Справа № 160/6770/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 160/6770/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Рубана А.В.,

за участі представника позивача Войтенко К.В.,

представника відповідача Волошиної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року в адміністративній справі №160/6770/21 (головуючий суддя першої інстанції Маковська О.В., повний текст рішення суду складено 26.07.2021 року) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр «Раївський» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 27.04.2021 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 02.04.2021 року: №, № та №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що реальність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджена належними первинними документами, а тому позивач має право на відображення господарських операцій у податковому обліку при визначенні об`єкту оподаткування ПДВ, зокрема, формування податкового кредиту, а фактичне виконання своїх зобов`язань за договором здійснено як позивачем, так і його контрагентом, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами. Також, позивач зазначає, що здійснені господарські операції відповідають діловій меті діяльності підприємства, оскільки сприяли отриманню прибутку підприємства із подальшою сплатою податків до бюджету, та проведені у рамках статутної діяльності підприємства. Крім того, позивач зазначив, що кримінальне провадження №0000193 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. Щодо наявності інших кримінальних проваджень, то позивач вказав, що досудове розслідування триває та вирок у даних провадженнях відсуній.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 02.04.2021 року №, №, №.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує на неврахування судом придбання позивачем добавок органічних у ТОВ «ТД «Степова», а також те, що позивачем не дотримано певні умови договору купівлі-продажу. Також, відповідач зазначає, що ряд підприємств, в тому числі і ТОВ «ТД «Степова», є пов`язаними особами перевіряємого платника податків, що, на думку відповідача, свідчить про завідомо сплановані та документально оформлені господарські операції. Контролюючий орган в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що позивачем не підтверджено факт придбання та використання добавок органічних, а також не можливо встановити реальність господарських операцій у зв`язку з недоведенням того, чи то добрива чи то добавка органічна була придбана у контрагента. Крім того, в обгрунтування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач вказує на те, що позивачем не надано до перевірки первинні документи щодо обстежень земельних ділянок на вміст в грунті азоту і відносні темпи надходження, розкладання і використання його рослинами, чим порушено норми Закону України «Про пестициди та агрохімікати». Враховуючи вказане, апелянт зазначив, що первинні документи, які стали підставною для формування податкового кредиту, виписані контрагентами, які не мали можливості фактичного здійснювати господарські операції, у зв`язку з відсутністю майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу або надання послуг, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ТОВ «Агроцентр «Раївський» () є юридичною особою та відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності підприємства є: (01.11) вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); (01.19) вирощування інших однорічних і дворічних культур; (01.61) допоміжна діяльність у рослинництві; (01.63) післяурожайна діяльність; (01.64) оброблення насіння для відтворення; (10.41) виробництво олії та тваринних жирів; (46.21) оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; (46.33) оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами.

Позивач є сільськогосподарським підприємством - товаровиробником, платником єдиного податку четвертої групи, що займається виробництвом (вирощуванням) переробкою, реалізацією сільськогосподарської продукції та продукції її переробки на земельних днинках сільськогосподарського призначення на території Синельниківського району Дніпропетровської області.

У процесі здійснення вирощування сільськогосподарських культур для покращення показників їх врожайності та, як наслідок, збільшення валового збору врожаю, сільськогосподарським підприємством використовуються органічні добавки та добрива, що придбаються в інших суб`єктів господарювання.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 10.03.2020 року по 01.03.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр «Раївський» з питань здійснення контролю за додержанням вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів, установлених законодавством за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року, за результатами якої 09.03.2021 року складено акт №842/04-36-07-05/34359005 (а.с.13-46 т.1).

Висновками акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем:

- п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 ПК України встановлено заниження податку на додану вартість всього на суму 13586001,00 грн.;

- завищення залишку від`ємного значення з податку на додану вартість за грудень 2019 року у сумі 1226047,00 грн.;

- п.201.10 ст.201, п.120-1.2 - незареєстровано податкові накладні, починаючи з 01.01.2017 року внаслідок порушень акту перевірки в частині заниження податкових зобов`язань.

На підставі акту перевірки контролюючим органом 02.04.2021 року прийнято в податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 13568001,00грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 3396500,25 грн. (а.с.85 т.2),

- №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 1226047 грн. (а.с.86 т.2).

- №, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 2120,50 грн. (а.с.87 т.2).

Позивач, не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу, оскаржив їх до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на таке.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК України.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно із п.2 ст.3 Закону України від 16.07.1999 року №996 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, гуртуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до положень ч.1 ст.9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 Закону №996 первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Статтею 1 Закону №996 передбачено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (видаткові накладні, акти виконаних робіт та інші).

З акту перевірки вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки контролюючого органу про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Судом першої інстанції встановлено, що у перевіряємий період в процесі ТОВ «Агроцентр «Раївський» мав господарські відносини з ТОВ «Торговий дім «Степова».

Так, 12.09.2019 року між ТОВ «Торговий дім «Степова» (продавець) та ТОВ «Агроцентр «Раївський» (покупець) укладен договір купівлі-продажу №ТД120919-1У, відповідно до п.1.1 якого продавець зобов`язався передати у власність покупця органічну добавку, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплати його (а.с.72 т.1).

Поставка товару здійснюється на умовах ЕХW (склади продавця): Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Веселе, вул.Токова, 2А.

В межах даного договору сторонами погоджено поставку товару - добавки органічної (ТУУ 20.1-2), що підтверджується специфікаціями від 20.09.2019 року, від 30.10.2019 року, від 31.10.2019 року, від 21.11.2019 року (3 шт.), від 22.11.2019 року (4 шт.), від 25.11.2019 року, від 26.11.2019 року, від 27.11.2019 року, від 28.11.2019 року, від 16.12.2019 року, від 17.12.2019 року, від 18.12.2019 року (а.с.73-89 т.1).

З урахуванням погодженого товару ТОВ «Торговий дім «Степова» здійснило поставку товару - добавки органічної (ТУУ 20.1-2), що підтверджується видатковими накладними:

№ТД-1 від 20.09.2019 року, №ТД-5 від 30.10.2019 року, №7Д-2 від 31.10.2019 року, № ТД-1 від 21.11.2019 року, №ТД-221119- І0001 від 22.11.2019 року, №ТД-2 від 22.11.2019 року, №ТД-1 від 25.11.2019 року, №ТД-1 від 26.11.2019 року, №ТД-1 від 27.11.2019 року, №ТД-1 від 28.11.2019 року, №ТД-1 від 16.12.2019 року, №ТД-1 від 17.12.2019 року, №ТД-1 від 18.12.2019 року (а.с.90-102 т.1).

Отримання товару відображено у книзі складського обліку щодо приймання та видачі добавки органічної та оприбутковано у карточці рахунку 208 за 2019 рік (а.с.105-10, 150 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що транспортування товару не відбувалось, оскільки постачальник використовує частину складського приміщення, в якому знаходиться склад позивача.

На виконання вимог пункту 201.1 статті 201 ПК України на всі поставлені товари були виписані та зареєстровані податкові накладні, а отже відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України такі податкові накладні є для покупця товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Розрахунки між сторонами проведені частково, що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи (а.с.125-149 т.1).

Якість товару підтверджена сертифікатом якості виробника ТОВ «Завод біодобрив Тривко», сертифікатом відповідності технічним умовам, технічними умовами ТУ У 20.1- 2:2017 зі змінами, погодженими Мінекономрозвитку України ДП «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації (а.с.171-183 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що протягом перевіряємого періоду ТОВ «Агроцентр «Раївський» використано 157,87 куб.м. добавки органічної, залишок - 83,92 куб.м.

Факт безпосереднього використання добавки органічної у сільськогосподарській діяльності позивача підтверджується актами про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин: №102 за жовтень 2019 року, №112 за жовтень 2019 року, № 112а за жовтень 2019 року, № 113 за жовтень 2019 року, №114 за жовтень 2019 року, № 115 за жовтень 2019 року, № 106 за листопад 2019 року, №116 за листопад 2019 року, №117 за листопад 2019 року, № 118 за грудень 2019 року, №119 за грудень 2019 року, № 120 за грудень 2019 року, № 121 за грудень 2019 року та лімітно-забірними картами (а.с.184-249 т.1, а.с. 1-45 т.2).

Судом встановлено, що внесення добавки органічної здійснювало ТОВ «Степова-Агромех» за договором №2 від 01.12.2018 щодо надання сільськогосподарських послуг та підтверджується актами наданих послуг №243 від 31.10.2019 року, №269 від 30.11.2019 року, №285 від 31.12.2019 року (а.с.54, 55-62 т.1).

До моменту внесення добавка органічна зберігалось на складі згідно договору зберігання, укладеного позивачем з ТОВ «НПАК «Степна» №ХР01-16 від 01.01.2016 року, що підтверджується актами надання послуг від 30.09.2019 року №397, від 31.10.2019 року №438, від 30.11.2019 року №473, від 31.12.2019 року №511 (а.с.63-64, 65-75 т.1).

З матеріалів справи також вбачається, що під час перевірки позивач листом №16/02 від 16.02.2021 року надав контролюючому органу акти про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин: №102 за жовтень 2019 року, №112 за жовтень 2019 року, №112а за жовтень 2019 року, №113 за жовтень 2019 року, №114 за жовтень 2019 року, №115 за жовтень 2019 року, №106 за листопад 2019 року, №116 за листопад 2019 року, №117 за листопад 2019 року, №118 за грудень 2019 року, №119 за грудень 2019 року, №120 за грудень 2019 року, №121 за грудень 2019 року, лімітно-забірні карти, витяг з книги складського обліку щодо приймання та видачі добавки органічної, договір №Т.122018-002 від 01.12.2018 року про надання сільськогосподарських послуг та акти наданих послуг №243 від 31.10.2019 року, №269 від 30.11.2019 року, №285 від 31.12.2019 року.

Під час перевірки та до матеріалів справи ТОВ «Агроцентр «Раївський» надано усі необхідні та наведені вище первинні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують отримання ним товару, його оприбуткування, переробку, сплату коштів і використання в своїй господарській дяльності, як вірно зазначено судом першої інстанції.

Вказані первинні документи бухгалтерського обліку відповідно до приписів ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є підставою для ведення бухгалтерського та податкового обліку, оскільки фіксують факти здійснення господарських операцій.

Доказами стосовно недійсності правочинів можуть бути рішення суду про недійсність договорів, рішення податкового органу щодо застосування негативних наслідків стосовно контрагента, яке останнім визнається як законне, вирок суду, показання свідків, тощо.

Відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано належних доказів стосовно недійсності правочинів, які укладено позивачем з контрагентами.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання контролюючого органу в апеляційній скарзі на порушення норм щодо розроблення технічних умов виробником органічної добавки ТОВ «Завод біодобрив «Тривко», оскільки, дана обставина жодним чином не впливає на реальність господарської операції з поставки та знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання, не входить до прав та обов`язків платника податку. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі №803/2094/15, від 20.12.2018 року у справі №815/4992/16.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - покупцями, якщо цей платник (продавець) мав реальні доходи у зв`язку з продажем товарів (робіт, послуг), в рамках використання у його господарській діяльності. Порушення певним покупцем товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового зобов`язання, тому платник податків (постачальник товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (постанови Верховного Суду від 23.04.2019 року у справі №826/22370/15, від 02.10.2018 року у справі №808/2524/17).

Крім того, якщо податкові органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретним платником податків, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживань з їх боку.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків (постанова Верховного Суду від 05.11.2019 року у справі №804/1571/15).

Крім того, платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням продавцем вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №815/6447/16, від 13.11.2018 року у справі №820/3279/13.

Суд зазначає, що контролюючим органом не заперечується правомірність нарахування та сплати податкових зобов`язань контрагентом позивача - ТОВ «Торговий дім «Степова» за господарською операцією з поставки добавки органічної.

Відтак, податковим органом враховані податкові зобов`язання вказаного контрагента з податку на додану вартість за договорами, які укладено з ТОВ «Агроцентр «Раївський».

Також, не наведено контролюючим органом і належних доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ «Агроцентр «Раївський» як платника податку на додану вартість, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення підприємством зазначених вище операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ту обставину, що ТОВ «НВАК «Степова», ТОВ «ТД «Степова», ТОВ «ССДС-2000», ТОВ «Степова-Агромех», ТОВ «Максітек» є пов`язаними особами позивача та входять до складу однієї корпорації. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про завідомо сплановані та документально оформлені господарські операції.

Апеляційний суд не приймає до уваги такі посилання апелянта, оскільки податковим законодавством не заборонено проведення господарських операцій між платниками податків, які входять до складу однієї корпорації, а доказів на підтвердження відсутності господарських операції та лише документальне їх оформлення відповідачем судам не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Крім того, контролюючий орган в акті перевірки та в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що не можливо встановити реальність господарських операцій у зв`язку з недоведенням того, чи то добрива чи то добавка органічна була придбана у контрагента.

Апеляційний суд не приймає до уваги такі пояснення відповідача, оскільки вони базуються на примущеннях, за відсутності виявлення контролюючим органом фактів придбавання позивачем іншого товару, ніж добавка органічна та за відсутності відповідних доказів.

Посилання апелянта на висновок спеціаліста щодо органічного добрива «Тривко» від 22.11.2021 року, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такий висновок не залучався до матеріалів справи в суді першої інстанції, не був предметом розгляду судом першої інстанції та відповідачем не обґрунтувано неможливість його подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Крім того, контролюючий орган в силу ч.2 ст.77 КАС України взагалі не може посилатись на вказаний вище висновок, оскільки останній не був врахований у висновках акту перевірки позивача, а відтак не покладений в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та відповідачем не доведено, що ним було вжито всіх можливих заходів для його отримання до прийняття оскаржуваних ППР, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Будь-яких випробувань чи то експертиз щодо встановлення складу органічних добавок, вмісту їх в грунті, відповідачем під час перевірки не проводилось та не замовлялось, а відтак висновки акту перевірки зроблені контролюючим органом на припущеннях.

Судом першої інстанції також встановлено, що на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Агроцентр «Раївський» та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються та не спростовуються.

Отже, лише доведення податковим органом факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому, такі висновки не можуть грунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.

Крім того, підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом виготовленням та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу, як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондується з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської дальності.

За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

В той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі.

Господарський характер операцій поставки товару ТОВ «Агроцентр «Раївський» визначається спрямованістю останнього на одержання прибутку; кожний платник вправі одноособово оцінювати ефективність і доцільність своїх економічних рішень, виходячи з поставленої мети.

Здійснені позивачем господарські операції відповідають діловій меті діяльності підприємства, оскільки сприяли отриманню прибутку підприємства із подальшою сплатою податків до бюджету та проведені у рамках статутної діяльності підприємства.

Також суд критично ставиться до посилань податкового органу на відсутність підтверджуючих документів стосовно транспортування товару, оскільки склад постачальника та покупця знаходяться в одному приміщенні. Крім того, товарно-транспортна накладна не є обов`язковим первинним документом, що складається під час здійснення господарської операції з поставки товару, а є документом, що лише підтверджує операції учасників транспортних перевезень вантажовідправника, вантажотримувача, перевізника), тому її відсутність у покупця товару за наявності належних первинних документів, що підтверджують поставку та оприбуткування товару, не може бути підставою для висновку про безтоварний характер господарської операцій з поставки товару в цілому.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2020 року у справі №520/399/19.

Твердження контролюючого органу стосовно відсутності сертифікатів апеляційний суд вважає помилковими, оскільки під час перевірки листом №25/02 від 25.02.2021 року ТОВ «Агроцентр «Раївський» надало контролюючому органу сертифікат якості виробника ТОВ «Завод біодобрив «Тривко», сертифікат відповідності технічним умовам, технічні умови ТУ У 20.1-2:2017 зі змінами, погоджені Мінекономрозвитку України ДП «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації (а.с.171-183 т.1)..

Крім того, сертифікати якості не є документами бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документом, що посвідчують якість товару, а не факт проведення господарської операції. Відсутність таких сертифікатів не може свідчити про відсутність господарської операції. Договором на поставку товару передбачено, що «кількість товару повинна відповідати чинним нормам ТОСТ і ТУУ, проте умови договору не містять вимоги щодо надання сертифікату якості».

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16.10.2020 року у справі №810/4304/16.

Крім того, твердження відповідача про відсутність документів щодо фактичного використання добавки органічної, спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище актами про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин.

Стосовно посилання контролюючого органу на порушення норм Закону України «Про пестициди і агрохімікати» апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.16-7 вказаного Закону питання здійснення контролю за використанням пестицидів та агрохімікатів відноситься до компетенції відповідного органу, у даному випадку Держпродспожслужби та не можуть свідчити про порушення норм податкового законодавства, як вірно зазначив і суд першої інстанції.

Посилання відповідача на матеріали досудових розслідувань по кримінальним провадженням, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, є лише відомостями про джерело тих обставин, які можуть стати доказами у подальшому після їх закріплення належним процесуальним шляхом. Внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по кримінальному провадженню не спростовує фактичного здійснення операцій між позивачем та його контрагентами, адже наявність досудового розслідування не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 року у справі №802/2608/17-а.

Належними доказами можуть бути лише встановлені вироком суду обставини щодо причетності або обізнаності позивача у цьому. Проте доказів, які б свідчили про наявність відносно контрагента позивача вироку суду, який набрав законної сили, контролюючим органом ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у 816/809/17, від 24.04.2018 року у справі № 2а/0370/205/12, від 20.03.2019 року у справі №813/1979/15, від 09.03.2021 року у справі №620/3935/19.

Крім того, кримінальне провадження №0000193, на яке осилався відповідача, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. Щодо досудових розслідувань в кримінальних провадженнях №0000 від 09.08.2017 року, №0000002 та №0000866 від 29.03.2016 року та №0001737 від 18.11.2019 року, то контролюючим органом на надано доказів наявності вироку.

Щодо висновків контролюючого органу про реалізацію ТМЦ за цінами нижче ціни придбання, то суд зазначає, що відповідачем, а ні в акті перевірки, а ні під час розгляду справи не наведено жодних фактів, який саме товар було взято, його кількість, ціну, не зазначено дату придбання та дату продажу, а сам факт того що у конкретний період було реалізовано товару на суму менше, ніж придбано, не свідчить про порушення позивачем статті 198 ПК України.

Враховуючи вказані вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. оскільки доказів відсутності господарських операцій позивача з контрагентами контролюючим органом не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 02.04.2021 року: №, № , № .

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 року в адміністративній справі № 160/6770/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 року в адміністративній справі № 160/6770/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак