Справа № 300/939/20
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/939/20 пров. № А/857/14132/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Матковська З.М.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року, ухвалене суддею Біньковською Н.В. у м.Івано-Франківську за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін у справі №300/939/20 за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового збору,-

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2020 року позивач Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернувся до суду з позовом до відповідача фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення в дохід місцевого бюджету заборгованості на суму 28096,61 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що контролюючий орган допустився помилки при скеруванні податкового повідомлення-рішення та вимоги в частині зазначення податкової адреси, а тому відповідно до приписів ст.58 ПК України такі не вважаються надісланими, і як наслідок грошове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням №0-0921 від 28.05.2019 на суму 24459,20 грн є неузгодженим та відсутні правові підстави для стягнення пені в розмірі 3635,71 грн за вимогою №779-51 від 22.01.2019.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на момент звернення до суду із позовною заявою за відповідачем обліковувався борг 28096,61 грн внаслідок несплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, що виник на підставі винесеного податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №0-0921 від 28.05.2019, що з врахуванням часткової сплати в розмірі 3997,55 зменшився та сума до стягнення становила 24459,20 грн, а також 3637,41 грн нарахованої пені.

Водночас, скаржник не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо неналежного вручення відповідачу податкового повідомлення-рішення та вимоги, якими визначено податкові зобов`язання платнику, оскільки при надсиланні поштових відправлень платникові контролюючий орган орієнтувався на останнє відоме місцезнаходженя фізичної особи та отримання податкових повідомлень рішень адресатом підтвержується відмітками на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення.

При цьому скаржник наголошує, що саме за останнім відомим місцезнаходженням фізичної особи поштовою службою здійснено вручення відповідачу рекомендованих листів.

Згідно баз даних Державного реєстру фізичних осіб адресою місця проживання позивача є АДРЕСА_1 . Позивач подав на розгляд суду в підтвердження місця проживання довідку Бурштинської міської ради №1539 від 03.06.2020, заяву про його місце проживання, однак не надав доказів, що ним у порядку ст.70 ПК України подавались контролюючому органу відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки, зокрема і щодо зареєстрованого місця проживання, а тому вважає, що контролюючим органом правомірно податкове повідомлення-рішення та вимога надіслано за останнім відомим місцезнаходженням особи.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 28.05.2019 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-0921, яким відповідачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в сумі 28456,75 грн (а.с.7).

Згідно з даними інтегрованої картки платника податку Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області нараховано ОСОБА_1 пеню за податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» №0-0921 від 17.08.2018 в сумі 3635,71 грн.

Вищевказане повідомлення-рішення та податкова вимога на суму 24459 грн направлене та вручене за адресою: Івано-Франківська область, м. Бурштин, вул. Гагаріна, 35, що підтверджується підписом на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень (а.с. 9, 10, 12).

Відповідачем заперечується факт отримання згаданих податкових повідомлень-рішень.

Несплата відповідачем податкового боргу на загальну суму 28096,61 грн (за податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» №0-0921 з урахуванням нарахованої пені за податковим повідомленням рішення форми «Ф» №0-0921 від 17.08.2018) слугувала підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За визначенням, вказаним у підпункті 14.1.39 пункту 14.1статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктами 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податкова вимога письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

Згідно з п. 57.2 ст. 57 ПК України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та встатті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України).

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюєтьсястаттями 95 - 99 ПК України.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Вимога наведених правових норм щодо обов`язку платника податків сплатити визначену контролюючим органом суму податкового зобов`язання презумує обізнаність платника податків щодо такої суми.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК України).

Тобто, предметом доказування є обставини, що свідчать про наявність чи відсутність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку. Виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання протягом установленого строку.

Як встановлено судом першої інстанції, податкове повідомлення-рішення №0-0921 від 17.08.2018 було оскаржене позивачем до суду. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 у справі №0940/1934/18, яке постановою Восьмого апеляційного адміністративного суді від 27.03.2019 залишено без змін, в задоволенні позову відмовлено.

Пеня в сумі 3635,71 грн відповідачу нарахована з 15.01.2019 по 25.11.2019 за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, визначених податковим повідомленням рішенням №0-0921 від 17.08.2018. Станом на 31.08.2020 пеня є несплаченою.

Борг у сумі 24459,20 грн, що заявлений у судовому порядку до стягнення, виник за рахунок несплати грошових зобов`язань, нарахованих податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС в Івано-Франківській області форми «Ф» №0-0921 від 28.05.2019 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, що на час звернення з даним адміністративним позовом відповідачем у судовому порядку не оскаржено.

При вирішенні спору про стягнення податкового боргу суд не може давати оцінку правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень, на підставі яких виник податковий борг. Водночас, в межах вказаного спору перевірці підлягають обставини щодо наявності у суб`єкта владних повноважень права реалізації стягнення з платника податків коштів у рахунок погашення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення із відповідним позовом до адміністративного суду, якому передує необхідність дотримання відповідних податкових процедур узгодження податкових зобов`язань, які включають в себе обов`язок по виставленню податкового повідомлення-рішення за кожним окремим податком, збором (обов`язковим платежем), його вручення (направлення) платнику податків та надіслання такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до пунктів 42.1, 42.2 та 42.3 статті 42 ПК податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Абзацами першим - третім пункту 45.1 статті 45 ПК встановлено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься, зокрема інформація про місце проживання (підпункт 70.2.4 пункту 70.4 статті 70 ПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Згідно доводів позивача станом на момент подання заявленого позову грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу.

Разом з тим, необхідним в межах спірних правовідносин є встановлення конкретної календарної дати надіслання (вручення) платнику податкового повідомлення-рішення та вимоги та перевірка дотримання порядку листування платників податків та контролюючих органів, визначеного ст.42 ПК України.

Оскільки відповідачем обставини отримання податкових повідомлень-рішень заперечується, доводи податкового органу повинні бути підтвердженні іншими беззаперечними доказами дотримання вимог податкового законодавства щодо вчинення дій, що передують зверненню податковим оганом до суду за стягненням боргу із відповідача у судовому порядку. За частиною четвертою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З наявних у матеріалах справи доказів слідує та не заперечується позивачем, що згадане податкове повідомлення-рішення, несплата зобов`язань за яким зумовила облікування за позивачем в інтегрованих картках платника заборгованості зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, й вимоги про сплату боргу від 22.01.2019 №779-51, за якою у зв`язку із частковою сплатою нараховано пеню, скеровувались за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6, 7) та містять підпис про отримання адресатом.

Не виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Такий правовий наслідок висновується з норми пункту 42.2 статті 42 ПК. Однак, цей наслідок не може бути поширений на випадок, коли контролюючий орган володіє достовірною інформацією про зміну платником місця проживання.

Пунктом 58.3. статті 58 Податкового кодексу України (в редакції, станом на час спірних правовідносин) визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Аналогічні норми містять пункти 3, 5 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 №1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2016 за №124/28254, в редакції, чинній на час спірних правовідносин.

Згідно пункту 6 розділу ІІІ зазначеного Порядку у разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом при його надісланні, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. У разі встановлення такої помилки працівник структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальна особа, визначена керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечує виправлення допущених при надісланні податкового повідомлення-рішення помилок та надсилає його повторно не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідного повідомлення пошти (поштової служби).

Згідно з відомостями Управління Державної міграційної служби Івано-Франківській області вих. №5730/200520 від 19.05.2020, наданими на запит Івано-Франківського окружного адміністративного суду, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16.10.1998 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, на адресу суду першої інстанції наійшла заява від ОСОБА_2 про те, що за місцем його проживання - АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не зареєстрований та не проживає (а.с.17).

Також суд першої інстанції наголосив, що станом на час прийняття податкового повідомлення-рішення №0-0921 від 28.05.2019 позивачу було відоме місце реєстрації та проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується матеріалами адміністративної справи №0940/1934/18 Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Тобто, контролюючий орган допустився помилки при направленні відповідачу податкового повідомлення-рішення №0-0921 від 28.05.2019 в частині зазначення адреси отримувача, а тому, відповідно до приписів статті 58 Податкового кодексу України зазначене рішення та вимога вважається таким, що не вручене платнику податків, а сума грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік не є узгодженою. Водночас у зв`язку з неналежним направленням податкового повідомлення-рішення порушено право позивача на оскарження рішення контролюючого органу в адміністративному або судовому порядку.

З огляду на наведене, доводи скаржника про скерування податкового повідомлення-рішення та вимоги за останнім відомим місцезнаходженняим фізичної особи, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки контролюючим органом не надано доказів про повідомлення платником податків про зміну місця проживання та заявлення іншої податкової адреси.

Таким чином, покликання скаржника на неподання платником відомостей про зміну адреси є безпідставними.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріями правомірності рішення, дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є, зокрема прийняття владним суб`єктом рішення, вчинення дії (бездіяльності) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано. Повноваження контролюючого органу щодо здійснення адміністрування податків, зборів, обов`язкових платежів спрямовані на забезпечення виконання кожним конституційного обов`язкусплатити податки, збори, обов`язкові платежів установлених законом розмірах, порядку тастроки. Неповідомлення особи про визначене їй за результатами податкового контролю податкове зобов`язання не буде відповідати меті, з якою надано це повноваження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року у справі №826/11455/15.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми пп.14.1.175 п.14.1 ст.14, п.57.3 ст.57, п.59.1 ст.59, зробивши висновок, що Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулось з позовом до суду про стянення з відповідача сум несплаченого податку та пені без дотримання відповідних податкових процедур узгодження податкових зобов`язань в установленому нормами Податкового кодексу України порядку.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу є безпідставними та необгрунтованими, що має наслідком відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі №300/939/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
З. М. Матковська
Постанова складена в повному обсязі 13.12.2021.