Справа № 440/15937/21
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/15937/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Удовіченка С.О., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАВІАСЕРВІС" до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна податкова служба України про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАВІАСЕРВІС" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 64866388 від 03 листопада 2021 року, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною,

- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 64870262 від 22 жовтня 2021 року, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савковою Ліаною Олегівною.

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначив, що державними виконавцями Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах виконавчих проваджень № 64866388 та № 64870262 вчинені не всі та не достатній дії для винесення постанов про закінчення виконавчих проваджень.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/15937/21. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (письмове провадження). Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державну податкову службу України (04053, м. Київ, Львівська пл., 8). Витребувано від Міністерства юстиції України (Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України) засвідчені у порядку встановленому статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України копії: усіх матеріалів ВП № 64866388, усіх матеріалів ВП № 64870262.

Копію ухвали суду, разом із позовною заявою, направлено на офіційні електронні адреси сторін.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду 08 грудня 2021 року повторно витребувано від Міністерства юстиції України (Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України) засвідчені у порядку встановленому статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України копії: усіх матеріалів ВП № 64866388, усіх матеріалів ВП № 64870262.

Копію ухвали суд направлено на офіційну електронну адресу відповідача.

Відповідно до статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року по справі № 440/255/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАВІАСЕРВІС" (вул. Свіштовська, буд. 11, м. Кременчук, Полтавська область, 39610, ) до Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ 53, 04053, ) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Зобов`язано Державну податкову службу України (Львівська площа, 8, м. Київ 53, 04053, ) в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП та СЕ) на обсяг пального (код товарної підкатегорії ) у кількості 1 121 353,95 літрів, який знаходиться на акцизному складі ТОВ "Укравіасервіс" №1002287, змінити умову оподаткування пального з "0" на "3" (ввезені на митну територію України або вироблені в Україні бензини авіаційні або паливо для реактивних двигунів, що оподатковуються на умовах, встановлених пунктом 229.8 статті 229 розділу VI Кодексу, за ставкою акцизного податку, визначеного підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Кодексу, без застосування підвищувального коефіцієнта 10). Визнано протиправними дії Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ 53, 04053, ) щодо не прийняття для реєстрації акцизної накладної форми "П" №74, яка складена Товариством з обмеженою відповідальністю 01.07.2019 та зобов`язати Державну податкову службу України (Львівська площа, 8, м. Київ 53, 04053, ) прийняти та зареєструвати акцизну накладну № 74 форми "П", складену Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАВІАСЕРВІС" 01.07.2019. Визнано протиправними дії Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ 53, 04053, ) щодо не прийняття для реєстрації акцизної накладної форми "П" №76, яка складена Товариством з обмеженою відповідальністю 01.07.2019 та зобов`язати Державну податкову службу України (Львівська площа, 8, м. Київ 53, 04053, ) прийняти та зареєструвати акцизну накладну № 76 форми "П", складену Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАВІАСЕРВІС" 01.07.2019 (офіційне посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень - http://reestr.court.gov.ua/Review/89847623).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року по справі № 440/255/20 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіасервіс" задоволено частково. Скасовано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 року по справі № 440/255/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Державної податкової служби України в Системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП та СЕ) на обсяг пального (код товарної підкатегорії ) у кількості 97 198,00 літрів, який знаходиться на акцизному складі ТОВ "Укравіасервіс" №1002288, змінити умову оподаткування пального з "0" на "3" (ввезені на митну територію України або вироблені в Україні бензини авіаційні або паливо для реактивних двигунів, що оподатковуються на умовах, встановлених пунктом 229.8 статті 229 розділу VI Кодексу, за ставкою акцизного податку, визначеного підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Кодексу, без застосування підвищувального коефіцієнта 10) та про зобов`язання Державної податкової служби України в Системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП та СЕ) збільшити обсяг пального (код товарної підкатегорії ) по акцизному складу ТОВ "Укравіасервіс" №1002288 на 28 960,00 літрів з умовою оподаткування пального "3" (ввезені на митну територію України або вироблені в Україні бензини авіаційні або паливо для реактивних двигунів, що оподатковуються на умовах, встановлених пунктом 229.8 статті 229 розділу VI Кодексу, за ставкою акцизного податку, визначеного підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Кодексу, без застосування підвищувального коефіцієнта 10). Прийнято в цій частині постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіасервіс" до Державної податкової служби України про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.. Зобов`язано Державну податкову службу України (Львівська площа, 8, м. Київ 53, 04053, ) в Системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП та СЕ) на обсяг пального (код товарної підкатегорії ) у кількості 97 198,00 літрів, який знаходиться на акцизному складі ТОВ "Укравіасервіс" №1002288, змінити умову оподаткування пального з "0" на "3" (ввезені на митну територію України або вироблені в Україні бензини авіаційні або паливо для реактивних двигунів, що оподатковуються на умовах, встановлених пунктом 229.8 статті 229 розділу VI Кодексу, за ставкою акцизного податку, визначеного підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Кодексу, без застосування підвищувального коефіцієнта 10). Зобов`язано Державну податкову службу України (Львівська площа, 8, м. Київ 53, 04053, ) в Системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП та СЕ) збільшити обсяг пального (код товарної підкатегорії ) по акцизному складу ТОВ "Укравіасервіс" №1002288 на 28 960,00 літрів з умовою оподаткування пального "3" (ввезені на митну територію України або вироблені в Україні бензини авіаційні або паливо для реактивних двигунів, що оподатковуються на умовах, встановлених пунктом 229.8 статті 229 розділу VI Кодексу, за ставкою акцизного податку, визначеного підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Кодексу, без застосування підвищувального коефіцієнта 10). В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від15.06.2020 по справі № 440/255/20 - залишено без змін (офіційне посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень - http://reestr.court.gov.ua/Review/93403057).

18 лютого 2021 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 440/255/20 про "Зобов`язати Державну податкову службу України (Львівська площа, 8, м. Київ 53, 04053, ) в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП та СЕ) на обсяг пального (код товарної підкатегорії ) у кількості 1 121 353,95 літрів, який знаходиться на акцизному складі ТОВ "Укравіасервіс" №1002287, змінити умову оподаткування пального з "0" на "3" (ввезені на митну територію України або вироблені в Україні бензини авіаційні або паливо для реактивних двигунів, що оподатковуються на умовах, встановлених пунктом 229.8 статті 229 розділу VI Кодексу, за ставкою акцизного податку, визначеного підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Кодексу, без застосування підвищувального коефіцієнта 10)".

26 лютого 2021 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 440/255/20 про "Зобов`язати Державну податкову службу України (Львівська площа, 8, м. Київ 53, 04053, ) прийняти та зареєструвати акцизну накладну № 76 форми "П", складену Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАВІАСЕРВІС" 01.07.2019".

19 березня 2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною, на підставі виконавчого листа № 440/255/20, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 18 лютого 2021 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64866388 (а.с. 10-11).

31 березня 2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною в межах виконавчого провадження № 64866388, винесено постанову про виправлення помилки у процесуальних документах (а.с. 12-13).

03 листопада 2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64866388 (а.с. 14-15).

Виносячи вищевказану постанову державний виконавець виходив із наступного:

"Постановою державного виконавця від 19 березня 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду. Пунктом другим, зазначеної постанови, зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, про що невідкладно повідомити державного виконавця з наданням відповідних документів.

За невиконання рішення суду без поважних причин, державним виконавцем прийнято постанову від 12 травня 2021 року про накладення штрафу на боржника. Пунктом другим, зазначеної постанови, зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та невідкладно повідомити державного виконавця з наданням відповідних документів. Попереджено про відповідальність, передбачену статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 382 Кримінального кодексу України.

За повторне невиконання рішення суду без поважних причин, державним виконавцем прийнято постанову від 03 вересня 2021 року про накладення штрафу у подвійному розмірі.

Боржник та стягувач не повідомляли державного виконавця про виконання рішення суду або обставини, що ускладнюють виконання останнього, та про обставини, що є підставою для зупинення виконавчих дій. Відповідно до абзацу третього частини першої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Державним виконавцем 22 жовтня 2021 року до органу досудового розслідування скеровано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону".

19 березня 2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Ліаною Олегівною, на підставі виконавчого листа № 440/255/20, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 26 лютого 2021 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64870262 (а.с. 16-17).

03 листопада 2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Ліаною Олегівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64870262 (а.с. 18-19).

Виносячи вищевказану постанову державний виконавець виходив із наступного:

"Постановою державного виконавця від 23 березня 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду. Пунктом другим, зазначеної постанови, зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, про що невідкладно повідомити державного виконавця з наданням відповідних документів.

За невиконання рішення суду без поважних причин, державним виконавцем прийнято постанови від 19 травня 2021 року та від 22 жовтня 2021 року про накладення штрафу на боржника.

