Справа № 620/12970/21
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року Чернігів Справа № 620/12970/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, у якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, яка полягає у не винесенні на розгляд найближчого пленарного засідання Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області проекту рішення «Про надання громадянці України - ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки яка знаходиться у віданні Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в межах села Орлівка, Куликівського району Чернігівської області, орієнтовною площею 1.5095 га, для ведення особистого селянського господарства»;

2) зобов`язати Куликівську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області внести на розгляд найближчого пленарного засідання Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області проект рішення «Про надання громадянці України - ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки яка знаходиться у віданні Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в межах села Орлівка, Куликівського району Чернігівської області, орієнтовною площею 1.5095 га, для ведення особистого селянського господарства» та прийняти відповідне рішення в межах повноважень та у строки, визначені законодавством.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність у зв`язку з не затвердженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Вказує, що чинне законодавство встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Ухвалою суду від 11.10.2021 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Одночасно, встановлено відповідачу строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що розгляд заяви позивача був проведений обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Вказує, запропонований проект рішення на пленарному засідання ради не отримав кількості голосів депутатів, а питання щодо розгляду клопотань позивача зняте з порядку денного. При цьому рішення у формі відмови радою не приймалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 , (надалі - ОСОБА_2 та/або позивач) у 12.07.2021 звернулась до Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (надалі - Куликівська селищна рада) із клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, яка знаходиться у віданні Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в межах села Орлівка, Куликівського району Чернігівської області, що знаходиться поряд із земельною ділянкою, кадастровий номер, якої :02:000:1097, орієнтовною площею 1.5095 га, для ведення особистого селянського господарства, додавши всі необхідні документи - копію паспорту, ідентифікаційного номеру, графічних матеріалів про бажане розташування земельної ділянки.

Зазначені клопотання, з доданими до них матеріалами, за резолюцією Куликівського селищного голови від 16.07.2021 винесено на розгляд постійної комісії селищної ради з питань депутатської діяльності, регламенту, законності, екології та аграрних питань відповідно до вимог ст. ст. 47 Закону № 280/97-В та ст.ст. 12, 59 Регламенту селищної ради. За результатами розгляду вирішено рекомендувати розглянути на пленарному засіданні дванадцятої сесії Куликівської селищної ради восьмого скликання проект рішення «Про надання у власність земельної ділянки».

27.08.2021 в ході засідання постійної комісії селищної ради восьмого скликання вирішено включити до порядку денного пленарного засідання дванадцятої сесії селищної ради восьмого скликання та рекомендувати розглянути два проекти рішення «Про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», розроблені за клопотаннями ОСОБА_2 від 12.07.2021, що підтверджується витягом із протоколу зазначеного засідання постійної комісії від 27.08.2021.

30.08.2021 в ході спільного засідання постійних комісій селищної ради восьмого скликання при розгляді вказаного питання вирішено включити до порядку денного пленарного засідання дванадцятої сесії селищної ради восьмого скликання та рекомендувати розглянути два проекти рішень «Про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», розроблені за клопотаннями ОСОБА_2 від 12.07.2021, що підтверджує витяг із протоколу зазначеного спільного засідання постійних комісій від 30.08.2021.

В подальшому 30.08.2021 на пленарному засіданні дванадцятої сесії селищної ради восьмого скликання в присутності 20 депутатів із 26 обраних депутатів загального складу селищної ради затверджено порядок денний пленарного засідання дванадцятої сесії селищної ради восьмого скликання та внесено порядковим номером 24, 25 проект рішення «Про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», до якого включено розгляд клопотань позивача від 12.07.2021.

Селищна рада розглянула обидва клопотання позивача від 12.07.2021 шляхом винесення схвальних проектів рішень на дванадцяту сесію селищної ради, але рішення не прийнято, так як згідно Регламенту селищної ради не отримало більшості голосів депутатів на підтримку, а питання щодо розгляду клопотань позивача зняті з порядку денного, що відображено у протоколі пленарного засідання дванадцятої сесії селищної ради від 30.08.2021.

Про неприйняття рішення позивача повідомлено листом від 02.09.2021 № 05-18/1901.

Куликівською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області відповідно до на адвокатський запит від 20.09.2021 № 03-09/2031 повідомлено, що зазначена земельна ділянка у приватну власність не передавалась. Згідно архівної довідки архівного відділу Чернігівської райдержадміністрації № 405/07-02 від 11.08.2021 ця ділянка була надана у користування для ведення особистого підсобного господарства.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин другої та третьої статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини третьої статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з положеннями статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частин другої та третьої статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу місцевого самоврядування, який відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передає у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган місцевого самоврядування в межах своїх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічні підстави для відмови у наданні вищевказаного дозволу закріплені у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України

Виходячи з аналізу зазначених норм, будь-який громадянин України, незалежно від місця реєстрації або проживання, має право звернутись до уповноваженого органу із заявою та визначеними законодавством документами щодо надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею до 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства. Відповідний орган може відмовити у наданні дозволу тільки з підстав, зазначених у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України. Перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Також, згідно позиції Верховного суду України постановах від 10.12.2013 у справі № 21-358а13, від 11.10.2016 у справі № 806/3787/13-а отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність (користування). Відтак, формальні підстави в не наданні дозволу свідчать про зловживання своїм обов`язком відповідача надати такий дозвіл у відповідності до вимог закону, чим порушуються права позивача, гарантовані Конституцією України.

