Справа № 640/21566/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м. Київ № 640/21566/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., при секретарі судового засідання Корніюк А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Алтосан"
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
за участю представників сторін:

пр-к позивача, Виграненко С.П.,

пр-к відповідача, Полякова С.Б.,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «НВП «Алтосан» з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 року №2, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 року №2, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 року №, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві;

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що висновки акту перевірки від 26.03.2021 року №23647/26-15-07-02-05/38358623 не відповідають фактичним обставинам справи та стверджує, що господарські операції із ТОВ «ФАБІЯ ЛТД», ТОВ «АДОГА УНІВЕРС», ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС», ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ», ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ» мали на меті реальне настання юридичних наслідків, отриманні ТОВ «НВП «Алтосан» та використані у власній господарській діяльності.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де останній зазначає про правомірність прийнятих ним рішень та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Окрім того, у відзиві на позовну заяву контролюючим органом наведено аналогічні доводи, що викладені ним і в акті перевірки від 26.03.2021 року №23647/26-15-07-02-05/38358623.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2021 рік, на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 15.02.2020 року проведена планова документальна виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Алтосан» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 року по 30.09.2020 рік, валютного - за період з 01.01.2017 року по 30.09.2020 рік, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2017 року по 30.09.2020 рік та іншого законодавства за відповідний період, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки, за наслідком якої складено акт перевірки від 26.03.2021 року №23647/26-15-07-02-05/38358623 (далі - акт перевірки).

У висновках акту перевірки вказано про наступні порушення позивачем податкового законодавства:

1. пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 14.12.1999 року за №860/4153, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 1 662 962,00 грн. в тому числі по періодам:

- 2017 рік на суму 370 007 грн.;

- 2019 рік на суму 170 668 грн.;

- 9 місяців 2020 року на суму 1 122 267 грн.;

та занижено податок на прибуток в сумі 681 025 грн. в тому числі по періодам:

- 2019 рік на суму 192 926 грн.;

- 9 місяців 2020 року на суму 488 099 грн.

2. пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1 та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 082 760,00 грн., в тому числі по періодам;

- вересень 2017 року - 34 833 грн.;

- листопад 2017 року - 32 640 грн.;

- червень 2019 року - 116 833 грн.;

- грудень 2019 року - 131 667 грн.;

- лютий 2020 року - 350 120 грн.;

- березень 2020 року - 340 548 грн.;

- квітень 2020 року - 76 119 грн.

3. пункту 51.1 статті 55, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України та розділу 3 «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4, звіти за формою 1-ДФ за II квартал 2019 року та за III квартал 2019 року подано з помилками.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 року №2, яким за порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1 та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58, пункту 123.2 статті 123 Податкового кодексу України позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 1 082 760,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями) у розмірі 541 380,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1);

- податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 року №2, яким за порушення пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58, пункту 123.2 статті 123 Податкового кодексу України ТОВ «НВП «Алтосан» збільшено грошові зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств за податковими зобов`язаннями у розмірі 681 025, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 48 232,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2);

- податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 року №2, яким за порушення пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по періодах: 2017 рік на суму 370 007,00 грн.; 2019 рік на суму 170 688,00 грн.; 9 місяців 2020 року на суму 1 122 267,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №3).

Не погоджуючись із спірними рішеннями ТОВ «НВП «Алтосан» подано скаргу, за наслідком розгляду якої рішенням ДПС України від 07.07.2021 року №15342/6/99-00-06-01-01-06 скаргу позивача на спірні рішення залишено без задоволення, а останні - без змін.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Порядок формування доходів і витрат в бухгалтерському обліку врегульовано Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» та 16 «Витрати», що затверджені наказами Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290 та від 31.12.1999 року №318.

Зокрема, за змістом пунктів 5 і 7 П(с)БО 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Визначені доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

Згідно із підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Між тим, у відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

В свою чергу, пунктом 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (п. 188.1 ст. 188 ПК України).

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Положеннями пункту 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

За пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Між тим, як передбачено пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При цьому, пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз положень податкового законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПКУ та підписана уповноваженою особою.

Як встановлено абзацом 5 статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХІV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону №996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини 1 статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 статті 9 Закону №996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення №88), первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З метою встановлення факту реального здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Як вбачається з акту перевірки на дохід та фінансовий результат до оподаткування, визначені за правилами бухгалтерського обліку, вплинули взаємовідносини позивача із ТОВ «ФАБІЯ ЛТД», ТОВ «АДОГА УНІВЕРС», ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС», ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ», ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ».

Щодо взаємовідносин з ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» в акті перевірки, серед іншого зафіксовано наступні обставини.

За результатами аналізу наявної податкової інформації встановлено, що ТОВ «АЛТАБІ» () не декларувало придбання генераторів АГС 8/2 (в комплекті з вузлом запуску), які в подальшому реалізовували ТОВ «ФАБІЯ ЛТД».

ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» у листопаді 2017 року було оформлено податкові накладні на придбання та реалізацію товарів, робіт, послуг різноманітних номенклатурних груп, а здійснення зазначених операцій потребує використання основних засобів та залучення відповідного трудового ресурсу.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» не могло виконати задекларовані обсяги постачання товарів (робіт, послуг). ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» в межах господарської діяльності не мало жодних фізичних та технічних можливостей виконувати задекларовані обсяги господарських робіт, не купуючи товар, а також супутніх послуг (зберігання, транспортування, оренда офісу, складу, комунальні витрати, канцелярія, охорона тощо). Таким чином, перевіркою не встановлено джерело походження виробника товарів (бітум), придбання якого задокументовано накладними, виписаними у ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» та не підтверджено легальність руху товарів в «ланцюгу» постачання.

Крім того, аналізом ланцюга постачання товарів (робіт, послуг) ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» за листопад 2017 року, не встановлено придбання товару (Генератор АГС 8/25 (в комплекті з вузлом запуску), виконання яких документально оформлено до ТОВ «НФП «АЛТОСАН».

В частині контрагента-постачальника позивача ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» в акті перевірки міститься інформація ГУ ДПС у Донецькій області, а саме результати опрацювання зібраної податкової інформації від 21.12.2017 року №634/05-99-14-05-09/41504325 щодо ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» за звітний період декларування ПДВ за листопад 2017 року, де серед іншого зазначено про те, що зібрана формація свідчить про формування податкової вигоди іншим платникам податку без реального здійснення господарських операцій.

Враховуючи наведене контролюючий орган дійшов до висновку про те, що не має можливості підтвердити реальність здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «НФП «АЛТОСАН» по взаємовідносинах з ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» по факту придбання товарів.

Між тим, на підтвердження реальності господарської операції з ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» позивачем надано до суду копії наступних документів: рахунок на оплату №2111/4 від 21.11.2017 на загальну суму 195 840, в тому числі ПДВ 32 640,00 грн.; видаткову накладну №741 від 21.11.2017 на поставку товару «Генератор АГС 8/2 (в комплекті з вузлом запуску) у кількості 32 штуки; виписку по банківському рахунку; податкову накладну №18 від 21.11.2017.

В той же час, під час розгляду справи ТОВ «НФП «АЛТОСАН» надало до суду додаткові документи по взаємовідносинах з ТОВ «ФАБІЯ ЛТД», а саме: рахунок на оплату №204 від 01.12.2017, видаткову накладну №325 від 15.12.2017, у відповідності до яких позивачем реалізовано на користь ТОВ «Анта» товар - «Генератор АГС 8/2 (в комплекті 3 вузлом запуску) у кількості 138 штук на загальну суму 993 600,00 грн., у тому числі ПДВ 165 600,00 грн.

Також ТОВ «НФП «АЛТОСАН» надано до суду сертифікат відповідності на товар «Генератор АГС 8/2 (в комплекті з вузлом запуску).

Згідно із підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Суд проаналізувавши матеріали справи вважає за необхідне звернути увагу на те, що останні не містять в собі жодних пояснень, яким чином позивачу поставлявся товар ТОВ «ФАБІЯ ЛТД», де він зберігався, ким отримувався, на підставі яких документів тощо. Надані позивачем документи з приводу подальшої реалізації товару «Генератор АГС 8/2 (в комплекті з вузлом запуску) у кількості 138 штук на користь ТОВ «Анта» за відсутності документів, які підтверджували б наявність у позивача такого товару до 21.11.2017 року не дає суду підстави дійти до однозначного висновку, що безпосередньо товар отриманий від ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» був реалізований ТОВ «НФП «АЛТОСАН» на користь ТОВ «Анта».

Підсумовуючи наведене суд вважає вірними висновки ГУ ДПС у м. Києві в цій частині щодо відсутності можливості підтвердити реальність здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «НФП «АЛТОСАН» по взаємовідносинах з ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» по факту придбання товарів.

Щодо контрагента ТОВ «АДОГА УНІВЕРС» слід вказати про наступне.

В акті перевірки зазначено, що ТОВ «АДОГА УНІВЕРС» протягом березня 2020 року було оформлено податкові накладні на виконання робіт одночасно в різних населених пунктах, містах, областях, здійснення яких потребує значного обсягу трудових ресурсів, особистої участі персоналу, необхідність наявності значної кількості кваліфікованих спеціалістів в різних діапазонах галузей за спеціальною освітою та відповідним рівнем оплати. ТОВ «АДОГА УНІВЕРС» не декларувало придбання будівельних робіт (в тому числі труб та муфт), які в подальшому надавалися ТОВ «НФП «АЛТОСАН». ТОВ «АДОГА УНІВЕРС» в межах господарської діяльності не мало фізичних та технічних можливостей виконувати задекларовані обсяги господарських операцій, не залучаючи субпідрядних організацій, а також супутніх послуг (зберігання, транспортування, оренду офісу, складу, комунальні витрати, канцелярія, охорона тощо).

Окрім того, в акті перевірки зафіксовано інформацію надану ГУ ДФС у Сумській області щодо результатів опрацювання зібраної податкової інформації від 16.04.2020 року №1987/7/16-28-04-01-03 щодо ТОВ «АДОГА УНІВЕРС» за звітний період декларування ПДВ грудень 2019 року, січень-квітень 2020 року, в якій вказано, що платника занесено до АІС «Податковий блок» - режим «Журнал ризикових платників».

На переконання відповідача ТОВ «АДОГА УНІВЕРС» створено штучну видимість здійснення господарських операцій з ТОВ «НФП «АЛТОСАН» шляхом формального складання первинних документів, які не супроводжувались дійсним рухом активів у процесі виконання операцій.

Таким чином відповідач дійшов до висновку, що не має можливості підтвердити реальність здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «НФП «АЛТОСАН» по взаємовідносинах з ТОВ «АДОГА УНІВЕРС» по факту придбання товарів.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «АДОГА УНІВЕРС» укладено договір №030220/А від 03.02.2020, у відповідності до якого підрядник зобов`язується за завданням замовника виконати та здати йому в установлений договором строк закінчені роботи за будівельно-монтажні роботи (надалі, роботи) на об`єкті, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Компресорна, 3, а замовник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, прийняти від підрядника закінчені роботи на об`єкті будівництва та оплати їх (далі - договір).

Згідно із пунктами 2.1, 3.1 договору строк виконання робіт згідно додатку №2 до даного договору. Вартість робіт орієнтовно складає 2 737704,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 456287,00 грн.

Відповідно до пункту 5.1 договору після одержання повідомлення підрядника про готовність до передачі закінчених робіт замовник зобов`язаний розпочати їх приймання. Передача закінчених робіт підрядником і приймання їх замовником оформлюється актом.

Додатком №1 до договору №030220/А від 03.02.2020 визначено договірну ціну, яка зафіксовано у пункті 3.1 договору.

Додатком №2 до договору №030220/А від 03.02.2020 зафіксовано графік виконання робіт - лютий, березень 2020 року.

На виконання вище вказаного договору сторонами складено та підписано акт №2 від 26.03.2020 приймання-передачі будівельних робіт за березень 2020 року на загальну суму 1 200 000,00 грн. у тому числі ПДВ - 200 000,00 грн.; акт №1 від 12.03.2020 приймання-передачі будівельних робіт за березень 2020 року на загальну суму 1 300 000,00 грн. у тому числі ПДВ - 216 666,67 грн.; завдання на виконання будівельно-монтажних робі згідно договору №030220/А від 03.02.2020; акти приймання-передачі матеріальних цінностей власності замовника в монтаж для будівництва логістичного терміналу з сервісним обслуговуванням автотранспорту на території Білогородської сільської ради Києво-Святошиснького району Київської області №1 від 05.02.2020, №2 від 06.02.2020.

Також ТОВ «НФП «АЛТОСАН» надано до суду банківські виписки, податкові накладні №5311 від 12.03.2020 року, №5316 від 26.03.2020 року.

Судом вставлено, що наведені послуги отриманні позивачем від ТОВ «АДОГА УНІВЕРС» використані ТОВ «НФП «АЛТОСАН» у власній господарській діяльності на виконання договору №0602/20-МЛК від 06.01.2020, який укладений з ТОВ «МІЖНАРОДНА ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ» (далі - договір від 06.01.2020).

За умовами вказаного договору підрядник (позивач) зобов`язується за завданням замовника виконати та здати йому в установлений договором строк закінчення роботи по монтажу та пусконагодженню систем протипожежного захисту (далі - СПЗ), системи пожежної сигналізації (далі - СПС), системи оповіщення про пожежу та управління евакуюванням людей (далі - СО), автоматичної системи пожежогасіння (спринклерного) (далі - АСПГ), системи внутрішнього протипожежного водопроводу (далі - ВПВ), диспетчеризації СПЗ на об`єкті: «будівництво та обслуговування логістичного терміналу з сервісним обслуговуванням автотранспорту на території Білогородської сільської ради Києво-Святошиснького району Київської області (2 черга)», а замовник зобов`язується передати підряднику фронт робіт, прийняти від підрядника закінчені роботи на об`єкті будівництва та оплатити їх.

Також в межах вказаного договору позивачем надано локальний кошторис на будівельні роботи №2-2-1 на Спрінклерна система пожежогасіння при будівництві складського блоку №2 ТОВ «МЛК» 2 черга, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2020 року.

Отже, підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що господарські операції позивача по взаємовідносинах з ТОВ «АДОГА УНІВЕРС» мали реальний характер та в подальшому були використані ТОВ «НФП «АЛТОСАН» у власній господарській діяльності на виконання умов договору від 06.01.2020.

При цьому, в цій частині суд враховує надані позивачем судові рішення по контрагенту - ТОВ «АДОГА УНІВЕРС», однак останні фактично не впливають на вирішення спору по суті в цій частині.

Щодо контрагента ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС» слід звернути увагу на наступне.

В акті перевірки вказано, що згідно податкової звітності ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС» у звітних періодах працювало 5 осіб. До перевірки не надано листів погодження із підрядником для залучення до виконання визначених обсягів робіт субпідрядними спеціалізованим будівельним та іншими організаціями, відповідно до договорів, укладених ТОВ «НФП «АЛТОСАН» та ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС».

Також за результатами аналізу наявної податкової інформації встановлено, що ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС» не декларувало придбання будівельних робіт з організації приєднання об`єкта до електричних мереж (нестандартне приєднання), які в подальшому надавались ТОВ «НФП «АЛТОСАН».

Таким чином, перевіркою встановлено що ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС» жодним чином не могло виконати задекларовані обсяги господарських операцій, не залучаючи субпідрядних послуг.

ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС» в межах господарської діяльності операцій не мало жодних фізичних та технічних можливостей виконувати задекларовані обсяги господарських операцій, не залучаючи субпідрядних послуг, а також супутніх послуг (зберігання, транспортування, оренда офісу, складу, комунальні витрати, канцелярія, охорона тощо).

Крім того, аналізом ланцюга постачання придбання товарів (робіт, послуг) ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС» за лютий, березень 2019 року не встановлено придбання робіт, послуг (послуги з організації транспортно-експедиційних послуг), виконання яких документально оформлено до ТОВ «НФП «АЛТОСАН».

Перевіркою не підтверджено реальної можливості постачання робіт ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС», також не встановлено фактичного ланцюга постачання робіт, одержаних від ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС» та фізичних його можливостей постачання (відсутні трудові ресурси, основні фонди, складські приміщення, супутні послуги та інше).

Таким чином відповідач дійшов до висновку, що не має можливості підтвердити реальність здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «НФП «АЛТОСАН» по взаємовідносинах з ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС» по факту придбання товарів.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС» укладено договір №14/СПЗ від 28.06.2019, у відповідності до якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе обов`язок виконати будівельно-монтажні роботи на об`єкті: «Будівництво господарсько-торговельного центру на проспекті Степана Бандери (проспект Московський), 36 в Оболонському районі м. Києва» (далі - договір від 28.06.2019).

Відповідно до пунктів 2.1, 5.1 договору від 28.06.2019 договірна ціна даного договору складає - 1 750 600,00 грн., ПДВ - 350 120,00 грн., всього - 2 100 720,00 грн. (Додаток №1). Виконані роботи ти здаються підрядником замовнику згідно з актом.

На виконання договору від 28.06.2019 сторонами складено та підписано Додаток №1 - протокол узгодження договірної ціни від 28.06.2019, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2020 року; акти приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2020 року.

Позивачем складено та зареєстровано податкові накладні №1, №2, №3, 4 від 13.02.2020, №5, №6, №7, №8 від 14.02.2020. Також ТОВ «НФП «АЛТОСАН» надано до суду банківські виписки.

В подальшому, між ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС» та ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ» укладено договір №2002/1-Юр від 20.02.2020, у відповідності до якого первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором №14/СПЗ від 28.06.2019, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «НФП «АЛТОСАН» та одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за основним договором.

Згідно із пунктом 2.1 вказаного договору право вимоги, що відступається за цим договором складає - 1 750 600,00 грн., ПДВ - 350 120,00 грн., всього - 2 100 720,00 грн.

Щодо контрагента ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ» слід вказати наступне.

В акті перевірки зазначено про те, що ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ» у грудні 2019 року було оформлено податкові накладні на придбання, реалізацію товарів, робіт, послуг різноманітних номенклатурних груп, здійснення зазначених операції потребує використання основних засобів та залучення відповідного трудового ресурсу. Перевіркою встановлено, що ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ» жодним чином не могло виконати задекларовані обсяги постачання товарів (робіт, послуг), ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ» в межах господарської діяльності, не мало жодних фізичних та технічних можливостей виконувати задекларовані обсяги господарських операцій, не купуючи товар, а також супутніх послуг (зберігання, транспортування, оренда офісу, складу, комунальні витрати, канцелярія, охорона тощо). Крім того, аналізом ланцюга придбання товарів (робіт, послуг) ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ» за грудень 2019 року не встановлено придбання будівельно-монтажних робіт, виконання яких документально оформлено до ТОВ «НФП «АЛТОСАН». Перевіркою не підтверджено реальної можливості реалізації монтажно-будівельних робіт ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ», також не встановлено фактичного ланцюга постачання товару, одержаних від ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ» та фізичних можливостей відповідного постачання (відсутні трудові ресурси, основні фонди, складські приміщення, супутні послуги та інше).

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ» укладено договір №111119-МР від 11.11.2019, у відповідності до якого замовник (ТОВ «НФП «АЛТОСАН»), доручає, а підрядник (ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ») приймає на себе обов`язок виконати будівельно-монтажні роботи на об`єкті «Будівництво господарсько-торговельного центру на проспекті Степана Бандери (проспект Московський), 36 в Оболонському районі м. Києва» (далі - договір від 11.11.2019).

Відповідно до пунктів 2.1, 5.1 договору від 11.11.2019 договірна ціна даного договору складає - 658 333,33 грн., ПДВ - 131 667,67 грн., всього з ПДВ - 790 000, 00 грн. (Додаток №1). Виконані роботи здаються підрядником замовнику згідно з актом.

На виконання договору від 11.11.2019 року сторонами складено та підписано Додаток №1 - протокол узгодження договірної ціни від 11.11.2019, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2019 року; акт №9 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 року.

Також в межах виконання договору від 11.11.2019 ТОВ «НФП «АЛТОСАН» надано банківські виписки та податкову накладну №187 від 19.12.2019.

Щодо контрагента ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» слід вказати наступне.

В акті перевірки, серед іншого, контролюючим органом досліджувалась інформація щодо придбаних ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» товарів згідно із Єдиним реєстром податкових накладних та встановлено, що у червні 2019 року останнім було оформлено податкові накладні на придбання та реалізацію товарів, робіт, послуг різноманітних номенклатурних груп, здійснення зазначених операцій потребує використання основних засобів та залучення відповідного ресурсу.

Окрім того, в акті перевірки зазначено, що ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку на підприємстві в звітних періодах не подавало.

До перевірки не надано листів погодження із підрядником для залучення до виконання визначених обсягів робіт субпідрядним будівельним та іншим організаціями відповідно до пункту Договорів (типової форми), укладених ТОВ «НФП «АЛТОСАН» (замовником) та ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» (підрядником).

Також, за результатами аналізу наявної податкової інформації встановлено, що ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» не декларувало придбання будівельних робіт з організації приєднання об`єкта до електричних мереж (нестандартне приєднання), які в подальшому надавались ТОВ «НФП «АЛТОСАН». Таким чином, на переконання контролюючого органу, ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» жодним чином не могло виконати задекларовані обсяги господарських операцій, не залучаючи субпідрядних послуг. ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» в межах господарської діяльності не мав жодних фізичних та технічних можливостей виконувати задекларовані обсяги господарських операцій, не залучаючи субпідрядних послуг, а також супутніх послуг (зберігання, транспортування, оренда офісу, складу, комунальні витрати, канцелярія, охорона тощо). Крім того, аналізом ланцюга придбання товарів (робіт, послуг) ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» за червень 2019 року не встановлено придбання робіт, послуг (послуг з організації транспортно-експедиційних послуг), виконання яких документально оформлено до ТОВ «НФП «АЛТОСАН».

На переконання контролюючого органу ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» створено штучну видимість здійснення господарських операцій з ТОВ «НФП «АЛТОСАН» шляхом формального складання первинних документів, які не супроводжуються дійсним рухом активів у процесі виконання операцій.

Між ТОВ «НФП «АЛТОСАН» та ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» укладено договір №150419-МР від 15.04.2019 (далі - договір від 15.04.2019), у відповідності до якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе обов`язок виконати будівельно-монтажні роботи на об`єкті: «Будівництво господарсько-торговельного центру на проспекті Степана Бандери (проспект Московський), 36 в Оболонському районі м. Києва».

На виконання договору від 15.04.2019 сторонами складено та підписано Додаток №1 - протокол узгодження договірної ціни від 15.04.2019; довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2019 року; акт №1-МР приймання виконаних будівельних робіт за червень 2019 року; банківські виписки; податкову накладну №64 від 26.06.2019.

Досліджуючи взаємозв`язок отриманих ТОВ «НФП «АЛТОСАН» від його контрагентів, а саме: ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС», ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ», ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» суд зазначить наступне.

Судом встановлено, що всі послуги, отримані позивачем від контрагентів, таких як - ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС», ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ», ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» були спрямовані з метою виконання ТОВ «НФП «АЛТОСАН» договору підряду №26/03/18-04 від 26.03.2018, у відповідності до якого на умовах та в порядку, визначеному цим договору, підрядник (ТОВ «НФП «АЛТОСАН») приймає на себе зобов`язання на власний ризик виконати за завданням генерального підрядника (ТОВ «БК «Будівельні технології» у відповідності до умов цього договору роботи з монтажу автоматичної системи пожежогасіння (спринклерної, дренчерної) (надалі - роботи) в підземному паркінгу (блок №1, блок №2) об`єкту «Будівництво громадського торговельного центру, який знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Степани Бандери (проспект Московський, 36) (далі - Об`єкт), та відповідно здати генеральному підряднику у встановлений цим договором строк результати робіт, а генеральний підрядник зобов`язується прийняти належним чином виконані роботи та оплати їх у відповідності до умов цього договору (далі - договір №26/03/18-404).

Додатковою угодою №1 від 25.06.2018 до договору підряду №26/03/18-04 від 26.03.2018 визначено наступні роботи, які виконуються підрядником (позивачем) - роботи з монтажу автоматичної системи пожежогасіння (спринклерної, дренчерної) (надалі - роботи) в підземному паркінгу (блоки №№13,14,15) об`єкту «Будівництво громадського торговельного центру, який знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Степани Бандери (проспект Московський, 36).

Додатковою угодою №2 від 17.10.2018 до договору підряду №26/03/18-04 від 26.03.2018 визначено наступні роботи, які виконуються підрядником (позивачем) - роботи з монтажу автоматичної системи пожежогасіння (спринклерної, дренчерної) в підземному паркінгу (приміщення вузлів керування №1, №2) об`єкту «Будівництво громадського торговельного центру, який знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Степани Бандери (проспект Московський, 36).

Додатковою угодою №3 від 20.02.2019 до договору підряду №26/03/18-04 від 26.03.2018 визначено наступні роботи, які виконуються підрядником (позивачем) - роботи з монтажу автоматичної системи пожежогасіння (аерозольного) на об`єкті: «Будівництво громадського торговельного центру, який знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Степани Бандери (проспект Московський, 36).

Також в межах вказаного договору позивачем надано до суду наступні документи: довідки про вартість виконаних робіт та витрат за серпень 2019 року, за червень 2019 року; акти приймання-виконання будівельних робіт за серпень 2019 року №№1, 3 за червень 2019 року №3; підсумкові відомості ресурсів по об`єкту: Будівництво громадського торговельного центру, який знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Степани Бандери (проспект Московський, 36).

Також послуги від наведених вище контрагентів отримувались позивачем з метою виконання договору підряду №0502/20 від 05.01.2020, у відповідності до якого на умовах та в порядку, визначеному цим договором, підрядник (ТОВ «НФП «АЛТОСАН») приймає на себе зобов`язання на власний ризик та власними силами за завданням замовника у відповідності до умов цього договору виконати роботи з модернізації систем протипожежного захисту (надалі - роботи) на об`єкті» «Будівництво громадсько-торговельного центру, який знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери (проспект Московський), 36 (далі - договір №0502/20).

На виконання договору №0502/20 ТОВ «НФП «АЛТОСАН» надано до суду довідку від 18.03.2020 про вартість будівельних робіт за березень 2020 року, акти приймання виконаних будівельних робіт за березень 2020 року №№1, 2, підсумкові відомості ресурсів.

Наведені документи та обставини дають суду підстави дійти до висновку, що послуги, отримані позивачем від ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС», ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ», ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» були використані у власній господарській діяльності, а саме на виконання вимог укладених договорів №26/03/18-404 та №0502/20.

При цьому, з приводу доводів контролюючого органу в частині не встановлення обставин придбання контрагентами ТОВ «НФП «АЛТОСАН» товарів в ланцюгу постачання, відсутність трудових ресурсів, матеріалів та технічних можливостей, як підстави для висновку про відсутність реального характеру господарських операцій із контрагентами - ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС», ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ», ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ», суд вкаже наступне.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в поставі Верховного Суду від 30.08.2019 року у справі №804/17176/14.

Такі ж висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 02.04.2019 року у справі № 826/6245/18, а саме: не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

У постанові від 13.10.2020 року у справі № 0340/1408/18 Верховний Суд зазначив, що виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються при визначенні фінансового результату, та права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

При цьому, суд зазначає, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні наявна у контролюючого органу податкова інформація, ні відсутність у контрагента достатньої кількості основних засобів та трудових ресурсів самі по собі дійсно не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність недоліків у первинних документах може свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2019 у справі № 826/16601/18 зазначив, що не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Окрім того, суд враховує, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Варто також вказати, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Однак, у разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов`язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Відповідач під час розгляду справи не навів будь-яких переконливих доводів та не надав належних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій з контрагентами - ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС», ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ», ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» та/або не довів належними та достатніми доказами невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків.

