Справа № 140/6811/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/6811/21 пров. № А/857/18643/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 140/6811/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа: Міністерство внутрішніх справ України про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Лозовський О.А.,

час ухвалення рішення 20.09.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа: Міністерство внутрішніх справ України, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії, як інваліду війни ІІІ групи у зв`язку із звільненням з органів внутрішніх справ України на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 06 квітня 2020 року №3 о/с, з 01 березня 2021 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити йому виплату пенсії, як інваліду війни ІІІ групи у зв`язку із звільненням з органів внутрішніх справ України на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 06 квітня 2020 року №3 о/с, з 01 березня 2021 року по даний час та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30000000 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що у період з 23 липня 2014 року по 10 березня 2015 року він проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді міліціонера взводу №2 роти патрульної служби міліції особового призначення «Луганськ-1» ГУ МВС Луганської області та взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області. Зазначає, що наказом Головного управління МВС у Луганській області №2о/с від 23 січня 2018 року ОСОБА_1 звільнений з 29 листопада 2017 року, однак не погоджуючись із звільненням він звернувся в суд з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про поновлення на посаді та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі №140/6607/20 його поновлено на посаді міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області з 06 квітня 2020 року. На виконання вказаного судового рішення, наказом ГУ МВС України у Луганській області від 12 жовтня 2020 року №3 о/с його поновлено на посаді міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області з 06 квітня 2020 року та одночасно цим наказом звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 63 «а» (за віком) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Крім того, звертає увагу, що з 30 листопада 2017 року йому призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», однак з березня 2021 року відповідач припинив виплачувати йому пенсію, як інваліду війни ІІІ групи, мотивуючи тим, що відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. Також зазначає про глибину фізичних та душевних страждань, характер та тривалість немайнових втрат та шкоду, яку він зазнав оцінює у розмірі 30000000 грн та просить стягнути її з відповідача. Таким чином, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що для призначення пенсії по інвалідності позивачу необхідно звернутися із заявою до МВС України, як уповноваженого органу, який підготує подання з розрахунком вислуги років та інші необхідні документи та направить їх в пенсійний орган для нарахування пенсії по інвалідності. Таким чином вважає, що дії відповідача є правомірними, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача Носков О.М. у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача і його представника, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30 листопада 2017 року отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262) у зв`язку із звільненням з 29 листопада 2017 року на підставі наказу Головного управління МВС у Луганській області №2о/с від 23 січня 2018 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року у справі №876/5672/18 скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 23 січня 2018 року №2о/с в частині звільнення ОСОБА_2 з 29 листопада 2017 року зі служби в органах внутрішніх справ та поновлено на службі на посаді міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» з 29 листопада 2017 року.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 12 жовтня 2018 року №18о/с позивача поновлено на службі на посаді міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» з 29 листопада 2017 року.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 20 грудня 2018 року №23о/с ОСОБА_1 звільнено у запас через скорочення штатів з 22 грудня 2018 року з посади міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1»

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі №140/123/19 скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 20 грудня 2018 року №23 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з 22 грудня 2018 року зі служби в органах внутрішніх справ та поновлено на службі на посаді міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення Луганськ-1 з 22 грудня 2018 року.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 04 грудня 2018 року №11о/с позивача поновлено на службі на посаді міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» з 22 грудня 2018 року.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 01 квітня 2020 року №2о/с ОСОБА_1 звільнено у запас через скорочення штатів з 06 квітня 2020 року з посади міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі №140/6607/20 скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 01 квітня 2020 року №2о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з 06 квітня 2020 року зі служби в органах внутрішніх справ та поновлено на службі на посаді міліціонера взводу № 1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Луганськ-1" з 06 квітня 2020 року.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 12 жовтня 2020 року №3 о/с ОСОБА_1 поновлено на службі на посаді міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Луганськ-1" з 06 квітня 2020 року.

У зв`язку з повторним прийняттям позивача на військову службу ГУ ПФУ у Волинській області з 01 березня 2021 року припинило йому виплату пенсії на підставі рішення № від 24 лютого 2021 року.

Не погодившись з діями відповідача щодо припинення виплати пенсії, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що призначення пенсії позивачу при наступному звільненні зі служби з органів внутрішніх справ, з урахуванням періодів служби в органах внутрішніх справ, можливе у разі надання необхідних документів уповноваженим структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України, а тому для призначення позивачу пенсії по інвалідності йому необхідно звернутися із заявою до Міністерства Внутрішніх справ України, як уповноваженого органу, який готує подання з розрахунком вислуги років та інші необхідні документи, які в подальшому направляються до відповідного управління пенсійного фонду для поновлення виплати пенсії по інвалідності.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ.

Згідно зі ст.2 цього Закону військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде меншим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.

Зазначений у частині третій цієї статті порядок збереження, нарахування та виплати пенсій поширюється на пенсіонерів з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, прийнятих на службу на посади поліцейських до підрозділів поліції особливого призначення.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться лише за їх заявою.

В разі визнання пенсіонера, який не досяг пенсійного віку, працездатним пенсія виплачується йому до кінця місяця, в якому його визнано працездатним, але не довше ніж до дня, по який встановлено інвалідність.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 та з 30 листопада 2017 року отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

При цьому, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 12 жовтня 2020 року №3 о/с ОСОБА_1 поновлено на службі на посаді міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» з 06 квітня 2020 року та у зв`язку з цим ГУ ПФУ у Волинській області з 01 березня 2021 року припинило йому виплату пенсії на підставі рішення № від 24 лютого 2021 року. Тому стверджувати про протиправність дій в частині припинення виплати позивачу пенсії по інвалідності на час поновлення його на службі відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» немає підстав.

Колегія суддів зазначає, що позивачу призначено пенсію відповідно до ст.26 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за приписами якої пенсії по інвалідності призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією.

З копії посвідчення серія НОМЕР_1 вбачається, що таке видано ОСОБА_1 з терміном дії до 01 травня 2022 року (а.с.42).

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що 06 квітня 2020 року позивача разом з поновленням одночасно було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 63 «а» (за віком) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З врахуванням наведених вище правових норм вбачається, що позивач має право на отримання пенсії по інвалідності, однак для відновлення виплати такої існує певний порядок.

Згідно з Порядом подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30 січня 2007 року №3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за №135/13402, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України.

Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, для призначення позивачу пенсії по інвалідності йому необхідно звернутися із заявою до Міністерства Внутрішніх справ України, як уповноваженого органу, який готує подання з розрахунком вислуги років та інші необхідні документи, які в подальшому направляються до відповідного управління пенсійного фонду для нарахування пенсії по інвалідності.

При цьому, матеріалами справи стверджується, що Міністерство внутрішніх справ України листом від 09 квітня 2021 року №14541/22-2021 повідомило ГУ ПФУ у Волинській області про відсутність підготовки нового подання на призначення пенсії ОСОБА_1 та направлення його до ГУ ПФУ у Волинській області, що виключає можливість здійснювати виплату позивачу пенсії по інвалідності.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у такий спосіб, оскільки призначення пенсії позивачу при наступному звільненні зі служби з органів внутрішніх справ, з урахуванням періодів служби в органах внутрішніх справ, можливе у разі надання необхідних документів уповноваженим структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України, однак таке подання відсутнє, а тому для призначення позивачу пенсії по інвалідності йому необхідно звернутися із заявою до Міністерства Внутрішніх справ України, як уповноваженого органу, який готує подання з розрахунком вислуги років та інші необхідні документи, які в подальшому направляються до відповідного управління пенсійного фонду для нарахування пенсії по інвалідності.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями та діями відповідача, що є предметом цієї справи, та завданням йому моральної шкоди, що виразилася у вигляді погіршення фізичного здоров`я, душевних стражданнях, змінах в способі життя, тривалості протиправних дій з боку відповідача, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000000 грн відсутні.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі №140/6811/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 13 грудня 2021 року.