Аналізуючи наведені норми законодавства та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано вимоги законодавства, які регулюють порядок звернення до органів місцевого самоврядування із заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки.

Згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно вимог частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки надається відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування. При цьому, чинним законодавством передбачено, що рішення про надання дозволу або відмову у наданні такого дозволу орган місцевого самоврядування приймає виключно на пленарних засіданнях відповідної ради.

Вирішуючи питання щодо неприйняття відповідачем рішення про надання згоди або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, необхідно виходити з меж повноважень органів місцевого самоврядування в сфері розпорядження землями комунальної власності, визначених законом.

Суд зазначає, що у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. У разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, враховуючи наведене та вимоги статті 123 Земельного кодексу України, відповідач у місячний строк повинен був розглянути заяву позивача і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні. Однак, не зважаючи на вищезазначені вимоги чинного законодавства, відповідач рішення не прийняв, чим порушив права та інтереси позивача.

Відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, що свідчить про протиправну бездіяльність.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи проєкт рішення від 30.08.2021 про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не набрав необхідної кількості голосів, а проект рішення про відмову в наданні дозволу на розгляд сесії селищної ради не виносився.

Тобто відповідач всупереч вимогам Земельного кодексу України не розглянув по суті клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та не прийняв з цього приводу жодного мотивованого рішення, тобто вийшов за межі своїх повноважень, оскільки право відступати від положень Земельного кодексу України та інших правових норм щодо строків розгляду та обов`язку прийняття рішення по суті органам місцевого самоврядування не надано.

Відповідач за результатами розгляду такого клопотання зобов`язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні; у разі відмови в затвердженні такого проекту, відповідач зобов`язаний вказати на підстави прийняття такого рішення.

Що стосується способу захисту прав позивача, то суд виходить з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії»). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому, за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося, зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 в якому Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, яка знаходиться у віданні Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в межах села Орлівка, Куликівського району Чернігівської області, що знаходиться поряд із земельною ділянкою, кадастровий номер, якої :02:000:1097, позначена та заштрихована на картографічному матеріалі, орієнтовною площею 1.5095 га, для ведення особистого селянського господарства;

зобов`язання відповідача розглянути на найближчому пленарному засіданні сесії селищної ради клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, яка знаходиться у віданні Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в межах села Орлівка, Куликівського району Чернігівської області, що знаходиться поряд із земельною ділянкою, кадастровий номер, якої :02:000:1097, позначена та заштрихована на картографічному матеріалі, орієнтовною площею 1.5095 га, для ведення особистого селянського господарства, та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Щодо позовних вимог в частині внесення на розгляд найближчого пленарного засідання Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області проекту рішення «Про надання громадянці України - ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки яка знаходиться у віданні Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в межах села Орлівка, Куликівського району Чернігівської області, орієнтовною площею 1.5095 га, для ведення особистого селянського господарства», то суд зазначає, що у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити, оскільки вказаного проекту рішення відповідачем прийнято не було, адже ним не отримано кількості голосів на підтримку.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст.139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Відповідно до частини другої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною другою статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Відповідно до частини 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, за подання адміністративного позову, позивачем на рахунок Чернігівського окружного адміністративного суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 816,00 грн. (рахунок UА4025739, отримувач - ГУК у Чернігівській області/тгм.Чернігів/22030101, код ЄДРПОУ - 37972475, банк отримувача Казначейство України (ЕАП)), що підтверджується квитанцією про сплату № 0.0..1 від 01.10.2021.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що позовна заява містить вимогу немайнового характеру та похідну від неї, то позивачу, відповідно до Закону України «Про судовий збір» необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Таким чином, позивачу необхідно повернути надмірно сплачений судовий збір за квитанцією № 0.0..1 від 01.10.2021 у розмірі 908,00 грн.

Зважаючи на задоволення позову частково, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, яка знаходиться у віданні Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в межах села Орлівка, Куликівського району Чернігівської області, що знаходиться поряд із земельною ділянкою, кадастровий номер, якої :02:000:1097, позначена та заштрихована на картографічному матеріалі, орієнтовною площею 1.5095 га, для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Куликівську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області розглянути на найближчому пленарному засіданні сесії селищної ради клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, яка знаходиться у віданні Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в межах села Орлівка, Куликівського району Чернігівської області, що знаходиться поряд із земельною ділянкою, кадастровий номер, якої :02:000:1097, позначена та заштрихована на картографічному матеріалі, орієнтовною площею 1.5095 га, для ведення особистого селянського господарства, та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Повернути ОСОБА_2 надмірно сплачений судовий збір за квитанцією № 0.0..1 від 01.10.2021 у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Куликівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області, вул.Миру, 67,смт.Куликівка,Чернігівська область,16300, .

Повний текст рішення суду виготовлено 09 грудня 2021 року.

Суддя О.В. Заяць