Справа № 520/10811/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 р. Справа № 520/10811/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, по справі № 520/10811/21

за позовом Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Водолій"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ

Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі по тексту - ХОВ ФСЗІ, позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водолій» (далі по тексту ТОВ "Водолій", відповідач), в якому просило суд:

- стягнути з ТОВ "ВОДОЛІЙ» на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, у сумі 25650,00 грн;

- стягнути з ТОВ "ВОДОЛІЙ» на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 164,16 грн.

- стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2 270 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем у спірних відносинах не виконано обов`язку у 2020 році щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", що є підставою для сплати ним адміністративно-господарських санкцій, передбачених положеннями ст. 20 вказаного Закону, у розмірі 25 650 грн, які розраховано на підставі звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за формою 10-ПОІ від 22.02.2021 за 2020 рік. У зв`язку з чим, також вважає, що позивач має сплатити пеню у розмірі 164,16 грн, розрахунок якої додано до позовної заяви.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 року по справі № 520/10811/21 адміністративний позов Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 1 під., оф. 16, м. Харків, 61022, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОДОЛІЙ" (вул. Гвардійців Широнінців, буд. 83/26, м. Харків, 61144, ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 по справі № 520/10811/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про виконання відповідачем вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» в частині вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, з огляду на подання ним щомісячно протягом 2020 року звітів форми № 3-ПН до центру зайнятості, оскільки він суперечить приписам статей 18-20 вказаного Закону, з аналізу яких слідує, що виконанням нормативу робочих місць вважається саме самостійне працевлаштування роботодавцем особи з інвалідністю, а не тільки створення робочих місць. Натомість, відповідач не надав жодного доказу щодо вжиття ним будь-яких заходів щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема, шляхом розміщення інформації про наявність на підприємстві вільних вакансій у загальновідомих регіональних або спеціалізованих газетах, сайтах пошуку роботи, що свідчить про те, що дії відповідача щодо працевлаштування осіб з інвалідністю носять виключно формальний характер. Також зауважує, що відповідачем не надано до суду доказів щодо створення спеціалізованих робочих місць та доказів, які б свідчили про недопущення ним дискримінації осіб з інвалідністю поряд з іншими працівниками, наприклад, що заробітна плата, заявлена в звіті за формою № 3-ПН не є меншою, ніж та, яка пропонується іншим кандидатам на таку ж посаду.

Відповідач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне, обґрунтоване та прийняте із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Пояснив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій, передбачених положеннями ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", оскільки в період з січня по серпень 2020 року на підприємстві працювала одна особа з інвалідністю, що враховуючи середньооблікову чисельність працівників у цей період (11-12 осіб) не порушувало визначеного ст. 19 вказаного Закону нормативу, та в свою чергу свідчило про відсутність обов`язку у відповідача повідомляти центр зайнятості про наявні вакантні посади для працевлаштування осіб з інвалідністю за вказаний період. Крім того, вказує, що в вересні 2020 після звільнення з підприємства 4-х працівників в тому числі і особи з інвалідністю, середньооблікова чисельність працівників склала від 5 до 7 осіб, у зв`язку з чим відповідачем тільки в грудні було подано до центру зайнятості звіт за формою № 3-ПН, в якому зазначено про наявність одного вакантного місця для особи з інвалідністю за посадою провізор. Зауважує, що доводи позивача про наявність у відповідача обов`язку здійснювати самостійно пошук осіб з інвалідністю, які могли б зайняти відповідні вільні посади на підприємстві є хибними та такими, що суперечать приписам ч.1 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", оскільки такий обов`язок покладено на державну службу зайнятості. Враховуючи викладене, стверджує, що ТОВ «ВОДОЛІЙ» надано до суду достатньо належних доказів щодо вжиття ним усіх залежних заходів, передбачених нормами Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що у січні - серпні 2020 року середньооблікова чисельність працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОДОЛІЙ", що працювали у цих місяцях 2020 року, складала 11-12 осіб. При цьому, у відповідача працювала одна особа з інвалідністю, що підтверджується випискою № 01-07/21с від 14.07.2021 з Наказу №5/1 від 13.09.1999 про прийняття на роботу головного бухгалтера ОСОБА_1 та довідкою МСЕК серії 10ААА № 605608 про встановлену особі інвалідність.

У вересні 2020 року у зв`язку зі звільненням 4-х працівників (у т.ч. особи з інвалідністю (наказ про звільнення № 49 від 01.09.2020) середньооблікова чисельність працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОДОЛІЙ", що працювали у наступних місяцях (вересень-листопад 2020 року) складала менше 8 осіб, що підтверджується щомісячними звітами про суму нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсацій застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4) за вересень-листопад 2020 року, в яких зазначено середньооблікова кількість штатних працівників за відповідний звітний період (місяць), що подавався до Державної податкової служби.

ТОВ "ВОДОЛІЙ" на виконання ч. 1, ч. 11 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 №875-ХІІ мало в наявності у грудні 2020 року 2 робочих місця для працевлаштування на них осіб з інвалідністю, про що інформувало Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звітом форми № 3-ПН за грудень 2020 року, який подано 11.12.2020 та отримано відповідачем 17.12.2020, де міститься інформація про наявність 1 вакантного місця фармацевта - особи з інвалідністю та 1 вакантного місця провізора - особи з інвалідністю.

Вважаючи, що відповідачем у 2020 році не виконано нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 25650,00 грн та пеню за несвоєчасну сплату останніх у розмірі 164,16 грн.

