Справа № 540/4363/21
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/4363/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бехтерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Бехтерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області (далі - відповідач, Бехтерська с/р), у якому просить:

- визнати протиправними дії Бехтерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання від 19.03.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на території села Залізний Порт - 75653 Голопристанського району Херсонської області/за межами населених пунктів;

- визнати протиправним та скасувати рішення десятої сесії восьмого скликання Бехтерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області № 218 від 28.04.2021, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території села Залізний Порт - 75653 Голопристанського району Херсонської області/за межами населених пунктів;

- зобов`язати Бехтерську сільську раду Голопристанського району Херсонської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19.03.2021 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території села Залізний Порт - 75653 Голопристанського району Херсонської області/за межами населених пунктів;

- зобов`язати Бехтерську сільську раду Голопристанського району Херсонської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території села Залізний Порт - 75653 Голопристанського району Херсонської області/за межами населених пунктів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що 19.03.2021 вона звернулася до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для: будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,25 га; ведення садівництва - 0,12 га; індивідуального дачного будівництва - 0,1 га; будівництва індивідуальних гаражів - 0,01 га; особистого селянського господарства не більше - 2,00 га на території села Залізний Порт - 75653 Голопристанського району Херсонської області за межами населених пунктів.

Рішенням десятої сесії восьмого скликання Бехтерської сільської ради №218 від 28.04.2021 позивачці відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність вищевказаних земельних ділянок. Відмова мотивована тим, що земельні ділянки, щодо яких було подано заяву, перебувають у користуванні інших осіб. Позивачка не визнає заявлених мотивів відмови, стверджує про відсутність їх підтверджень.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 25.08.2021 позов залишений без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 11.10.2021 після усунення недоліків провадження відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.11.2021 року відповідачем подано відзив на позов, згідно якого останній позов не визнає. Вказує, що позивачка звернулась лише з одним клопотанням щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо однієї земельної ділянки. До заяви було додано три скріншоти зображень публічної кадастрової карти, в яких були відмічені лише земельні ділянки в зоні житлової та громадської забудови з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Щодо решти скріншотів, відповідач зазначає, які додані до позовної заяви, відповідач стверджує, що вони не надавались. Оскільки всі відмічені землі вже були передані у власність іншим громадянам, в задоволенні заяви позивачки було відмовлено.

Щодо клопотання в частині надання дозволу на розробку проектів відведення земельних ділянок з іншим цільовим призначенням: для ведення садівництва 0,12 га, для індивідуального дачного будівництва 0,1 га, для будівництва індивідуальних гаражів 0,01 гр, для особистого селянського господарства 2,0 га, то в цій частині, на думку відповідача, кллопотання не відповідало вимогам ч.2 ст. 123 Земельного кодексу України, а саме: до заяви не було додано графічних матеріалів. Також, відповідач звертає увагу суду на те, що в заяві позивачки мова йшла про одну земельну ділянку, але при цьому зазначено п`ять видів використання.

Відповідач стверджує, що одна земельна ділянка не може використовуватись за п`ятьма видами використання. Враховуючи, що додані до заяви графічні матеріали стосувались лише земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, то заява була розглянута лише у відповідній частині.

06.12.2021 року позивачкою подано до суду заяву-повідомлення в якій вона заявляє про незгоду з відзивом відповідача.

Зазначає, що графічні матеріали надавала до Новофедорівської сільської ради разом з листом 27.02.2021 року. Після цього довго спілкувалась з працівниками відповідача. 19.03.2021 року зверталась до Бехтерської сільської ради, отримала відповідь.

Також, зверталась до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області.

Крім наведеного в заяві позивачка просить суд надати номери вільних земельних ділянок в межах компетенції на території села Залізний Порт. Крім викладеного, просить залишити без розгляду відзив відповідача, покласти моральні збитки за обвинувачення адвокатом Вічної І.М. в адресу позивачки.

З приводу наведеної заяви, суд зазначає, що відповідно положень ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, суд вирішує спір, надання інформації щодо вільних земельних ділянок знаходиться поза межами компетенції суду, а тому відповідні клопотання позивачки задоволенню не підлягають.

Також, суд не може зобов`язати відповідача надати відповідну інформацію, оскільки предметом спору є рішення відповідача № 218 від 28.04.2021, а не спір позивачки відносно дій про ненадання списку вільних земельних ділянок.

Крім наведеного не можуть бути розглянуті вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди визначені в заяві-повідомленні, оскільки такі позовні вимоги не заявлялись позивачкою в позові, отже не є предметом судового розгляду.

Збільшення ж позовних вимог відповідно ст. 47 КАС України відбувається шляхом подання відповідної заяви з дотриманням приписів наведеної статті та у строки, нею визначені. Позивачкою дій, передбачених наведеною статтею не вчинялось.

Згідно зі ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

19.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для: будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,25 га; ведення садівництва - 0,12 га; індивідуального дачного будівництва - 0,1 га; будівництва індивідуальних гаражів - 0,01 га; особистого селянського господарства не більше - 2,00 га на території села Залізний Порт - 75653 Голопристанського району Херсонської області за межами населених пунктів.

Рішенням десятої сесії восьмого скликання Бехтерської сільської ради №218 від 28.04.2021 позивачці відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність вищевказаних земельних ділянок. Відмова мотивована тим, що земельні ділянки, щодо яких було подано заяву, перебувають у користуванні інших осіб.

Не погодившись з рішенням, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Враховуючи аргументи, якими сторони у справі обґрунтовують свої вимоги та заперечення, у тому числі мотиви оскаржуваних рішень, предметом доказування у справі є питання щодо правомірності відмови у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою для відведення у власність земельних ділянок для: будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,25 га; ведення садівництва - 0,12 га; індивідуального дачного будівництва - 0,1 га; будівництва індивідуальних гаражів - 0,01 га; особистого селянського господарства не більше - 2,00 га на території села Залізний Порт - 75653 Голопристанського району Херсонської області за межами населених пунктів.

Надаючи правову оцінку діям відповідача та рішенню від 28.04.2021 №218, суд зазначає, що підставою для вирішення питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність стала заява від 19.03.2021, з якою позивачка звернулася до Бехтерської сільської ради та просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельні ділянки для: будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,25 га; ведення садівництва - 0,12 га; індивідуального дачного будівництва - 0,1 га; будівництва індивідуальних гаражів - 0,01 га; особистого селянського господарства не більше - 2,00 га на території села Залізний Порт - 75653 Голопристанського району Херсонської області за межами населених пунктів.

До заяви позивачка долучила: графічні матеріали (фотокопія) - 3 ділянки (вільні) та копію довідки, що підтверджує громадянство України.

Рішенням Бехтерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області №218 від 28.04.2021 року відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, зокрема, громадянці ОСОБА_1 , оскільки вказані в графічних матеріалах земельні ділянки знаходяться в користуванні інших осіб (п.1.5 рішення).

Позивачка вважає отриману відмову протиправною, в зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає та реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 №2768-III (далі - ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Статтею 81 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для: будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,25 га; ведення садівництва - 0,12 га; індивідуального дачного будівництва - 0,1 га; будівництва індивідуальних гаражів - 0,01 га; особистого селянського господарства не більше - 2,00 га.

Отже, громадянин України вправі на підставі закону отримати безоплатно земельні ділянки для: будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,25 га; ведення садівництва - 0,12 га; індивідуального дачного будівництва - 0,1 га; будівництва індивідуальних гаражів - 0,01 га; особистого селянського господарства не більше - 2,00 га з земель державної або комунальної власності.

Згідно ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно абз.1 ч.3 ст.123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність визначений ч.7 ст.118 ЗК України. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст.118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена в постановах Верховного Суду від 13.11.2019 р. у справі № 803/1244/16, від 22.02.2019 р. у справі № 813/1631/14, від 31.10.2019 р. у справі № 822/25/18, від 27.02.2018 р. у справі № 545/808/17, від 31.10.2019 р. у справі № 607/4538/16-а, від 18.10.2018 р. у справі № 813/481/17, від 18.10.2018 р. у справі № 527/43/17, від 25.02.2019 р. у справі № 347/964/17 та від 22.04.2019 р. у справі № 263/16221/17.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою є тільки першою стадією, а тому надання тотожних дозволів щодо розробки проекту землеустрою на одну й ту саму земельну ділянку не порушує права іншої особи.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на раду обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність з підстав, визначених законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 607/4538/16-а, від 03.04.2019 у справі № 509/4722/16-а, від 29.08.2019 у справі № 540/2441/18.

З рішення Бехтерської сільської ради №218 від 28.04.2021 слідує, що у ньому зазначено лише, що "вказані в графічних матеріалах земельні ділянки знаходяться в користування інших осіб".

