Справа № 807/2165/16
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 807/2165/16 пров. № А/857/15552/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гудима Л. Я.,

Довгополова О. М.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

представника відповідача Благої О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року (прийняте у м. Ужгороді суддею Рейті С.І.; складене у повному обсязі 20 квітня 2021 року) в адміністративній справі № 807/2165/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення бюджетної заборгованості та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року Фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Мукачівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - Мукачівська ОДПІ, відповідач) від 01 грудня 2016 року за № ;

- стягнути з Державного бюджету України на його користь, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «ВіЕс Банк» м. Львів МФО 325213 бюджетну заборгованість з ПДВ в сумі 115 130,00 грн;

- зобов`язати Мукачівську ОДПІ винести податковий висновок та направити його до Мукачівського управління Державної казначейської служби України Закарпатської області на виплату на його користь шляхом перерахування на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 в ПАТ ВіЕс Банк м. Львів МФО 325213 бюджетну заборгованість з ПДВ в сумі 115 130,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що Мукачівська ОДПІ протиправно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, позаяк придбаний ним, як фізичною особою, транспортний засіб було використано у власній господарській діяльності у повній відповідності до норм законодавства, що дає йому право на віднесення суд податку на додану вартість (далі - ПДВ) до податкового кредиту, при тому, що норми податкового законодавства не обмежують право платника податку на податковий кредит залежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах за договорами придбання товарів, в т.ч. транспортних засобів та визначають для всіх однакові права та обов`язки.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 01 грудня 2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року касаційну скаргу Мукачівської ОДПІ було задоволено частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи вказані рішення, Верховний Суд вказав, що доводи контролюючого органу про те, що «фізична особа-підприємець» та «фізична особа» мають різний податковий та правовий статус, а також те, що за відсутності ведення бухгалтерського обліку, іншого обліку в частині підтвердження використання майна у підприємницькій діяльності, ФОП не може на підставі лише податкової накладної включати до складу податкового кредиту суму ПДВ по придбаних транспортних засобах, залишились поза увагою судів, хоча дослідження вказаних обставин має визначальне значення для правильного вирішення даної справи.

Встановивши, що позивач є платником ПДВ, суд однак не встановили обставин та не дослідили докази, які є визначальними для правильного вирішення цієї справи, а саме щодо порядку ведення обліку доходів та витрат, обліку основних фондів, нарахування амортизації, наявності правильного документального оформлення та підтвердження даних бухгалтерського обліку.

Крім того, визначальною обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту для ФОП, зареєстрованого як платника ПДВ є подальше використання таких основних засобів в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.

Отже визначальним для правильного вирішення справи є встановлення обставини щодо придбання позивачем основних засобів, їх облік, здійснення амортизаційних відрахувань.

Тобто, необхідно встановити чи обліковував у бухгалтерському обліку позивач придбаний транспортний засіб та яким чином, якщо окремий облік основних засобів позивачем не вівся, то необхідно встановити чи при декларуванні за наслідками здійснення господарської діяльності позивачем у податковій звітності зазначалась амортизація основних засобів і чи така амортизація стосувалась придбаного транспортного засобу за наслідками придбання якого позивачем віднесено суми ПДВ до податкового кредиту.

При цьому необхідно враховувати чи встановлюються обмеження щодо можливості перебування у ФОП основних засобів та щодо можливості визначати податковий кредит відповідного періоду з урахуванням сум ПДВ, сплаченого в ціні придбання, зокрема, основних засобів з огляду на приписи податкового законодавства (пп. 14.1.138 п. 14.1 ст.14, ст. 198 ПК України).

Відтак, для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно дослідити відповідні докази та встановити: чи вівся позивачем бухгалтерський облік; якщо вівся бухгалтерський облік, чи відображено позивачем у такому придбаний транспортний засіб як основний засіб та чи здійснювались на такі амортизаційні відрахування; якщо бухгалтерський облік позивачем не вівся, чи відображав позивач у деклараціях за наслідками господарської діяльності амортизаційні відрахування на основні засоби, які саме та за який період.

За результатами нового розгляду рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Мукачівської ОДПІ за № від 01 грудня 2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням в частині задоволених позовних вимог, його оскаржило ГУ ДПС у Закарпатській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з наданням неправильної правової оцінки доказам у справі та з порушенням норм матеріального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на час проведення перевірки документів, що підтверджували використання придбаних транспортних засобів у господарській діяльності позивача, превіряючим надано не було. Також ФОП ОСОБА_1 не вів облік транспортних засобів як основних фондів у відповідності до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, Методичних рекомендацій по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку, Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, Типових форм первинної облікової документації з обліку основних засобів, дотримання яких дає змогу визначити наявність у суб`єкта підприємництва основних засобів та, відповідно, правомірність формування показників звітності. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 23.09.2020 у справі № 807/812/16 і дає підстави вважати правомірними оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а вимоги позивача безпідставними.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, суб`єкт господарювання ОСОБА_1 зареєстрований в Мукачівському міському виконавчому комітеті, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію від 15.06.2000.

Також він перебуває на податковому обліку в Мукачівській ОДПІ, є платником ПДВ.

Фактичний вид діяльності:

49.41 - Вантажний автомобільний транспорт.

27 липня 2016 року між позивачем та фірмою UAB VLANTANA був укладений договір купівлі-продажу на придбання сідельного тягача марки Mercedes-Benz Actros 1844, рік випуску 2011 року, номер шасі НОМЕР_2 . Проведено передоплату у розмірі 100 % (18 000,00 євро), що підтверджено платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах № 244 від 08 серпня 2016 року.

Відповідно до ВМД № 305090005/2016/005991 від 26.08.2016 позивач імпортував на митну територію України тягач сідельний, для перевезення напівпричепів двомісний марки Mercedes-Benz Actros 1844 рік випуску 2011 року; ціна напівпричепу - 18 000,00 євро, відправник - UAB VLANTANA (Литва).

Сума ПДВ, сплачена позивачем, складає 115 130,25 грн.

Вказаний транспортний засіб був зареєстрований за фізичною особою ОСОБА_1 ; реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Надалі ФОП ОСОБА_1 було заявлено до відшкодування на розрахунковий рахунок ПДВ за придбаний транспортний засіб загалом на суму 115 130,25 грн.

У період з 28.10.2016 по 03.11.2016 посадові особи податкового органу провели документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок за серпень 2016 року, за результатами якої склали Акт за № 3538/1301/ від 10 листопада 2016 року (далі - Акт перевірки).

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 приписів п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, пп. "б" п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в частині завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ на суму 115 130,00 грн по декларації за серпень 2016 року.

При цьому зазначено, що для формування податкового кредиту з ПДВ вирішальним є фактом використання придбаних ТМЦ в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника. ФОП за відсутності ведення бухгалтерського обліку, іншого обліку в частині підтвердження використання майна у підприємницькій діяльності, а також не будучи фактично суб`єктом права власності на таке майно, не може лише на підставі податкової накладної включати до складу податкового кредиту суму ПДВ по придбаних транспортних засобах.

На підставі Акта перевірки та відповідно до встановлених порушень Мукачівською ОДПІ було прийняте податкове повідомлення-рішення № від 01 грудня 2016 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 115 130,00 грн та донараховано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 28 782,50 грн.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням та вважаючи його протиправним, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позаяк позивач у встановленому законом порядку придбав та зареєстрував спірний транспортний засіб, сплатив суму ПДВ, вказаний транспортний засіб використовується в межах його господарської діяльності, він має право на включення сплачених сум ПДВ за придбаний транспортний засіб до складу податкового кредиту, при тому, що надані позивачем документи підтверджують факт ведення ним обліку транспортного засобу як основного засобу та ведення амортизаційних нарахувань по цьому основному засобу.

Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем без урахування вимог ПК України, з порушенням передбачених ст. 2 КАС України принципів.

Водночас, суд вважав, що позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача шляхом перерахування на його розрахунковий рахунок бюджетної заборгованості з ПДВ в сумі 115 130,00 грн; зобов`язання відповідача винести податковий висновок та направити його до Мукачівського управління державної казначейської служби України Закарпатської області на виплату на користь позивача шляхом перерахування на вищезазначений розрахунковий рахунок бюджетної заборгованості з ПДВ є передчасними і не підлягають до задоволення.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому, відповідно до приписів статті 308 КАС України рішення суду переглядається лише в частині задоволених позовних вимог.

На переконання колегії суддів висновки суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Згідно із пп. 14.1.18, 14.1.36, 14.1.138, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) бюджетне відшкодування - це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, в тому числі автоматичне бюджетне відшкодування в порядку та за критеріям, визначеним у розділі V цього Кодексу;

господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 20000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік);

податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до абз. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов`язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету (підпункт «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України).

Згідно із п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів встановлюється Порядком, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (далі - Порядок), згідно із пунктами 6, 8 якого транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

За змістом цих норм, вказаний Порядок не передбачає можливості реєстрації транспортних засобів окремо за фізичними особами - підприємцями.

