Справа № 200/16930/21
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 р. Справа№200/16930/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчук Павла Васильовича (87555, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 85-А, офіс № 9)

про визнання протиправними дії, скасування постанов від 5 листопада 2021 року ВП № 67409789, № 67409920

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчук Павла Васильовича про визнання дії приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука Павла Васильовича, що полягають у відкритті виконавчих проваджень № 67409789 та № 67409920 протиправними, визнання протиправними та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука Павла Васильовича від 05.11.2021 р. про відкриття виконавчого провадження (ВП №67409789), постанови від 05.11.2021 р. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (ВП №67409789), постанови від 05.11.2021 р. про стягнення з боржника основної винагороди (ВП №67409920), постанови від 05.11.2021 р. про відкриття виконавчого провадження (ВП №67409920).

Ухвалою від 2 грудня 2021 року суд залишив без руху позовну заяву позивача та надав десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків, а саме, надати суду докази надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копії позовної заяви з додатками.

6 грудня 2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач виконав вимоги ухвали суду від 2 грудня 2021 року, чим усунув її недоліки.

Ухвалою від 6 грудня 2021 року суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/16930/21 та призначив судове засідання на 14 грудня 2021 року.

Сторони про відкриття провадження у справі та про дату судового засідання були повідомлені судом належним чином. Позивач у судове засідання не з`явився, відповідач просив суд розглянути справу у письмовому провадженні без його участі.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області по справі № 266/2782/18 від 02.06.2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Територіальний сервісний центр 1443 Регіонального сервісного центру Міністерства Внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання угоди недійсною та витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено частково. Витребувано із володіння ОСОБА_1 автомобіль марки Toyota Camry, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 та зобов`язано ОСОБА_1 передати цей автомобіль ОСОБА_2 . Прийняття цього рішення гуртувалось на підставі наявного відкритого кримінального провадження за фактом викрадення автомобіля. В решті позовних вимог відмовлено. 19 листопада 2021 року ОСОБА_1 було отримано від Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В.: постанову від 05.11.2021 р. про відкриття виконавчого провадження (ВП №67409789); постанову від 05.11.2021р. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (ВП №67409789); постанову від 05.11.2021р. про стягнення з боржника основної винагороди (ВП 67409920); постанови від 05.11.2021р. про відкриття виконавчого провадження (ВП 67409920). Вважає, що дії приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В., що полягають у винесенні постанови від 05.11.2021р. про відкриття виконавчого провадження (ВП №67409789); постанови від 05.11.2021р. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (ВП №67409789); постанови від 05.11.2021р. про стягнення з боржника основної винагороди (ВП 67409920); постанови від 05.11.2021р. про відкриття виконавчого провадження (ВП 67409920), неправомірними, незаконними та протиправними, а постанови такими, що підлягають скасуванню. Зазначає, що позивачем в справі №266/2782/18 є ОСОБА_2 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 29 травня 2019 року була видана нотаріальна довіреність на представника Козіна С.Б , який вже у 2021 і звернувся до приватного виконавця. При цьому, взагалі не відомо, чи жив позивач, чи видавав він на когось доручення на отримання саме автомобіля, чи не є дії позивача, його представника та невідомої групи осіб шахрайством, оскільки кримінальне провадження за фактом нібито викрадення не закінчено, обвинувачення нікому не висувалось. Враховуючи, що автомобіль марки Toyota Camry, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 є предметом договору купівлі-продажу, як наслідок є товаром, який не може бути переміщений до м. Донецьк за виконавчим провадженням. А у особи, на яку видано довіреність не має повноважень на отримання та використання цього транспорту. Зазначає, що після набрання законної сили рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя по справі №266/2782/18 позивач не мав реальної можливості у добровільному порядку виконати рішення суду, у зв`язку з тим, що не має відповідного пропуску (не зобов`язаний його оформлювати) на територію проведення бойових дій, а саме місто Донецьк. Крім того, позивач зазначає, що як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП 67409789) та постанови про стягнення з боржника основної винагороди (ВП 67409920) від 05.11.2021р. відповідачем зазначено про стягнення з Позивача основну винагороду у розмірі 9080 грн. Слід звернути увагу, що постанова про стягнення з боржника основної винагороди (ВП 67409920) від 05.11.2021р. відповідачем було прийнято одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про те, що жодних виконавчих дій з примусового виконання виконавчого документу від 20.10.2021 року № 266/2782/18, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя, в яких позивач є боржником, відповідачем не вчинялося. Беручи до уваги викладене, слід зазначити, що відповідно до пункту 19 Постанови №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10% стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Виходячи з вищевикладеного, обов`язковими умовами стягнення винагороди приватного виконавця є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що основна винагорода приватного виконавця стягується з фактично стягнутої суми; розмір винагороди вираховується також з фактично стягнутої суми. Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про витребування майна із володіння боржника та зобов`язання передати майно стягувачу є здійснення приватним виконавцем не будь-яких дій, пов`язаних з організацією виконавчого провадження, а виключно дій по фактичному витребування майна із володіння боржника та зобов`язання передати майно стягувачу, тобто дії, за наслідками яких було стягнуто, повернуто у примусовому порядку відповідне майно, суму або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Тобто за своїм призначенням винагорода стягується саме за вчинення заходів

примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідач до суду надав відзив, де зазначає, що приватний виконавець в своїй діяльності керується положеннями Законом України «Про виконавче провадження», то дії приватного виконавця Григорчука П.В. по винесенню постанови про стягнення основної винагороди обумовлені обов`язком виконавця винести відповідну постанову на підставі положень ч. 6 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Необхідно звернути увагу, що на приватного виконавця чинним законодавством покладено обов`язок винести постанову про стягнення основної винагороди і відповідач на виконання норм чинного законодавства виніс оскаржувану постанову. Також важливою обставиною справи є той факт, що позивач, спотворюючи та трактуючи положення чинного законодавства на свою користь, зазначає про протиправність оскаржуваної постанови. Так, в позовній заяві позивач неодноразово зазначає, що для стягнення основної винагороди необхідна наявність двох умов, а саме, здійснення приватним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення і фактичне стягнення заборгованості. Проте, враховуючи зміст вказаних у позовній заяві доводів, приходимо до висновку, що саме стягнення основної винагороди здійснюється при наявності двох умов зазначених вище. В той же час, законодавець не передбачає умов для винесення постанови про стягнення основної винагороди, окрім наявності постанови про відкриття виконавчого провадження. Крім того, зазначає, що позивач посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15.02.2018 у справі № 910/1587/13; від 19.09.2018 у справі № 804/8289/16 та від 19.06.2019 у справі № 824/172/19-а, однак застосування вказаних висновків до даного спору є необґрунтованим, оскільки в даному випадку рішення суду немайнового характеру, та передбачає інший порядок розрахунку та стягнення основної винагороди приватного виконавця. Позивачем не наведено в позовній заяві жодних обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання неправомірною, протиправною та незаконною постанов про відкриття виконавчих проваджень № 67409789 та 67409920.

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 2 червня 2021 року № 266/2782/18 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Територіальний сервісний центр 1443 Регіонального сервісного центру Міністерства Внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання угоди недійсною та витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено частково, витребувано із володіння ОСОБА_1 автомобіль марки Toyota Camry, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 та зобов`язати ОСОБА_1 передати цей автомобіль ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судового збору 352,40 гривень, в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 червня 2021 року - залишено без змін.

20 жовтня 2021 року позивачу були видано виконавчі листи по справі № 266/2782/18.

5 листопада 2021 року відповідачем на підставі заяви представника стягувача була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 67409789 щодо примусового виконання виконавчого листа від 20 жовтня 2021 року № 266/2782/18 про витребування із володіння ОСОБА_1 автомобіль марки Toyota Camry, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 та зобов`язання ОСОБА_1 передати цей автомобіль ОСОБА_2 .

У той же день, тобто 5 листопада 2021 року відповідачем у виконавчому проваджені № 67409789 були винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 9080 грн. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 300 грн.

Крім того, 5 листопада 2021 року відповідачем були винесені постанова про відкриття виконавчого провадження № 67409920 з примусового виконання виконавчого від 20 жовтня 2021 року № 266/2782/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судового збору 352,40 гривень, про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 35,24 грн. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 300 грн.

Надаючи правову оцінки даним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, положеннями ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону № 1404-VIII).

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 названого Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

За змістом частин 5, 6 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

Згідно з вимогами частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами. При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Відповідно до частини 3 статті 5 Закону № 1404 Приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання:

1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця;

2) в інших випадках, передбачених законом.

При поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобов`язаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 4 статті 5 Закону № 1404 державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо:

1) боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи.

Пов`язаними особами у розумінні цього Закону є юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або результати їхньої діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв:

виконавець безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами юридичної особи, яка є стороною виконавчого провадження, чи спільно з юридичною та/або фізичною особою, яка є стороною виконавчого провадження, володіє корпоративними правами будь-якої юридичної особи;

виконавець має право та/або повноваження призначати (обирати) одноособовий виконавчий орган або колегіальний склад виконавчого органу/склад наглядової ради зазначених юридичних осіб.

Пряма або опосередкована участь держави в юридичних особах не є підставою для визнання таких юридичних осіб пов`язаними;

2) боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем;

3) виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів;

4) сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності такого приватного виконавця.

Суд не приймає посилання позивача на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 67409789 підлягає скасуванню, оскільки на етапі відкриття виконавчого провадження виконавець повинен пересвідчитися, зокрема, чи відповідає виконавчий документ і заява про його виконання вимогам Закону України «Про виконавче провадження», чи надано усі документи, відтак якщо немає підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого документа, відкриває виконавче провадження. Перевірка виконання рішення суду здійснюється вже після відкриття виконавчого провадження.

Дана правова позиція узгоджується з позиціє Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 січня 2021 року № 750/2414/17.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 67409789, жодних підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого документа у відповідача не було, виконавчий лист та заява про примусове виконання відповідає вимогам Закону № 1404.

Щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 67409920, суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом вище, рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 2 червня 2021 року № 266/2782/18 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Територіальний сервісний центр 1443 Регіонального сервісного центру Міністерства Внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання угоди недійсною та витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено частково, витребувано із володіння ОСОБА_1 автомобіль марки Toyota Camry, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 та зобов`язати ОСОБА_1 передати цей автомобіль ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судового збору 352,40 гривень, в решті позовних вимог відмовлено.

Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області 20 жовтня 2021 року було видано виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судового збору 352,40 грн., який також представником позивача було пред`явлено до відповідача до примусового виконання.

Суд також зазначає, що жодних підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого документа у відповідача не було, виконавчий лист та заява про примусове виконання відповідають вимогам Закону № 1404. Крім того, позивач у позові не зазначає жодних доводів щодо необхідності визнання протиправної та скасування даної постанови відповідача.

Щодо постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 67409789 від 5 листопада 2021 року суд зазначає наступне.

Статтею 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403) врегульована винагорода приватного виконавця та авансування витрат виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02 червня 2016 року №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону 1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закону 1403-VIII передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону 1403-VIII).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону 1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 "Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця" (далі - Порядок № 643).

Пунктом 4 Порядку № 643 встановлено, що фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково та виконавчого документа немайнового характеру в повному обсязі в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", якщо за такими документами стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Аналізуючи положення Закону № 1404-VIII, які регулюють діяльність приватних виконавців, та статті 31 Закону № 1403-VIII, суд дійшов висновку, що основна винагорода - це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі пропорційному до фактично стягнутої суми.

Крім того, враховуючи конструкцію статті 31 Закону № 1403-VIII, законодавець зобов`язує приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження прийняти постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить її розрахунок. При цьому, основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення, в залежності від суми, стягнутої за результатами здійснення виконавчих дій, тобто виплачується пропорційно від фактично стягнутої суми.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 640/17286/20 та від 29 січня 2021 року у справі № 640/13434/19.

Крім того, зміст спірної постанови свідчить про те, що відповідачем здійснено лише розрахунок основної винагороди у відповідності до фіксованої ставки визначеної приписами наведених норм.

Суд зауважує, що стягнення основної винагороди, крім визначених законом випадків, коли основна винагорода не стягується, пов`язується з початком примусового виконання.

Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди.

Суд звертає увагу, що позивач оскаржує лише постанову приватного виконавця про стягнення основної винагороди, а не сам факт стягнення цієї винагороди, доказів початку стягнення основної винагороди приватного виконавця позивач не надав, в позовній заяві підтвердив факт невиконання судового наказу.

Оскільки на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у приватного виконавця були відсутні, тому приватним виконавцем правомірно одночасно з відкриттям виконавчого провадження визначено суму основної винагороди приватного виконавця, яка підлягає стягненню за умови примусового виконання виконавчого документу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2021 року у справі № 380/6503/20.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи виконавче провадження ВП № 67409789 не закінчено та виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні відповідача, а тому твердження позивача про прийняття відповідачем спірної постанови не на підставі та не у спосіб, визначені законодавством України, є безпідставне, що відповідає правовій позиції, викладені в постанові Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 360/2855/20 (пункт 74).

Суд приймає до уваги доводи відповідача, що сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, яка винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є винагородою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21 січня 2021 року у справі № 160/5321/20, від 27 квітня 2021 року у справі № 580/3444/20, від 03 червня 2021 року у справі № 640/17286/20 та від 26 серпня 2021 року у справі № 380/6503/20.

Таким чином, відповідач, приймаючи спірну постанову про стягнення з боржника основної винагороду приватного виконавця, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Щодо постанов відповідача про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 5 листопада 2021 року ВП № 67409789, ВП № 67409920 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (ч. 2,3 ст. 42 цього Закону).

Відповідно до п. 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Дослідивши постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд встановив, що державним виконавцем докладно наведено перелік виконавчих дій, які були або будуть вчинені, та скільки коштів використано, який відповідає приписам п. 2 розділу VІ зазначеної Інструкції.

Враховуючи вищенаведені приписи норм права, суд доходить висновку, що дії відповідача щодо прийняття оскаржуваних постанов одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження є правомірними, а тому вказані постанови є правомірними та відсутні правові підстави для задоволення вказаних позовних вимог.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частин 1, 3 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування спірних постанов, а отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, та відсутні витрати відповідача щодо призначення експертизи та залучення свідків, всі судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 287, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчук Павла Васильовича (87555, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 85-А, офіс № 9) про визнання протиправними дії, скасування постанов від 5 листопада 2021 року ВП № 67409789, № 67409920 відмовити повністю.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 14 грудня 2021 року. Повне судове рішення складено 14 грудня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Даний строк продовжується на строк дії такого карантину. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар