Справа № 640/16866/20
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Михайлової Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 суми пенсії, що належала ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку зі смертю;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату ОСОБА_1 в повному обсязі суми пенсії, що належала ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку зі її смертю.

Позовні вимги обгрунтовано тим, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у виплаті недоотриманої пенсії після смерті спадкодавця - ОСОБА_2 - за період з 01.02.2015 по 30.06.2019 є протиправною, з огляду на положення ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням того, що не отримання пенсії було обмежено з незалежних від неї обставин, а саме: проживання на тимчасово окупованій території України, похилий вік (90 років) та хвороба.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 недоотриманої суми пенсії, що належала ОСОБА_2 , у повному розмірі, зазначеному у свідоцтві про право на спадщину за законом від 17.07.2020, зареєстрованому у реєстрі за №5-262.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та провести виплату на користь ОСОБА_1 недоотриманої пенсії ОСОБА_2 у розмірі 266,65 грн. (двохсот шістдесяти шести грн. 65 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачем та відповідачем у справі подано апеляційні скарги, в яких апелянти просять скасувати вказане рішення суду першої інстанції з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.07.2020, зареєстрованого у реєстрі за №5-262, державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори посвідчено, що на підставі ст. 1265 Цивільного кодексу України, спадкоємницею недоотриманої пенсії ОСОБА_2 у сумі 45 655,92 грн. є її онука, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 17.07.2020 про виплату допомоги на поховання, недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією талону до разового доручення №94/20, ОСОБА_1 29.09.2020 виплачено пенсію за період з 01.02.2015 по 30.06.2019 у розмірі 45 389,27 грн.

Вважаючи таку виплату неповною, а власні права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

З аналізу наведених положень ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що останніми врегульовано питання строків, протягом яких пенсіонеру виплачується нараховані суми пенсії, не отримані ним з власної вини або з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

У той же час, у межах спірних правовідносин мова йде про порядок виплати спадкоємцю недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера.

Так, спірні правовідносини врегульовано положеннями ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч. 1 якої передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну (ч. 2 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Отже, ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає два можливих порядка виплати спадкоємцю недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, а саме: (1) самостійне звернення членів сім`ї за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а також (2) входження такої пенсії до складу спадщини. Разом з тим, вказані законодавчі положення не передбачають обмежень у строках виплати спадкоємцям недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.07.2020, зареєстрованого у реєстрі за №5-262, яким посвідчено, що на підставі ст. 1265 Цивільного кодексу України, спадкоємницею недоотриманої пенсії ОСОБА_2 в сумі 45 655,92 грн. є її онука, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, у вказаному свідоцтві про право на спадщину за законом чітко зафіксовано розмір спадкової маси, належної позивачу, як спадкоємцю, яка становить 45 655,92 грн. Підстави для визнання за ОСОБА_1 , як спадкоємцем, права на більшу суму недоотриманої пенсії ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до вимог з ч.ч. 1-3 ст. 1283 Цивільного кодексу України, охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою.

Нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням підприємств, установ, організацій, громадян, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна.

Охорона спадкового майна триває до закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини, або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою.

Особи або органи, що вживають заходів з охорони спадкового майна, мають право укладати договори з третіми особами, спрямовані на забезпечення охорони спадкового майна.

Водночас, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві перераховано на користь позивача лише 45 389,27 грн. замість належних останній 45 655,92 грн.,

Таким чином, змінивши розмір спадкової маси, належної позивачу, після отримання останнім свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.07.2020, зареєстрованого у реєстрі за №5-262, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві порушено право позивача на отримання належного йому спадку - недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера - у повному обсязі, а саме: 266,65 грн. (45 655,92 грн. - 45 389,27 грн.).

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 недоотриманої суми пенсії, що належала ОСОБА_2 , у повному розмірі, зазначеному у свідоцтві про право на спадщину за законом від 17.07.2020, зареєстрованому у реєстрі за №5-262, та, про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та провести виплату на користь ОСОБА_1 недоотриманої пенсії ОСОБА_2 у розмірі 266,65 грн., як належний спосіб захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

При цьому колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 13» грудня 2021 року.