У зв`язку з несплатою відповідачем адміністративно-господарських санкцій та пені, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Залишаючи без задоволення адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо вжиття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому він не може бути притягнутий до відповідальності, передбаченої статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІІ (далі по тексту - Закон № 875-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, частиною другою статті 19 Закону 875-XII зобов`язано підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, самостійно розраховувати кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та забезпечувати працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів). Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Частиною першою статті 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною другою вказаної статті регламентовано, що види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

За приписами частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

У зв`язку з цим, для правильного вирішення спору необхідно перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення порушення правил здійснення господарської діяльності, яке полягає у необхідності забезпечення середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VI, (далі по тексту - Закон № 5067-VI,) роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання пункту 4 частини третьої статті 50 Закону № 5067-VI, наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії).

В контексті прийнятого Закону № 5067-VI, та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Як вбачається із пункту 6 Порядку роботодавець визначає вид звітності - первинна або уточнювальна. Первинна звітність подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії). Уточнювальна звітність подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії: умов праці, розміру заробітної плати, вимог до претендента тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та назви професії (посади).

Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що законодавцем чітко визначені обов`язки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю :

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,

- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- в разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Відтак, на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі № 819/639/17.

З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми № 3-ПН.

Таким чином, передбачена частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону № 875-ХІІ, а саме: невиділення та нестворення робочих місць, ненадання державній службі зайнятості інформації, незвітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, оскільки саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону № 875-ХІІ, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2019 року у справі № 820/2190/17, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування.

Так, як стверджує відповідач та не заперечує позивач, в період з січня по серпень 2020 року середньооблікова чисельність працівників на ТОВ «ВОДОЛІЙ» становила 11-12 осіб

З наявної в матеріалах справи виписки з наказу № 5/1 від 13.09.1999 ТОВ «ВОДОЛІЙ» «Про прийняття на роботу» (а.с. 46), копії наказу № 49 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) (а.с. 47), судом встановлено, що в період з січня по серпень 2020 включно на ТОВ «ВОДОЛІЙ» на посаді головного бухгалтера працювала ОСОБА_1 (звільнена за угодою сторін 01.09.2020), якій відповідно до наданої до матеріалів справи копії довідки МСЕК серії 10ААА № 605608 встановлено третю групу інвалідності з 21.04.2011 року безстроково (а.с. 48).

Отже, з наведеного слідує, що в період з січня по серпень 2020 року на ТОВ «ВОДОЛІЙ» була працевлаштована одна особа з інвалідністю, що з урахуванням наведених вище норм, свідчить про виконання відповідачем, встановленого приписами ч. 1 ст. 19 Закону № 875-ХІІ нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, та в свою чергу виключає покладення на відповідача обов`язку у період з січня по серпень 2020 року подавати до державної служби зайнятості звіти за формою № 3-ПН.

Також матеріалами справи підтверджено, що в період з вересня по листопад 2020 року середньооблікова чисельність працівників на ТОВ «ВОДОЛІЙ» становила: у вересні 4 особи, у жовтні 5 осіб, у листопаді 4 особи (підтверджується звітами про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсацій застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4) а.с. 25-26, 31-32, 38-39), тобто менше восьми осіб, що як слідує зі змісту наведеної вище ч.1 ст. 19 Закону № 875-ХІІ (для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця), унеможливлює утворення на підприємстві навіть одного робочого місця для працевлаштування осіб з інвалідністю.

У зв`язку з чим, у відповідача у вказаний період був відсутній обов`язок реєструватися у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням, а також сповіщати Харківський міський центр зайнятості про створені та наявні у відповідача вакантні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ВОДОЛІЙ» в грудні 2020 у зв`язку зі створенням вакансій, на які можуть бути працевлаштовані особи з інвалідністю було подано до Харківського міського центру зайнятості звіт за формою № 3-ПН, зареєстрований останнім 17.12.2020, в якому вказано про наявність однієї посади провізора та однієї посади фармацевта (а.с. 43-зворот).

Таким чином, у 2020 році протягом періоду, в якому у відповідача з огляду на наведені вище обставини були наявні вакантні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, ТОВ «ВОДОЛІЙ» було належним чином проінформовано Харківський міський центр зайнятості про наявність вказаних вакансій, відтак останній мав можливість у 2020 році направляти відповідних осіб для подальшого працевлаштування.

Відмов з боку підприємства у працевлаштуванні людей з інвалідністю за направленням Харківського міського центру зайнятості не було.

Таким чином, відповідачем здійснено всіх заходів для працевлаштування інвалідів, зокрема, повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів, інформування позивача про вказані дії та надання звіту про попит на робочу силу, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій є безпідставним.

Доводи позивача про ненадання ТОВ «ВОДОЛІЙ» доказів вжиття ним заходів щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема, шляхом розміщення інформації про наявність на підприємстві вільних вакансій у загальновідомих регіональних або спеціалізованих газетах, сайтах пошуку роботи, а також доказів створення спеціалізованих робочих місць та таких, що свідчили б про недопущення підприємством дискримінації осіб з інвалідністю поряд з іншими працівниками, наприклад, що заробітна плата, заявлена в звіті за формою № 3-ПН не є меншою, ніж та, яка пропонується іншим кандидатам на таку ж посаду, є неприйнятними, оскільки жодною нормою Закону № 875-ХІІ, яким врегульовано спірні правовідносини, не передбачено обов`язку вчинення роботодавцем таких дій та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "… адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 по справі № 520/10811/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій