській області про заміну відповідача.

У судовому засіданні 11 жовтня 2021 року судом, протокольною ухвалою, на підставі статті 52 КАС України, здійснено заміну відповідача по справі №420/7809/19 з Головного управління ДПС в Одеській області, , (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) на правонаступника Головне управління ДПС в Одеській області, , (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5), як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. У зв`язку з заміною відповідача розгляд справи розпочато спочатку зі стадії відкриття провадження у справі.

Судове засідання, призначене на 08 листопада 2021 року 12 год. 30 хв., було перенесене на 17 листопада 2021 року 12 год. 30 хв.

У судове засідання, призначене на 17 листопада 2021 року, сторони не з`явились, про місце, дату і час судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно.

Від представника позивача 04 листопада 20212 року через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідачем причини неявки не повідомлені.

Відзив на позовну заяву

13 лютого 2020 року до суду від Головного управління ДПС в Одеській області (вхід.№6641/20) надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що 30.06.2018 року Мосійчуку були винесені податкові повідомлення-рішення, які не оскаржувались та є чинними, а відтак, сума податкового боргу є узгодженою.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За приписами ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами, у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи та докази для їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступні обставини та факти.

Позивач - ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно (а.с.4, 6, 7) та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.5), є власником нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Листом від 05.02.2019 року вих. №68/02-20 (а.с.8) Ряснопільська сільська рада Березівського району Одеської області повідомила ОСОБА_1 , що згідно облікових даних він є платником земельного податку на земельну ділянку, на якій розташовані приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . За період 2018 року ОСОБА_1 було нараховано сплату земельного податку в розмірі 12209,32 грн. Також зазначено, що в разі несплати даного податку за позивачем рахуватиметься борг, який необхідно сплатити або вирішити сплату заборгованості у судовому порядку.

Матеріали справи містять податкову консультацію ДФС України на ім`я ОСОБА_2 від 06.12.2018 (а.с.9), відповідно до якої зазначено, що особу, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні статті 269 ПКУ до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку визначеному законом. До такого моменту зазначена особа відповідно до вимог Податкового кодексу України не повинна сплачувати земельний податок.

19.09.2018 року Головне управління ДПС в Одеській області склало податкову вимогу форми «Ф» №9-54 (а.с.10, 34), відповідно до якої станом на 18.09.2018 сума податкового боргу платника податків ОСОБА_1 становить 12209,32 грн., у т.ч. земельний податок з фізичних осіб 12209,32 грн.

Відповідач вказує, що вищевказана заборгованість виникла за ОСОБА_1 внаслідок прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень про нарахування земельного податку.

Відповідно до листа Головного управління ДПС в Одеській області від 26.02.2020 №4432/9/15-32-08-04-12 (а.с.90-91) на адресу Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, податкові повідомлення-рішення від 30.06.2018 складені Головним управлінням ДПС в Одеській області на ім`я ОСОБА_1 щодо нарахування земельного податку були направлені до Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області для забезпечення належного вручення ОСОБА_1 . З огляду на зазначене цим листом ГУДПС просило сільську раду надати докази направлення та вручення ОСОБА_1 зазначених податкових повідомлень-рішень або будь-яких інших документів, пов`язаних з даною справою.

Однак, до суду жодних податкових повідомлень-рішень про нарахування ОСОБА_1 земельного податку відповідачем не надано, у т.ч. на виконання ухвали суду про витребування доказів.

Натомість, позивач, оскаржуючи податкову вимогу від 19.09.2018 року №9-54, наполягає на тому, що він не є платником земельного податку.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Предметом розгляду цієї справи є встановлення правомірності формування контролюючим органом податкової вимоги від 19.09.2018 року №9-54 на суму 12209,32 грн.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно п.п.14.1.157 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Підпунктом 14.1.153 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Приписами статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (п.п.16.1.2 п.16.1); подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (п.п. 16.1.3 п. 16.1); сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи ( п.п.16.1.4 п.16.1).

Відповідно до п.42.1. ст.42 Податкового кодексу України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Згідно з п.42.2. ст.42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п.1, 3 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204, після підписання податкове повідомлення-рішення (крім податкового повідомлення-рішення за формою «Ф») не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків. Податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» надсилається (вручається) платнику податків у терміни, встановлені Кодексом для податків на майно фізичних осіб. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Кодексу.

Відповідно до п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п.59.3 ст.59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

У відповідності з ч.2 ст.2 КАС України критеріями правомірності рішення, дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є, зокрема прийняття владним суб`єктом рішення, вчинення дії (бездіяльності) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано.

Повноваження контролюючого органу щодо здійснення адміністрування податків, зборів, обов`язкових платежів спрямовані на забезпечення виконання кожним конституційного обов`язку сплатити податки, збори, обов`язкові платежі в установлених законом розмірах, порядку та строки. Неповідомлення особи про визначене їй за результатами податкового контролю податкове зобов`язання не буде відповідати меті, з якою надано це повноваження.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 04.06.2020 у справі №826/11455/15, яка є обов`язковою для суду в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Проте, матеріали справи не містять ані податкових повідомлень-рішень про обов`язок ОСОБА_1 сплатити суму грошового зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб, ані доказів направлення зазначених податкових повідомлень-рішень на адресу позивача.

При цьому, суд критично оцінює наявні у матеріалах справи листи Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області від 05.02.2019 №68/02-20 (а.с.8), яким повідомлено ОСОБА_1 , що згідно облікових даних він є платником земельного податку на земельну ділянку, на якій розташовані приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , та, що за період 2018 року ОСОБА_1 було нараховано сплату земельного податку в розмірі 12209,32 грн., а також Головного управління ДПС в Одеській області від 26.02.2020 №4432/9/15-32-08-04-12 (а.с.90-91), адресованого Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області, із зазначенням, що податкові повідомлення-рішення складені Головним управлінням ДПС в Одеській області на ім`я ОСОБА_1 щодо нарахування земельного податку були направлені до Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області для забезпечення належного вручення ОСОБА_1 , оскільки зазначені листи не можуть вважатися належним доказом направлення позивачу податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки матеріали справи не містять доказів складення податкових повідомлень-рішень Головним управлінням ДПС в Одеській області на ім`я ОСОБА_1 щодо нарахування земельного податку (що визначено відповідачем як суму боргу у спірній податковій вимозі), не містять доказів направлення позивачу у встановленому нормами Податкового кодексу України порядку, що свідчить про те, що податкові зобов`язання не є узгодженими та не набули статусу податкового боргу, що своєю чергою свідчить про відсутність правових підстав у контролюючого органу для прийняття оскаржуваної податкової вимоги.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди, які розглядають спори повинні використовувати положення Конвенції та судові рішення ЄСПЛ.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20.01.2012 року «Рисовський проти України» зазначив, що ризик будь - якої помилки державного органу, у тому числі тої, причиною якої є їх власна недбалість, повинен покладатись на саму державу та її органи.

Розглядаючи цю справу, Європейський суд зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Це є «гарантією стабільності суспільних відносин», яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов`язок виправити свої помилки.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п.74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

За змістом ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено правомірності винесеної податкової вимоги, а тому вона підлягає скасуванню.

При цьому, суд не надає оцінки доводам позивача щодо наявності чи відсутності у нього обов`язку сплачувати земельний податок, оскільки податкові повідомлення-рішення є самостійними актами індивідуальної дії, і правомірність їх винесення може бути перевірено лише у разі їх безпосереднього оскарження.

Предметом оскарження у даній справі є лише податкова вимога та суд в межах даного судового розгляду надає оцінку лише обставинам наявності чи відсутності у позивача узгодженого податкового боргу на день винесення спірної вимоги, а не наявність боргу, підставам його виникнення.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Таким чином, скасування судом податкової вимоги не нівелює конституційний обов`язок позивача сплачувати податки.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на зазначене, оцінюючи докази, які є у справі, в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та необхідність його задоволення.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено, суд, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, здійснює розподіл судових витрат зі сплати судового збору на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області, рішення якого судом визнано протиправним та скасоване.

Позивачем під час розгляду справи було сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 13.12.2019 №8045 (а.с.14).

Враховуючи задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області становить 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 139, 194, 243-246, 205, 250, 255, 258, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми «Ф» Головного управління ДПС в Одеській області від 19.09.2018 року №9-54.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; код ЄДРПОУ ВП:44069166) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166).

Суддя О.В. Глуханчук