Як зазначено вище, транспортний засіб (тягач сідельний, для перевезення напівпричепів двомісний марки Mercedes-Benz Actros 1844 рік випуску 2011) відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , був зареєстрований за фізичною особою ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 819/710/17 сформовано правову позицію, відповідно до якої встановлені Порядком особливості реєстрації транспортних засобів не впливають на право ФОП на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені ПК України.

За висновками Верховного Суду особливих умов для формування податкового кредиту та визначення дати виникнення права на податковий кредит для фізичних осіб - суб`єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, ПК України не передбачено, а тому здійснена реєстрація транспортних засобів на фізичну особу, а не на суб`єкта підприємницької діяльності жодним чином не впливає на право позивача на податковий кредит, оскільки реєстрація права власності на фізичну особу не може розглядатися як підстава для неможливість укладення договорів ФОП у межах її підприємницької діяльності, яка відповідно до частини другої статті 128 Господарського кодексу України відповідає всім майном, що належить їй на праві приватної власності, за своїми обов`язками в сфері підприємництва, та ідентифікаційний - номер якої як платника податків та інших обов`язкових платежів належить фізичній особі - громадянину.

Аналогічну правову позицію також викладено у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 803/1021/17, від 08.08.2018 у справі № 813/4630/13-а, від 30.10.2018 у справі № 807/537/17.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що реєстрація транспортних засобів саме за фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем жодним чином не позбавляє права такої особи на податковий кредит з ПДВ за операціями з придбання відповідних транспортних засобів, якщо були дотримані умови формування податкового кредиту, визначені ПК України, зокрема щодо подальшого використання таких основних фондів у межах власної господарської діяльності та наявності належного документального оформлення сформованого податкового кредиту.

На виконання вимог Верховного Суду, викладених у постанові від 24.06.2020, з питань встановлення порядку облікування у бухгалтерському обліку придбаного транспортного засобу, визначення його амортизації як основних засобів при декларуванні за наслідками здійснення господарської діяльності позивачем, суд першої інстанції взяв до уваги надані позивачем копії таких документів: податкової декларації з ПДВ ФОП ОСОБА_1 за серпень 2016 року з додатками № 1-7 та квитанцією № 2 від 19.09.2016 про отримання; витягів з актів № 259/13-06/ від 29.03.2019 та № 360/1303/ від 15.05.2017; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 ; інвентарної картки № НОМЕР_5 обліку об`єкта основних засобів тягач сідельний Mercedes-Benz Actros 1844 НОМЕР_6 ; відомості нарахування амортизації ОЗ AO 8940 ВІ; рахунку на оплату № 522 від 02.04.2020; актів надання послуг № 522 від 02.04.2020, № 189 від 11.02.2019, № 1401 від 01.10.2019, № 767 від 05.06.2018, № 850 від 28.06.2017, № 1180 від 12.09.2016; міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) № 351954 від 30.03.2020, № 352302 від 24.09.2019, № 325661 від 05.02.2019, № 309566 від 31.05.2018, № 282398 від 23.06.2017, № 35373 від 06.09.2016; рахунків на оплату № 1401 від 01.10.2019, № 189 від 11.02.2019, № 767 від 05.06.2018, № 850 від 28.06.2017, № 1180 від 12.09.2016.

Вказані докази підтверджують факт ведення позивачем обліку транспортного засобу як основного засобу, ведення амортизаційних нарахувань по зазначеному основному засобу та використання вказаного транспортного засобу в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, що дає позивачу право на включення до податкового кредиту суми ПДВ нарахованої (сплаченої) у зв`язку з придбанням транспортного засобу (як основного засобу). При цьому, колегія суддів зауважує, що обов`язок ведення позивачем інших форм обліку основних засобів (крім наданих позивачем) законодавством не передбачений.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 807/1380/16.

Разом з тим, наведена в апеляційній скарзі постанова Верховного Суду, як підстава для задоволення вимог скарги, не є релевантною стосовно спірних правовідносин.

З приводу покликання апелянта на те, що на час проведення перевірки документів, які б підтверджували використання придбаних транспортних засобів у господарській діяльності позивача перевіряючим надано не було, колегія суддів зауважує, що в справі відсутні докази того, що посадові особи контролюючого органу під час проведення перевірки скеровували позивачу запит про надання таких документів і що позивач їх не надав (відмовився надавати); при цьому, строки та порядок подачі доказів до суду визначені статтею 79 КАС України і такі застосовуються судом при розгляді справи.

Що стосується решти доводів апеляційної скарги, то такі на законність рішення суду першої інстанції не впливають, а відтак і не потребують додаткового аналізу та спростування.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, який узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини, висловленими у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; п. 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; п. 23), «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; п. 58), обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року в адміністративній справі № 807/2165/16 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Постанова складена у повному обсязі 13 грудня 2021 року.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду