Справа № 380/29/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Брильовський Р.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/29/21 пров. № А/857/13014/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Бруновської Н.В.,

суддів: Матковської З.М., Улицького В.З.

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

представника апелянта: Бречко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Національної академії cухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 380/29/21 за позовом ОСОБА_1 до Національної академії cухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Національної академії cухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного в якому просив суд: стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017рр.) у розмірі 105979,16 грн. за період із 03.01.2018р. 07.12. 2020р.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2021р. позов задоволено частково.

Суд першої інстанції стягнув з Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного в користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 103088 грн. 68 коп. за період з 03.01.2018р. 07.12.2020р. без урахування обов`язкових платежів та податків відповідно до вимог чинного законодавства. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Національна академія cухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2021р. у справі № 380/29/21 скасувати та прийняти нове яким в позові відмовити.

В судовому засіданні представник апелянта Бречко О.А. підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

18.12.2017р. Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №492 ОСОБА_1 звільнено у запас відповідно до пункту а ч.6 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з урахуванням п.п. ї п.1 ч.8 цієї ж статті (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абз.2 ч.3 ст.23 цього Закону).

Наказом Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 02.01.2018р. (по стройовій частині) позивач виключений із списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2019р. (справа № 1.380.2019.004152) суд зобов`язав Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати і виплатити в користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015р. - січень 2018 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020р., апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Суд зобов`язав Національну академій сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу в період з січня 2015р. - січень 2018р. з врахуванням базового місяця індексації - січень 2008 року.

Як видно з матеріалів справи, Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного виплатила позивачу індексацію грошового забезпечення в розмірі 91238,81 грн. (19.08.2020р. -10600,40 грн., 25.09.2020р. 1300,75 грн., 07.12.2020р. 79337,66 грн.)

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.11.2019р. у справі № 1.380.2019.004859 визнано протиправною бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2017 роки.

Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного виконала дане рішення та перерахувала кошти на рахунок ОСОБА_1 18.03.2020р. в сумі 15393,50 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням позивача проведений 07.12.2020р. ( а.с. 36)

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст.47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Із змісту ст.117 КЗпП України видно, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

В Постанові від 15.09.2015р. в справі № 21-1765а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч.1 ст.117КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП України. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117КЗпП України. Тобто, виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Разом з цим, Конституційний Суд України в Рішенні № 4-рп/2012 від 22.02.2012р. щодо офіційного тлумачення положень ст.233КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117, 237КЗпП України роз`яснив, що згідно зі ст.47КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, передбачений ч.1 ст.117КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Як видно з матеріалів справи, відповідач Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного не провів повного розрахунку із позивачем в день його звільнення, а саме, не виплатив індексацію грошового забезпечення та грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Враховуючи ту обставину, що з вини відповідача не проведений при звільненні з військової служби з ОСОБА_1 остаточний розрахунок, останній має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що не спростував апелянт.

Встановлений ст.117КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019р. у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

-ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання колегія суддів враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосований Касаційним адміністративним судом під час вирішення справи № 806/2473/18 та наведений в постанові від 30.10.2019р.

З наданої Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного інформації щодо посадового окладу та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій ОСОБА_1 видно, що розмір грошового забезпечення останнього за два місяці до звільнення складає: у листопаді 2017 року - 11162,80 грн.; в грудні 2017 року - 7162,80 грн., загальна сума 18 325,60 грн. (11162,80 + 7162,80). Тому, враховуючи положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 середньоденне грошове забезпечення становить - 426,18 грн (11162,80 + 7162,80) : 43 робочі дні).

Середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні слід обраховувати з 03 січня 2018 року (наступний день після звільнення) до дня фактичного повного розрахунку 07 грудня 2020р.- 733 робочих дні. Згідно з листами Мінсоцполітики України про норми тривалості робочого часу на 2018 р. (249 р.д.), 2019 р. (250 р.д.), 2020 р. (234 р.д.).

Отже, розмір середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні- становить 312389грн 94 коп. (426,18 грн. х 733 р.д.).

Загальний розмір належних та невиплачених позивачеві при звільненні грошових коштів складає - 108256,11 грн (10761,83+1320,56+80545,80+15627,92).

Зважаючи на викладене, істотність частки виплаченої індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій в порівнянні із середнім заробітком становить - 0,35 (108 256,11 грн / 312389грн. 94 коп. = 0,35, де 108256,11 грн. - загальна сума, а 321 148,98 грн. - середній заробіток за весь період несвоєчасного розрахунку при звільненні).

Істотність частки виплаченої індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій в порівнянні із середнім заробітком становить - 0,35% (108256,11/312389,94=0,35).

Тобто, середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні складає - 103088,68 грн (426,18*0,35%*733=103088,68).

З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, від 14.11.2018р. в справі № 806/345/16, від 18.07.2018р. у справі № 825/325/16, від 04.04.2018р. у справі №524/1714/16-а, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України.

При вирішенні даного питання враховуються такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Таким чином, в даній справі слід врахувати принцип співмірності середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, який має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі - 103088,68 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми.

Не приймає до уваги колегія суддів доводи апелянта про те, що на спірні правовідносини не поширюються норми КЗпП України, оскільки, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із служби не врегульоване положеннями спеціального законодавства. Тому, до спірних правовідносин слід застосовувати КЗпП України, який регулює дані правовідносини.

Аналогічно правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.03.2018р. у справі № 806/1899/17; від 31.05.2018р. № 823/1023/16.

ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки відповідач Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного як суб`єкт владних повноважень, діяв не у спосіб, що визначені законами та Конституцією України. В іншій частині рішення суду не оскаржується

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,--

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної академії cухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 380/29/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 13.12.2021р.