Справа № 640/15973/20
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

за участю секретаря: Масловської К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправної постанови в частині, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.2011 №855 "Деякі питання передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою" в частині безоплатної передачі Маріупольській міській раді квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , придбаних сім`ї інваліда 1 групи Великої Вітчизняної війни ОСОБА_2 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи та має право на пільги.

Згідно з рішенням виконкому Маріупольської міської ради від 20.01.2010 № 19 "Про виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.01.2010 № 42-р "Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою, у м. Маріуполі", родині ОСОБА_1 були видані ордери від 22.01.2010 № 006277 та № 006278 на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Зазначені квартири були придбані Державною іпотечною установою на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.08.2009 № 962-р "Про придбання квартир для забезпечення житлом громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов" за квотою Маріупольської міської ради.

Кабінетом Міністрів України затверджено постанову № 855 від 27.07.2011 "Про деякі питання передачі квартир, придбаних державною іпотечною установою", якою затверджено Порядок безоплатної передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою.

Відповідно до вказаного Порядку, квартири передаються безоплатно відповідно до актів Кабінету Міністрів України з державної власності у комунальну власність територіальних громад.

Вважаючи постанову № 855 від 27.07.2011 "Про деякі питання передачі квартир, придбаних державною іпотечною установою" протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", Кабінет Міністрів України у сферах соціальної політики, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій: забезпечує проведення державної соціальної політики, вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечує соціальний захист громадян; забезпечує підготовку проектів законів щодо державних соціальних стандартів і соціальних гарантій; забезпечує розроблення та виконання державних програм соціальної допомоги, вживає заходів щодо зміцнення матеріально-технічної бази закладів соціального захисту інвалідів, пенсіонерів та інших непрацездатних і малозабезпечених верств населення.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Діяльність Кабінету Міністрів України, відповідно до частини першої статті 119 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Частиною другою статті 50 цього Закону України встановлено, що проекти актів Кабінету Міністрів України готуються, зокрема, міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади.

Згідно з частиною першою статті 51 Закону України, постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Частина третя статті 4 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" визначає, що Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності.

Відповідно до параграфу 44 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 (далі - Регламент) розробник подає Мін`юсту для проведення правової експертизи разом з пояснювальною запискою, матеріалами погодження (листами із зауваженнями і пропозиціями).

З матеріалів справи вбачається, що проект постанови був розроблений Міністерством фінансів України на виконання доручення Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 № 77429/1/1-10 до пункту 7 Плану організації підготовки проектів актів необхідних для забезпечення реалізації статті 30 розділу VI Закону України "Про Державний бюджет на 2011 рік".

Як вбачається з пояснювальної записки Міністра фінансів України від 23.06.2011, метою прийняття оскаржуваної постанови було те, що протягом 2009 року згідно з актами Кабінету Міністрів України Державній іпотечній установі було надано право спрямовувати кошти, отримані від запозичень, здійснених шляхом випуску облігацій під державні гарантії, на фінансування заходів щодо забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку, зокрема на придбання квартир за переліками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Актами Кабінету Міністрів України був визначений перелік квартир для придбання Державною іпотечною установою на загальну суму близько 1, 58 млрд. грн., здійснений розподіл квартир між головними розпорядниками бюджетних коштів та органами місцевого самоврядування, а також рішеннями Уряду визначений список громадян, яким передані квартири.

Проектом постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.2011 №855 "Деякі питання передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою" було запропоновано затвердити Порядок безоплатної передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою, який визначає механізм передачі квартир, які були придбані Державною іпотечною установою, відповідно до актів Кабінету Міністрів України, що знаходяться на її балансі, а саме: у разі здійснення передачі квартир головним розпорядникам бюджетних коштів - до сфери управління відповідного державного органу та виконавчим органам влади - шляхом передачі квартир із державної до комунальної власності.

Відповідно до довідки про погодження проекту постанови Кабінету Міністрів України "Про безоплатну передачу квартир, придбаних Державною іпотечною установою" від 26.07.2011 року зазначений проект було погоджено без зауважень Міністерством регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства, Головою комісії з проведення реорганізації Міністерства економіки України, Головою правління Державної іпотечної установи, Головою Головного контрольно-ревізійного управління, Головою ліквідаційної комісії - першим заступником Голови Державного казначейства України.

На виконання зазначених повноважень Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 27.07.2011 № 855 "Деякі питання передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою".

Зі змісту наведеної норми вбачається, що оскаржуваною постановою відповідач лише затвердив Порядок безоплатної передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Право на житло належить до сфери прав будь-якої людини. Забезпечення житлом є життєвою необхідністю і одним з основних прав громадян незалежно від рівня економічного розвитку держави. Статтею 25 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, який включає харчування, одяг та житло.

Держава бере на себе обов`язки надавати безоплатно житло громадянам, які потребують соціального захисту. Щодо інших категорій громадян обов`язок держави полягає у створенні умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно з статтею 9 Житлового кодексу Української РСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним; житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 33 Житлового кодексу Української РСР поліпшення житлових умов члени житлово-будівельних кооперативів, громадяни, які мають жилий будинок (квартиру) у приватній власності, та інші громадяни, що проживають у цих будинках (квартирах), забезпечуються жилими приміщеннями на загальних підставах.

Згідно із статтею 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського жилого фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_3 відноситься до державного житлового фонду та є власністю територіальної громади м. Маріуполя.

Ордер на вказану квартиру за № 006277 від 22 січня 2010 року був наданий громадянці ОСОБА_3 - квартиронаймач, та члену її родині - онуку ОСОБА_4 .

Як вбачається із Поіменного списку громадян, яким надаються квартири, що придбані державною іпотечною установою у місті Маріуполі, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України 13 січня 2010 року за № 42, ОСОБА_1 на сім`ю з п`яти осіб на підставі рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 26 квітня 2000 року № 98/2 надано у користування квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Згідно зі статтею 65-1 Житлового кодексу Української РСР наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Частинами першою, п`ятою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком) на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України.

Згідно з пунктом 5 Порядку безоплатної передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою затвердженого Постановою № 855, безоплатна передача квартир здійснюється відповідною комісією, що утворюється: органом, уповноваженим управляти державним майном, якому передаються квартири; виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі передачі квартир з державної власності у комунальну власність відповідних територіальних громад.

До складу комісії з питань безоплатної передачі квартир входять представники Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації, а також не менш як три представники органу, якому передаються квартири. Головою зазначеної комісії є керівник органу, якому передаються квартири.

Безоплатна передача квартир оформляється актом приймання-передачі, складеним на підставі актів Кабінету Міністрів України щодо надання громадянам квартир.

Акт приймання-передачі квартир складається у п`яти примірниках за формою, встановленою Мінрегіоном, підписується головою та членами комісії з питань безоплатної передачі квартир та затверджується органом, який утворив таку комісію.

Відповідно до пункту 8 Порядку Державна іпотечна установа та органи, яким передані квартири, відображають в установленому порядку факт здійснення операції з передачі квартир у бухгалтерському обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог Постанови № 855 Державною іпотечною установою та Маріупольською міською радою було складено та підписано Акт-прийому-передачі квартир від 12.12.2011, відповідно до якого квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , які належать на праві власності держави та знаходяться у господарському віданні ДІУ, безоплатно передані у комунальну власність територіальної громади м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради.

З листів Державної іпотечної установи зокрема від 16.03.2020, від 22.05.2020, 24.04.2020, 15.06.2020 вбачається, що Маріупольській міській раді було передано свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічні паспорти та витяг з бухгалтерського балансового рахунку, зокрема, на квартири АДРЕСА_5 для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Крім того, як вбачається з листа від 15.06.2020 №2566/15/1 Державна іпотечна установа рекомендувала Позивачу звернутись до Маріупольської міської ради з вимогою зареєструвати право власності за собою на такі квартири шляхом внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі отриманих від установи оригіналів правовстановлюючих документів.

Таким чином, колегія суддів підтримує правову позицію Окружного адміністративного суду міста Києва, що спірні правовідносини виникли виключно між позивачем та Маріупольською міською радою.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Кабінет Міністрів України, приймаючи постанову від 27.07.2011 №855 "Деякі питання передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою" в частині безоплатної передачі Маріупольській міській раді квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , придбаних сім`ї інваліда 1 групи Великої Вітчизняної війни ОСОБА_2 , діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені у Законі України "Про Кабінет Міністрів України".

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.

Повний текст постанови виготовлено - 13 грудня 2021 року.