Справа № 265/3107/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року справа №265/3107/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2021 року у справі № 265/3107/21 (головуючий суддя І інстанції Адамова Т.С.), складене у повному обсязі 24 червня 2021 року у м. Маріуполь Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови про його притягнення до адміністративної відповідальності серії ДПО № 783185 від 21 квітня 2021 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2021 року позовні вимоги задоволено. Постанову серії ДПО18 № 783185 від 21 квітня 2021 року, винесену поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Донецькій області капралом поліції Григоровим Ігорем Олександровичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.. 122 ч.2, ст.. 121 ч.5 та ст. 126 ч. 1 КУпАП, - визнано незаконною та скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погодившись із судовим рішенням, Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2021 року у справі № 265/3107/21 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що позивачем порушено правила ПДР в частині розташування транспортного засобу на проїзній частині, руху з не пристебнутим ременем безпеки, відсутності страхового полісу.

Вказує, що судом першої інстанції не надано належної правової оціни обставинам справи, що призвело до безпідставного висновку про незаконність спірної постанови.

При цьому, відповідач зазначив, що суд не вправі визнавати постанову незаконною з огляду на норми КАС України.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, з наступних підстав.

Зі спірної постанови серії ДПО18 № 783185 від 21 квітня 2021 року, винесеної поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Донецькій області капралом поліції Григоровим Ігорем Олександровичем без складення протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що 21 квітня 2021 року о 15.13 годині ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_1 , по проспекту Металургів 188 в місті Маріуполі, порушив правила розташування транспортного засобу на проїзній частині, а саме рухався по крайній лівій смузі, не маючи наміру здійснити поворот ліворуч (розворот, стоянку на лівому боці дороги з одностороннім рухом в населенням пункті) в той час, коли права смуга була не зайнята, чим порушив п.п. 2.3 ПДР, та при перевірці документів не мав поліса ОСЦПВ власників наземних ТЗ, чим порушив ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126, ч.5 ст. 121 КУпАП, за що на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття вищевказаної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено порушення позивачем ПДР.

При цьому, суд визнав незаконною спірну постанову.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п. 11.2 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засобі повинні рухатися як найближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Згідно з п. 1.2.ПДР України, в Україні встановлено правосторонній рух транспортних засобів.

Відповідно до п. 11.5 ПДР України, на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Пунктом 2.3 ПДР України визначено, що водій для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно п.3 ст.14 Закону України «Про національну поліцію» - Національна поліція використовує технічні засоби, засоби фото-та відео-фіксації, засоби фіксації звуку підчас документування обставин скоєння злочинів та інших правопорушень, в тому числі й в громадських місцях, а також дій працівників Національної поліції, під час виконання ними покладених на них завдань.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи наявний відеозапис, з дослідження якого встановлено наступне.

Позивач рухався в лівій смузі руху, оскільки права смуга була зайнята припаркованими впродовж дороги автомобілями.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо посилання на те, що визначений проміжок дороги був вільний, оскільки, як вбачається з відео, вільний проміжок дороги тривав досить незначну відстань, і в полі зору позивача знову були припарковані автомобілі, що у разі перестроювання в праву смугу одразу же потягнуло би за собою знову перестроювання в ліву смугу.

Отже, оглянутий судом відеозапис не підтверджує факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого п.11.5 ПДР України.

При цьому, позивач заперечує, що ним були порушені ПДР.

Відтак, посилання відповідача в апеляційній скарзі на відеозапис, як на належний доказ скоєння позивачем адміністративного правопорушення є незмістовним.

З приводу притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 126 ч. 1 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням.

Позивач стверджує, що під час руху він був пристебнутий ременем безпеки та під час складання постанови мав при собі посвідчення учасника бойових дій та надавав його працівникам поліції.

З оглянутого у судовому засіданні відео не вбачається, що позивач керував автомобілем, будучи не пристебнутим ременем безпеки.

Крім того, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, що позивачем не було надано посвідчення учасника бойових дій при його зупинці, оскільки вказані обставини спростовуються оглянутим відео, з якого вбачається, що практично одразу після зупинки позивача, ним було пред`явлено патрульному посвідчення учасника бойових дій.

Отже, будь-яких доказів на спростування зазначених позивачем обставин щодо вчинення вказаних адміністративних правопорушень, відповідачем як суб`єктом владних повноважень суду надано не було.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає неприйнятним посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не дослідження доказів, оскільки відеозапис, як доказ було подано до суду вже після прийняття постанови.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності скасування спірної постанови та закриття провадження у справі.

Щодо посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині визнання чинною спірної постанови, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення ,з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевказану норму Кодексу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції не наділені повноваженнями на визнання незаконною постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, що тягне за собою внесення відповідних змін в резолютивну частину рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне рішення суду першої інстанції - змінити.

Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2021 року у справі № 265/3107/21- змінити, виключивши з другого абзацу його резолютивної частини словосполучення «визнати незаконною та».

В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2021 року у справі № 265/3107/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 13 грудня 2021 року.

Судді А.В. Гайдар

А.А. Блохін

Т.Г. Гаврищук