Що ж стосується посилань контролюючого органу на наявність відкритих кримінальних проваджень, у яких фігурують контрагенти постачальників послуг (контрагентів) ТОВ «НВП «Алтосан» суд зазначає, що станом на час вирішення спору по суті вироки щодо контрагентів позивача відсутні.

Суд вважає за доцільне відмітити, що наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в силу приписів частини 6 статті 78 КАС України не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 року у справі №826/6280/13-а, від 20.02. 2018 року у справі №813/4931/13-а, від 06.02.2018 року у справі №802/4940/14, від 21.01.2020 у справі №826/9596/18.

З урахуванням наведеного суд вважає, що вказані обставини не можуть бути покладені в основу рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Отже, беручи до уваги наведене, на переконання суду, господарські операції по взаємовідносинах ТОВ «НВП «Алтосан» з ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС», ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ», ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» підтвердженні належними первинним документами, а отриманні послуги від останніх використанні ним у власній господарській діяльності.

Щодо контрагента ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ» слід вказати наступне.

В акті перевірки, серед іншого контролюючим органом досліджувалась інформація щодо придбаних ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ» товарів згідно ЄРПН у вересні 2017 року: було оформлено податкові накладні на придбання та реалізацію товарів, робіт, послуг різноманітних номенклатурних груп, здійснення зазначених операцій потребує використання основних засобів та залучення відповідного ресурсу.

Також за результатами аналізу наявної податкової інформації встановлено, що ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ» не декларувало придбання послуги щодо технічного консультування замовника, які в подальшому надавалися позивачу.

Таким чином, перевіркою встановлено, що ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ» в межах господарської діяльності не мало жодних фізичних та технічних можливостей виконувати задекларовані обсяги господарських операцій, не залучаючи субпідрядних послуг, а також супутніх послуг (зберігання, транспортування, оренда офісу, складу, комунальні витрати, канцелярія, охорона тощо).

На переконання контролюючого органу ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ» створено штучну видимість здійснення господарських операцій з ТОВ «НФП «АЛТОСАН» шляхом формального складання первинних документів, які не супроводжуються дійсним рухом активів у процесі виконання операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ» укладено договір №2509-к про надання послуг від 25.09.2017, предметом якого є «Послуги технічного консультування у сфері інжинірингу будівництва торгово-розважальних центрів та житлових комплексів з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом» (далі - договір від 25.09.2017).

Згідно із пунктами 3.1, 3.2, 4.1 договору від 25.09.2017 замовник сплачує виконавцю повну вартість послуг - 174 166,67 грн., ПДВ 20% - 34833,33 грн., всього з урахуванням ПДВ - 209 000,00 грн. Форма оплати - 100% передоплата. Здача-приймання наданих робіт (послуг) здійснюється сторонами за актом прийняття виконаних робіт.

Додатком №1 від 25.09.2017 до договору №2509-к про надання послуг від 25.09.2017 сторонами складено та підписано протокол угоди про договірну ціну.

По взаємовідносинах із даним контрагентом позивачем надано до суду: банківські виписки, податкову накладну №79 від 27.09.2017.

Також в матеріалах справи наявний акт виконаних робіт б/н від 27.09.2017, у відповідності до якого ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ» надало ТОВ «НФП «АЛТОСАН» послуги щодо технічного консультування замовника на загальну суму 209 000,00 грн., в тому числі ПДВ 34 833,33 грн.

До вказаного акту позивачем надано додатки, а саме: рішення щодо розрахунку часу евакуації людей на випадок пожежі з об`єкту типу «Торгово-розважальний комплекс», перелік відхилень від державних будівельних норм протипожежного захисту об`єктів типу «Торгово-розважальний центр з паркінгом» та компенсуючи заходи щодо забезпечення протипожежного захисту.

Окрім цього, в матеріалах справи наявний договір №С-09174-1 від 29.09.2017, яким ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ» уступлено право вимоги за договором №2509-к про надання послуг від 25.09.2017 ТОВ «ПРАЙМ ГРУП ПЛЮС».

Проаналізувавши первинні документи по взаємовідносинах позивача із ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ» суд звертає увагу на те, що ТОВ «НФП «АЛТОСАН» не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження використання отриманих послуг у власній господарській діяльності.

Необхідно наголосити, що послуги отримані від ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ» у вересні 2017 року, у той час коли обставини виконання робіт позивачем щодо встановлення протипожежних систем мали місце у 2019-2020 роках. Вказане, в свою чергу не дає можливості стверджувати, що отриманні ТОВ «НФП «АЛТОСАН» послуги від ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ» були використані ним у власній господарській діяльності.

Додаткового суд звертає увагу на те, що ні договір від 25.09.2017, ні акт виконаних робіт б/н від 27.09.2017 не містить в собі деталізації послуг, які надавались ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ», в чому полягав характер технічного консультування у сфері інжинірингу позивачем у позовній заяві не наведено.

Також суд звертає увагу, що рішення щодо розрахунку часу евакуації людей на випадок пожежі з об`єкту типу «Торгово-розважальний комплекс» не містить в собі жодних ідентифікуючих ознак ким та коли вказаний документ був складений.

Отже, на переконання суду, враховуючи наведене та обставини зафіксовані в акті перевірки, у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження використання позивачем у власній господарській діяльності послуг отриманих від ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ», відсутності деталізації таких послуг суд вважає, що господарські операції із наведеним контрагентом не мали на меті реальне настання юридичних наслідків та є не підтвердженими.

За таких обставини суд вважає висновки ГУ ДПС у м. Києві в цій частині правомірними.

Підсумовуючи вище викладене суд погоджується із доводами контролюючого органу про відсутність реальних наслідків, у тому числі рух активів (використання отриманих послуг у власній господарській діяльності) по взаємовідносинах ТОВ «НФП «АЛТОСАН» із його контрагентами, а саме: ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» та ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ».

Між тим, висновки ГУ ДПС у м. Києві щодо нереальності господарських операцій позивача із його контрагентами, а саме: ТОВ «АДОГА УНІВЕРС», ТОВ «ФРІГОЛІТА ПЛЮС», ТОВ «ВЕСТ РІАЛ ЕСТЕЙТ», ТОВ «СОЛЕКС ІНВЕСТ» суд вважає хибними та необґрунтованими. Суд наголошує, що в матеріалах справи наявні належним чином оформленні документи по взаємовідносинах із наведеними контрагентами та підтверджено використання ТОВ «НФП «АЛТОСАН» отриманих послуг у власній господарській діяльності.

Беручи до уваги вищевикладене суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 №2 підлягає частковому скасуванню в частині збільшення позивачу грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 1 015 287,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 507 643, 50 грн.

В іншій частині податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 №2 суд вважає правомірним, а саме в частині збільшення позивачу грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 67473,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 33 736,50 грн. по взаємовідносинах з ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» та ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ».

Разом з цим, податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 №2 підлягає визнанню протиправним та скасуванню в повному обсязі, адже не охоплює господарські операції ТОВ «НФП «АЛТОСАН» із ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» та ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ».

Поряд з цим, податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 №2 підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині зменшення суми від`ємного значення за 2019 рік у розмірі 170 688,00 грн та за 9 місяців 2020 року у сумі 1 122 267,00 грн.

В іншій частині суд вважає правомірним податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 №2 (по взаємовідносинам позивача із ТОВ «ФАБІЯ ЛТД» та ТОВ «ТЕРЕКС ІНВЕСТ»).

Згідно із частиною 1 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з огляду на приписи наведених правових норм процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.03.2013 у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 у справі № К/9991/66857/11.

Окрім того, такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Положеннями частини 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 22 700,00 грн, що становить 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд звертає увагу, що сума задоволених майнових вимог та й відповідно сплата судового збору при їх поданні також має становити 22 700,00 грн., оскільки вказаний розмірі є верхньою межею розміру судового збору при поданні юридичною особою адміністративного позову.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково та, з урахуванням наведених вище обставин розрахунок судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу обчислюється з урахуванням розміру не задоволених позовних вимог.

Сума майнових вимог, які не підлягають до задоволення становить 101 209,50 грн. та частково одна немайнова вимога (оскаржене рішення №3). Звідси слідує, що судовий збір, який підлягає присудженню на користь позивача має становити 22700 - ((101209,5х1,5/100)+2270/3) = 20 424,94 грн.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242, ч. 3 ст. 243, 244-245, 250, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Алтосан» (04214, м. Київ, вул. Північна, б. 3, ) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, код ЄДРПОУ ВП: 44116011) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «НВП «Алтосан» грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 1 015 287,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 507 643, 50 грн.

3. В іншій частині податкове повідомлення-рішення рішення від 12.05.2021 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві залишити без змін.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві в частині зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю «НВП «Алтосан» суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по періодах за 2019 рік у розмірі 170 688,00 грн. та за 9 місяців 2020 року у сумі 1 122 267,00 грн.

6. В іншій частині податкове повідомлення-рішення від 12.05.2021 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві залишити без змін.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, код ЄДРПОУ ВП: 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Алтосан» (04214, м. Київ, вул. Північна, б. 3, ) сплачений ним судовий збір у розмірі 20 424 (двадцять тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 94 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева

Повний текст складений 13.12.2021