Суд зазначає, що ухвалою суду від 11.10.2021 відповідача, окрім іншого, зобов`язано надати суду в строк до 04.11.2021 завірені належним чином копії клопотання позивачки від 19.03.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на території села Залізний Порт разом з доданими до них документами, а також копії всіх документів, взятих відповідачем до уваги при прийнятті оскарженого рішення.

В визначений судом строк вимоги ухвали не виконано, запитані судом документи надано лише 23.11.2021 року. Так, на підтвердження того, що земельні ділянки, зазначені в графічних матеріалах позивачкою знаходяться в користуванні інших осіб, відповідачем надано копію рішення Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області №307 від 16.01.2004 року, яким земельні ділянки надано у власність громадянам згідно переліку наведеного в рішенні. Однак, надане до суду рішення не містить жодних реквізитів, які б дозволяли ідентифікувати перелічені в ньому земельні ділянки як такі, що розташовані на місці, визначеному позивачкою як бажане до отримання у власність.

Відповідно положень ч.1 ст.9, ч.1 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази. в свою чергу, мають відповідати передбаченим КАС України ознакам, зокрема, бути достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В даному конкретному випадку, надані відповідачем докази на підтвердження обставин з яких позивачці відмовлено в задоволенні її заяви - зайнятість вказаних нею земельних ділянок не відповідають ознаці достатності, оскільки не дозволяють ідентифікувати перелічені в наданих доказах земельні ділянки як такі, що розташовані на місці, визначеному позивачкою як бажане до отримання у власність.

Отже, відповідачем не виконано обов`язку передбаченого ч.2 ст. 77 КАС України щодо доказування правомірності свого рішення, що, на думку суду, має наслідком його скасування.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення сільської ради є актом індивідуальної дії.

Правовий акт індивідуальної дії виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Конституційним Судом України в рішенні від 8 червня 2016 року № З-рп/2016 зазначено, що Принцип юридичної визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. В даному конкретному випадку, наведений механізм полягає в обов`язку органу місцевого самоврядування визначити конкретні підстави для відмови в задоволенні заяви позивачки. Суд зазначає, що оскаржуване рішення сільської ради не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що, в свою чергу, впливає на можливість позивачки прийняти та зрозуміти вказане рішення, а також обмежує право позивачки на оскарження такого рішення в разі незгоди з ним.

Щодо самої підстави для відмови в реалізації права позивачки на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд зазначає, що наведені вище норми ч.7 ст.118 ЗК України не передбачають такої підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність як перебування в користуванні інших осіб, а тому відмова в задоволені заяви ОСОБА_1 з підстав не передбачених законом є протиправним.

Аналогічні висновки з цього питання викладено в постанові Верховного Суду від 28.10.2019 р. у справі № 183/4197/15 (2-а/183/6/16).

Отже, суд вважає, що рішення Бехтерської сільської ради №218 від 28.04.2021 прийняте з порушенням норм Земельного кодексу України, та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки належних мотивів та причин такої відмови у вказаному рішенні органу місцевого самоврядування не наведено.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 р. у справі № 159/1257/18, від 17.12.2018 р. у справі № 509/4156/15-а.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Між тим, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено правомірність свого рішення, у зв`язку з чим дії щодо відмови у задоволенні клопотання позивачки від 19.03.2021 та рішення Бехтерської сільської ради №218 від 28.04.2021 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність є протиправними та рішення підлягає скасуванню.

Стосовно аргументів відповідача про те, що заява позивачки була розглянута лише в частині земельної ділянки з цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд", оскільки графічні матеріали стосувались лише земельної ділянки з вказаним цільовим використанням суд зазначає таке.

Так, відповідно наведених вище положень ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Тобто, будь-яка заява особи щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою має бути розглянута вповноваженим суб`єктом у місячний строк.

В даному ж випадку відповідач у відзиві самостійно визнає, що в частині вимог про надання земельних ділянок за цільовим призначенням: "для ведення садівництва", "для індивідуального дачного будівництва", "для будівництва індивідуальних гаражів", "для ведення особистого селянського господарства" заява позивачки від 19.03.2021 року не розглядалась.

Як зазначено Верховним Судом України в постанові від 24.11.2015 року по справі №п/800/259/15 сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі не вчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Отже, не розгляд відповідачем у передбачений ст.118 ЗК України строк заяви позивачки від 19.03.2021 року в частині клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо земельних ділянок за цільовим призначенням "для ведення садівництва", "для індивідуального дачного будівництва", "для будівництва індивідуальних гаражів", "для ведення особистого селянського господарства" є проявом протиправної бездіяльності з боку суб`єкта владних повноважень.

Належним способом судового захисту в відповідній частині позовних вимог суд вважає зобов`язання відповідача розглянути заяву позивачки в відповідній частині по суті.

Стосовно аргументів відповідача про те, що заява позивачки не розглянута через наявність в ній недоліків оформлення, суд зазначає, що в разі якщо такі, на думку відповідача, дійсно мали місце, проявом правомірної поведінки Бехтерської сільської ради було б надання відповіді в цій частині з посиланням на означені аргументи. Натомість, ані оскаржене рішення, ані лист відповідача від 11.05.2021 року №689/02-13 не містять посилань на недоліки самої заяви. Відповідні твердження з`явились лише в відзиві на позов.

Щодо вимоги позивачки про зобов`язання Бехтерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території села Залізний Порт - 75653 Голопристанського району Херсонської області/за межами населених пунктів, суд зазначає наступне.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано ч.6 ст.118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Таким чином, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22.12.2018 у справі № 804/1469/17.

Проте, не зважаючи на відсутність за даних обставин дискреційних повноважень у відповідача, суд зауважує, що предметом спору в цій частині є правомірність зобов`язання Бехтерської сільської ради вчинити певні дії, а саме прийняти рішення про надання відповідного дозволу.

Стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а ст.122 ЗК України - повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Суд вважає, що в контексті обставин спірних правовідносин застосування вищевказаного способу захисту вимагає з`ясування судом чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

У межах цієї справи оцінка правомірності відмови у наданні відповідного дозволу стосувалася лише тих мотивів, які наведено у рішенні Бехтерської сільської ради №218 від 28.04.2021. Крім того, в даному конкретному випадку через ненадання відповідачем належних доказів неможливо встановити й те, чи є обґрунтованими твердження органу місцевого самоврядування про належність бажаних позивачкою до отримання земельних ділянок іншим особам.

Згідно приписів ч.7 ст.118 ЗК України для прийняття рішення про надання позивачці дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок необхідно оцінити відповідність місця розташування спірної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Повноваження щодо перевірки вищевказаних питань належить виключно до компетенції відповідача.

В той же час, в матеріалах справи відсутні передбачені ч.7 ст.118 ЗК України документи, що зумовлює неможливість з`ясування судом питання про наявність або відсутність підстав для надання відповідного дозволу позивачці для зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивачки в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність не підлягають задоволенню.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10.10.2019 р. у справі № 814/1959/17 та від 28.11.2019 у справі № 803/1067/17.

Статтею 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Бехтерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області (, 75650, Херсонська обл., с. Бехтери, вул. Благодатна, 50А) що полягала в не розгляді у встановлений частиною 7 статті 118 Земельного Кодексу України строк клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) від 19.03.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на території села Залізний Порт - 75653 Голопристанського району Херсонської області/за межами населених пунктів в частині земельних ділянок за цільовим призначенням: "для ведення садівництва", "для індивідуального дачного будівництва", "для будівництва індивідуальних гаражів", "для ведення особистого селянського господарства".

Зобов`язати Бехтерську сільську раду Голопристанського району Херсонської області (, 75650, Херсонська обл., с. Бехтери, вул. Благодатна, 50А) розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) від 19.03.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території села Залізний Порт - 75653 Голопристанського району Херсонської області/за межами населених пунктів в частині щодо земельних ділянок за цільовим призначенням: "для ведення садівництва", "для індивідуального дачного будівництва", "для будівництва індивідуальних гаражів", "для ведення особистого селянського господарства".

Визнати протиправним та скасувати рішення десятої сесії восьмого скликання Бехтерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області (, 75650, Херсонська обл., с. Бехтери, вул. Благодатна, 50А) № 218 від 28.04.2021, яким відмовлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території села Залізний Порт - 75653 Голопристанського району Херсонської області/за межами населених пунктів.

Зобов`язати Бехтерську сільську раду Голопристанського району Херсонської області (, 75650, Херсонська обл., с. Бехтери, вул. Благодатна, 50А) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) від 19.03.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території села Залізний Порт - 75653 Голопристанського району Херсонської області/за межами населених пунктів в частині щодо земельної ділянки за цільовим призначенням "для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд".

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 109020000