Справа № 420/6529/21
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6529/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левчук О.А.,

за участю секретаря Гур`євої К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та, змінивши предмет позову, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.10.2020 року № 67 «Про перерахунок пенсії»; визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, періоди роботи ОСОБА_1 з 21 січня 1991 року по 13 червня 1992 року, з 03 липня 1992 року по 30 вересня 1993 рік; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії у відповідності до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 несплачену починаючи з січня 2020 року пенсію у розмірі, обрахованому відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням від 01.10.2020 року № 67 безпідставно списком № 1 до 14 років 8 місяців замість 15 років 11 місяців, та як наслідок розмір виплачуваної пенсії. При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, згідно якої позивач в період з 30.03.2000 року по 15.03.2017 року в ВАТ «Шахта «Комсомолець Донбасу» з повним робочим днем під землею. Також в пенсійній справі наявна довідка «Індивідуальні відомості про застраховану роботу», з якої випливає, що роботодавцем були сплачені страхові внески. Таким чином, вилучення періоду роботи з 05.04.2015 по 30.11.2016 із пільгового стажу є незаконним. Також, пенсійним органом в розрахунок страхового стажу за списком № 1 не враховано 2 р. 7 м. 23 дн. роботи під землею з 21 січня 1991 року по 13 червня 1992 року, з 03 липня 1992 року по 30 вересня 1993 рік. При цьому, зменшивши суму місяців страхового стажу, відповідач занизив коефіцієнт страхового стажу, що зменшило розміру призначеної пенсії.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону № 1058-IV на підставі наданих документів при страховому стажі 40 років 1 місяць, з них 15 років 11 місяців за Списком №1 (стаж враховано по 30.11.2016, на момент призначення пенсії сплачені страхові внески), середньомісячній заробітній платі 18144,65 грн., визначеній за період з 01.07.2000 по 30.11.2016 за даними персоніфікованого обліку, та її розмір встановлено в розмірі 7272,92 грн., з надбавками - 7361,37 грн. (рішення від 28.12.2019 № 67). Після опрацювання, пенсійна справа Позивача в порядку контролю була направлена на перевірку до Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління. До відділу з питань призначення пенсій Головного управління надійшов лист від 07.09.2020 № 15880/03-16, щодо опрацювання пенсійної справи позивача. Відділом з питань призначення пенсій Головного управління пенсійну справу доопрацьовано, період роботи з 05.04.2015 по 30.11.2016 вилучено із пільгового стажу, оскільки позивач 05.04.2015 зареєстрований в м.Одесі, що підтверджується штампом у паспорті позивача. Відповідно до рішення від 01.10.2020 № 67, страховий стаж склав 39 років 1 місяць, з них 14 років 8 місяців за Списком №1 (стаж враховано по 30.11.2016), середньомісячній заробітній платі 18144,65 грн., визначеній за період з 01.07.2000 по 30.11.2016 за даними персоніфікованого обліку, та її розмір встановлено в розмірі 7159, 95 грн., з надбавками - 7162,23 грн. Позивач звернувся до Головного управління із заявою від 30.12.2020, щодо перерахунку пенсії. Головним управлінням розглянуто заяву позивача у порядку Закону України «Про звернення громадян» та надано відповідь листом від 28.01.2021 № 1089-505/Ф-02/8-1500/21. Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок) до пільгового стажу враховано періоди роботи з 10.11.1999 по 11.01.2000, з 30.03.2000 по 30.09.2014 за наявними даними по спецстажу, в індивідуальних відомостях про застраховану особу та відомостями про атестацію робочих місць, що складає 14 років 8 місяців. Щодо зобов`язання Головного управління зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників затвердженим Кабінетом Міністрів України, періоди роботи позивача з 21 січня 1991 року по 13 червня 1992 року та з 03 липня 1992 року по 30 вересня 1993 рік представник відповідача вказує, що враховуючи те, що за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб, відсутні відомості, які б підтверджували спеціальний стаж позивача в спірні періоди, а також те, що Позивачем на підтвердження спеціального стажу не надано довідок підтверджуючих пільговий стаж за Списком № 1 та документів, які б підтверджували проведення атестації робочого місця, на якому він працював у періоди з 21 січня 1991 року по 13 червня 1992 року та з 03 липня 1992 року по 30 вересня 1993 рік, Головне управління не мало законних підстав для зарахування таких періодів до спеціального стажу позивача. Крім того, згідно із пенсійним законодавством України прийняття рішень про поновлення виплати пенсії, про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії та визначення її розміру відноситься виключно до компетенції Пенсійного фонду.

Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує, що основний документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. В трудовій книжці позивача містяться записи відповідно до яких він працював з 21 січня 1991 року по 13 червня 1992 року на шахті «Річна» ВО «Торезантрацит» (з повним робочим днем під землею) та з 03 липня 1992 року по 30 вересня 1993 рік на шахті «Комсомолець Донбасу» (з повним робочим днем під землею). При цьому, у випадку, якщо у органу пенсійного фонду виникли будь-які сумніви щодо стажу роботи позивача, який дає право на пільгову пенсію, такий орган має витребувати від роботодавця необхідні відомості. Проте, відповідач не вимагав додаткових документів з метою підтвердження пільгового стажу. Крім того, на працівника, зайнятого на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, не може покладатися відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Ухвалою суду від 05 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

24 червня 2021 року винесено ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 20 липня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 16 вересня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року витребувано від Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради інформацію та копії документів щодо взяття на облік та зняття з обліку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції в період з 01 квітня 2015 року по теперішній час, та зупинено провадження по справі.

Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року призначено судове засідання в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon.

Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, поновлено провадження по справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з розрахунку страхового стажу 40 років 1 місяць, з них 15 років 11 місяців за Списком № 1 (а.с. 9).

01 жовтня 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 67, згідно якого страховий стаж ОСОБА_1 склав 39 років 1 місяць, з них 14 років 8 місяців за Списком №1 (а.с. 95).

30 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо перерахунку пенсії, на яку листом від 28.01.2021 року № 1089-505/Ф-02/8-1500/21 надано відповідь та відмовлено в перерахунку пенсії (а.с. 29).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затв. наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992р.

Згідно зі Списком №1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота на яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах, затв. постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173, і який був діючим до 26.01.1991р., розділ 1 «Гірничі роботи» підрозділ 1 «Підземні роботи» передбачав, що право на пенсію на пільгових умовах мають усі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також всі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників і службовців (медперсонал підземних здоровпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку і т. д.).

Крім того, Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затв. постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991р. № 10, що діяв до 11.03.1994р., Список № 1, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994р. №162, що діяв до 16.01.2003р., містить в собі Розділ 1 підрозділ 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» у яких передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу періоди роботи позивача, ОСОБА_1 , з 21 січня 1991 року по 13 червня 1992 року та з 03 липня 1992 року по 30 вересня 1993 рік, оскільки за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб, відсутні відомості, які б підтверджували спеціальний стаж позивача в спірні періоди, а також те, що позивачем не надано довідок підтверджуючих пільговий стаж за Списком № 1 та документів, які б підтверджували проведення атестації робочого місця, на якому він працював.

Згідно ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників

При цьому, положення приписів Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що трудова книжка ОСОБА_1 містить записи про його роботу повний робочий день на підземних роботах зі шкідливими та важкими умовами праці, в періоди з 21 січня 1991 року по 13 червня 1992 року на шахті «Річна» ВО «Торезантрацит» (з повним робочим днем під землею) та з 03 липня 1992 року по 30 вересня 1993 рік на шахті «Комсомолець Донбасу» (з повним робочим днем під землею) (а.с. 15 з.б. 16, 73-75).

При цьому, записи щодо роботи ОСОБА_1 повний робочий день на підземних роботах зі шкідливими та важкими умовами праці в період з 21 січня 1991 року по 13 червня 1992 року, з 03 липня 1992 року по 30 вересня 1993 рік виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно п. 4 Порядку № 442 та пп. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

З аналізу вищевикладеного слідує, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Тобто, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.

В постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду зазначила, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2. На працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За таких підстав, ненадання документів, які б підтверджували проведення атестації робочого місця, на якому позивач працював, не є підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи на підземних роботах зі шкідливими та важкими умовами праці повний робочий день, оскільки така відмова суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Таким чином, з наданих ОСОБА_1 до пенсійного органу документів вбачається, що позивач в період з 21 січня 1991 року по 13 червня 1992 року, з 03 липня 1992 року по 30 вересня 1993 рік працював на підземних роботах зі шкідливими та важкими умовами праці повний робочий день, що є право на зарахування вказаних періодів роботи до пільгового стажу за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Тобто, документи, які були надані відповідачу містять всі необхідні відомості, для врахування спірних періодів до пільгового стажу.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування до пільгового стажу за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України періодів роботи ОСОБА_1 з 21 січня 1991 року по 13 червня 1992 року, з 03 липня 1992 року по 30 вересня 1993 рік на підземних роботах зі шкідливими та важкими умовами праці повний робочий день є протиправними, а тому слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, періоди роботи ОСОБА_1 з 21 січня 1991 року по 13 червня 1992 року, з 03 липня 1992 року по 30 вересня 1993 рік.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 01 жовтня 2020 року № 67, зменшено страховий стаж ОСОБА_1 до 39 років 1 місяць, з них 14 років 8 місяців за Списком № 1, зокрема період роботи з 05.04.2015 по 30.11.2016 вилучено із пільгового стажу, з підстав того, що позивач 05.04.2015 зареєстрований в м. Одесі, що підтверджується штампом у паспорті позивача.

Згідно ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробницт, роббіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом «в» статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України, Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України, Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи; є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду; ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку; з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років. При призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статтей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статі 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

З аналізу вищевикладеного слідує, що обов`язковою умовою набуття права на пенсію є наявність стажу роботи на підприємствах та в організаціях, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 05.04.2015 року по 30.11.2016 року ОСОБА_1 працював повний робочий день під землею у ВАТ «Шахта «Комсомолець Донбасу» (ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу»), про що в трудовій книжці внесено відповідні записи (а.с. 15-17, 70-81 т. 1).

При цьому, в період з червня 2015 року по грудень 2016 року ВАТ «Шахта «Комсомолець Донбасу» (ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу») щомісяця сплачувались страхові внески, що підтверджується даними, які зазначені в індивідуальній відомості про застраховану особу, ОСОБА_1 (а.с. 84-91).

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що позивач 05.04.2015 зареєстрований в м. Одесі, у зв`язку з чим зменшено страховий стаж ОСОБА_1 до 39 років 1 місяць, з них 14 років 8 місяців за Списком № 1, оскільки згідно паспортних даних позивач, ОСОБА_1 , зареєстрований з 17.01.2007 року в Донецькій області (а.с. 60-64 т. 1).

При цьому, 09.08.2017 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 579 «Про внесення зміни до пункту 9 Правил реєстрації місця проживання», якою внесено зміни до пункту 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», а саме виключено в абзаці першому слова «та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи». Вказана постанова набрала чинності з 16.08.2017 року.

Верховний Суд в постанові від 20 березня 2019 року по справі № 826/319/17 зазначив, що п. 3 Порядку оформлення і видачі довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, у заяві про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зазначається адреса фактичного проживання, повідомлена цією особою. Зазначена інформація має облікове значення і не свідчить про наявність правових підстав використання певного житлового приміщення. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (на відміну від документу, до якого вносяться відомості про зареєстроване місце проживання - в контексті Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 не посвідчує право користування житлом за адресою, зазначеною у цій довідці.

За таких підстав, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач в період з 05.04.2015 року по 30.11.2016 року працював повний робочий день під землею у ВАТ «Шахта «Комсомолець Донбасу» (ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу»), та підприємством сплачувались страхові внески, суд дійшов висновку, що вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Крім того, відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

В той же час, відповідачем, суб`єктом владних повноважень, не надано будь-яких доказів на підтвердження вчинення дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити трудовий стаж позивача.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до вимог ст.14 Конвенції, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь - якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі, у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року. «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску v. Slovakia), п. 50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року ).

За таких підстав, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно відмовлено в перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.10.2020 року № 67 прийнято необґрунтовано, без урахування всіх обставин та підлягає скасуванню, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії у відповідності до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 несплачену починаючи з січня 2020 року пенсію у розмірі, обрахованому відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте оскільки періоди роботи позивача з 05.04.2015 року по 30.11.2016 року, з 21 січня 1991 року по 13 червня 1992 року, з 03 липня 1992 року по 30 вересня 1993 рік станом на теперішній час не включені до пільгового стажу позивача, вказані вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.10.2020 року № 67; визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, періоди роботи ОСОБА_1 з 21 січня 1991 року по 13 червня 1992 року, з 03 липня 1992 року по 30 вересня 1993 рік. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.10.2020 року № 67.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, періоди роботи ОСОБА_1 з 21 січня 1991 року по 13 червня 1992 року, з 03 липня 1992 року по 30 вересня 1993 рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1816,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 13 грудня 2021 року.

Суддя О.А. Левчук