Боржник та стягувач не повідомляли державного виконавця про виконання рішення суду або обставини, що ускладнюють виконання останнього, та про обставини, що є підставою для зупинення виконавчих дій.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Державним виконавцем 22 жовтня 2021 року до органу досудового розслідування скеровано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону".

Не погодившись із постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкової Ліани Олегівни від 22 жовтня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 64870262 та постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової Алли Миколаївни від 03 листопада 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 64866388, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 названого Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною п`ятою статті 26 Закону визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У разі фактичного виконання боржником у повному обсязі рішення суду за виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню (пункт 9 частина перша статті 39 Закону № 1404).

Згідно із частиною другою статті 39 Закону №1404 постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Разом з тим, відповідно до частини восьмої статті 19 Закону №1404, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до вимог частини першої статті 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону №1404).

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Своєю чергою, пункт 11 частини першої статті 39 Закону №1404 серед підстав для закінчення виконавчого провадження передбачає надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що спірна постанова винесена на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. Остання ж передбачає саме неможливість виконання рішення без участі боржника.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду та постанови Другого апеляційного адміністративного суду по справі № 440/255/20 державними виконавцями Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України проведено наступні виконавчі дії:

- направлено постанови про відкриття виконавчих проваджень,

- винесено постанову про накладення штрафу,

- винесено постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі,

- скеровано до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Інших виконавчих дій державними виконавцями в рамках ВП № 64866388 та ВП № 64870262 не вчинялось.

Таким чином судом встановлено, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду та постанови Другого апеляційного адміністративного суду по справі № 440/255/20 Державною податковою службою України не виконані.

Суд також зауважує, що зміст оскаржуваних постанов не дозволяє встановити причину невиконання боржником рішення суду.

Завданням виконавчого провадження є, зокрема примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

Так, нормами Закону № 1404 передбачено послідовність дій державного виконавця у процедурі примусового виконання виконавчого документа. Водночас лише дотримання державним виконавцем процедури послідовності таких дій не достатньо для винесення органом ДВС постанови про закінчення виконавчого провадження за пунктом 11 частини першої статті 39 Закону № 1404 у разі невиконання судового рішення боржником, оскільки це суперечить принципу ефективності у процедурі виконавчого провадження. Це означає, що державний виконавець зобов`язаний довести, що під час чергової перевірки боржника на предмет виконання ним виконавчого документа, він максимально вжив усіх заходів примусового характеру, оскільки виконавче провадження не може бути закінчене лише з підстав дотримання державним виконавцем черговості дій у процедурі примусового виконання судового рішення, визначеної Законом № 1404.

Вичерпний перелік обставин, за яких виконавче провадження закінчується з підстав, що не пов`язані з досягненням мети виконавчого провадження - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, визначений Законом № 1404. Тому аналіз положень пункту 11 частини першої статті 39 у системному зв`язку з частиною третьою статті 63 Закону № 1404 дає підстави для висновку, що, якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження. Водночас невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вичерпання заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №552/3995/17.

У постанові від 18 червня 2019 року в справі №826/14580/16 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності визначено наслідком повторного невиконання боржником без поважних причин рішення суду, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії. Однак звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника у порядку ст. 89 Закону України "Про виконавче провадження" не є єдиною останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання, оскільки не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, оскільки сам факт направлення подання до правоохоронних органів не є підставою закінчення виконавчого провадження.

В силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд вважає за необхідне наголосити на такому.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частинами другою та четвертою статті 257 указаного Кодексу визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частин першої та другої статті 8 цього ж Кодексу суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ("Піалопулос та інші проти Греції", "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції").

У справах "Шмалько проти України", "Іммобільяре Саффі проти Італії" ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа "Сук проти України" та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

На підставі аналізу встановлених судом фактичних обставин справи, суд зазначає, що рішення судів залишаються і досі невиконаними, а причини невиконання таких рішень державними виконавцями не з`ясовані, що свідчить про передчасність закінчення виконавчих проваджень № 64870262 та № 64866388.

Таким чином позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАВІАСЕРВІС" (, вул. Свіштовська, 11, м. Кременчук, Полтавська область, 39610) до Міністерства юстиції України (, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна податкова служба України (, Львівська площа, 8, м. Київ, 53, 04053) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 64866388 від 03 листопада 2021 року, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 64870262 від 22 жовтня 2021 року, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савковою Ліаною Олегівною.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАВІАСЕРВІС" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 540 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Удовіченко