Справа № 640/10804/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м. Київ №640/10804/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Евразія Транс Сервіс»
доДержавної податкової служби України
провизнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії Третя особа: Головне управління ДПС у м. Києві,
встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Евразія Транс Сервіс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової служби України, зазначивши при цьому третьою особою Головне управління ДПС у м. Києві, у якому просило суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не проведенні у встановлені строки перевірки наявності методологічної помилки в роботі інформаційно- телекомунікаційної системи «Електронний кабінет» за повідомленням Товариства з обмеженою відповідальністю «Євразія Транс Сервіс»;

- зобов`язати Державну податкову службу України усунути методологічну помилку в роботі інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний кабінет» щодо платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Євразія Транс Сервіс», (місцезнаходження: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд. 7, корп. З, ), яка полягає у нарахуванні пені за період до 11-го дня після отримання податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 25.06.2018 року та податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 25.06.2018 року, в порушення положень підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла у період проведення перевірки та оформлення її результатів та нарахування пені);

- зобов`язати Державну податкову службу України усунути методологічну помилку в роботі інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний кабінет» щодо платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Євразія Транс Сервіс», (місцезнаходження: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд. 7, корп. З, ), яка полягає v нарахуванні пені після дня фактичного зарахування коштів за податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у м. Києві № від 25.06.2018 року та податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у м. Києві № від 25.06.2018 року на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порушення положень підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла у період проведення перевірки та оформлення її результатів та нарахування пені).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на той факт, що при аналізі даних інтегрованої картки платника з податку на додану вартість виявлено ряд методологічних помилок при автоматизованому розрахунку суми пені за прострочення оплати грошового зобов`язання, які призводять до нарахування пені в більшому розмірі, ніж це передбачено чинним законодавством України. З огляду на це 11 лютого 2021 року позивач направив до Державної податкової служби України, яка є методологом електронного кабінету, повідомлення про помилку, що виникла під час роботи в інформаційно-телекомунікаційній системі «Електронний кабінет». Проте в строк, що встановлений пунктом 42-1.8 статті 42-1 Податкового кодексу України, відповідач не провів та не надіслав позивачу повідомлення про результати розгляду обробки виявлених помилок та не виправив відповідні помилки, внаслідок чого позивачу нараховується та стягується пеня в більшому розмірі, ніж передбачено чинним податковим законодавством України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. При цьому, в ухвалі допущено описку, зазначивши помилково в якості відповідача, окрім Державної податкової служби України, також Головне управління ДПС у м. Києві. В той же час, з урахуванням заявленого позову, Головне управління ДПС у м. Києві є третьою особою без самосійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, в зв`язку з чим судом винесено ухвалу про виправлення описки.

Державна податкова служба України не скористалась своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

Представник Головного управління Державної податкової служби в м. Києві надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що контролюючим органом відповідно до вимог чинного законодавства, а саме пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України нараховано пеню за прострочення сплати узгодженого зобов`язання.

Також, представник зазначеного податкового органу просив здійснити заміну Головного управління ДПС у м. Києві його правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби в м. Києві ().

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №893 від 30 вересня 2020 року «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» Кабінет Міністрів України постановив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, в якому зазначено Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №893 від 30 вересня 2020 року територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22 жовтня 2020 року внесено рішення №011086626 засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.

За наведених обставин, з 22 жовтня 2020 року Головне управління Державної податкової служби у м. Києві перебуває у стані припинення, а повноваження та функції даного органу передано до Державної податкової служби України.

Крім цього, 30 вересня 2020 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №008085321 про створення Головного управління ДПС у м. Києві в якості філії (іншого відокремленого підрозділу) у складі Державної податкової служби України.

Верховний Суд у постанові від 30 грудня 2020 року у справі №805/4361/17-а з приводу правонаступництва органів державної влади зокрема зазначив, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Отже, правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

У такому випадку також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама по собі має бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

Отже, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Оскільки повноваження та функції Головного управління Державної податкової служби у м. Києві нормативним актом передані Головному управлінню ДПС у м. Києві, як відокремленому підрозділу ДПС України (04116, місто Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19, ), таким чином суд приходить до висновку про наявність ознак правонаступництва, у зв`язку з чим заява про заміну Головного управління Державної податкової служби у м. Києві його правонаступником підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В період з 19 березня 2018 року по 23 травня 2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено перевірку позивача з питань державної митної справи за період з 01 березня 2015 року по 28 лютого 2018 року.

Результати перевірки оформлені актом від 07 червня 2018 року №746/26-15-14-06-06/37716333.

На підставі Акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення- рішення:

-№ від 25 червня 2018 pоку, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання Товариства за платежем «податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів» на 3 391 295, 47 грн. в т. ч. за основним платежем - на 2 713 036,38 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - на 678 259,09 грн.;

-№ від 25 червня 2018 pоку, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання Товариства за платежем «додатковий імпортний збір» на 127 612,00 грн. в т. ч. за основним платежем - на 102 089,60 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - на 25 522,40 грн.

Позивач оскаржив вказані податкові повідомлення - рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року по справі № 826/14324/18 у скасуванні ППР позивачу відмовлено. Рішення суду залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду по справі № 826/14324/18 і набрало законної сили 01 липня 2019 року.

На виконання зобов`язань, визначених наведеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач сплатив усі донарахування на їх підставі, а саме:

04 липня 2019 року позивач сплатив суму грошового зобов`язання в розмірі 127 612,00 грн. за додатковим імпортним збором за ППР № (платіжне доручення №13073 від 04 липня 2019 року);

08 липня 2019 року позивач сплатив суму грошового зобов`язання в розмірі 3391295,47 грн. за податком на додану вартість за ППР № (платіжне доручення № 13074 від 08 липня 2019 року).

Сплачені суми зараховані на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів 08 липня 2019 року, про що свідчить витяг з Електронного кабінету.

Після сплати позивачем зазначених грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом за результатами перевірки, позивачу в Електронному кабінеті 11 липня 2019 року автоматично нарахована пеня згідно зі статтею 129 ПКУ, що підтверджується відповідними витягами з Електронного кабінету Товариства у сумі 2302904,78 грн.

Зазначена сума пені сплачена позивачем 16 липня 2019 року, що підтверджується платіжними дорученнями №13154 від 16 липня 2019 року і №13155 від 16 липня 2019 року.

Проте, як наголосив позивач, наявність методологічної помилки в інформаційно-телекомунікаційній системі «Електронний кабінет», яка полягає у невідповідності методології та/або алгоритмів роботи Електронного кабінету положенням статті 129 ПКУ, а саме призводить до нарахування пені в розмірі більшому, ніж передбачено податковим законодавством України, у зв`язку з чим фактично переплачена позивачем пеня не відображається як надміру сплачена, що, в свою чергу, не дає можливості позивачу реалізувати своє право, визначене статтею 43 ПКУ.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до Державної податкової служби України як до методолога Електронного кабінету з повідомленням про виявлену методологічну помилку спочатку листом у паперовій формі від 11 лютого 2021 року №241, а потім повторно через Електронний кабінет з метою її виправлення для подальшої можливості повернення позивачу надміру сплачених до бюджету коштів.

Однак, листом від 22 лютого 2021 року №4052/6/99-00-07-04-02-06 відповідач фактично наявність методологічної помилки в Електронному кабінеті заперечив та у встановлений строк її не усунув.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Згідно з підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до пункту 111.2 статті 111 Податкового кодексу України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на подану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

За правилами підпункту 129.1.1. пункту 129.1 статті 129 ПК України (в редакції, чинній до 01 січня 2017 року) пеня нараховується: після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом;

б) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом;

Згідно з підпунктом 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України (в редакції до 01 січня 2017 року) нарахування пені розпочинається: у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

У подальшому Законом України від 21 грудня 2016 року №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 01 січня 2017, пункт 129.1 ПК України викладено в іншій редакції, згідно з якої нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Таким чином, підпункт 129.1.1. пункт 129.1 статті 129 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 01 січня 2017 року) пов`язував початок строку нарахування пені із закінченням граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні.

За правилами статті 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 01 січня 2017 року та в редакції, чинній після 01 січня 2017 року) нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.

Об`єктом застосування пені при цьому фактично є погашена сума податкового боргу, яка в розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України є сумою узгодженого грошового зобов`язання, несплаченою платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Нарахування пені можливе лише у разі несплати грошового зобов`язання до дня настання строку його погашення. При сплаті зобов`язання до вказаного дня нарахування пені не може бути розпочато у зв`язку з ненастанням граничного строку погашення зобов`язання, як обов`язкової умови для початку нарахування пені.

Тлумачення змісту вказаних норм Податкового кодексу України у редакції, з 01 січня 2017 року, свідчить про те, що нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом та закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, в даному випадку нарахування пені за правилами підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України здійснюється у випадку пропуску граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, а не у порядку пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, як помилково вважає контролюючий орган.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №820/3878/17.

Суд звертає увагу на те, що за обставин, які склались у даній справі, у відповідача право на нарахування пені виникло після проведення перевірки та оформлення її результатів. Наявність цієї обставини є обов`язковою умовою, за якої розпочинається процедура нарахування пені. І оскільки на момент застосування такої процедури вже діяла норма у новій редакції, саме за правилами цієї норми і має відбуватись таке нарахування.

Водночас, доказів існування події узгодження вищевказаного грошового зобов`язання з податку на додану вартість, на яке контролюючим органом була нарахована пеня у розмірі 2302904,78 грн., до моменту прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Тому суд дійшов висновку про протиправність застосування контролюючим органом пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України при нарахуванні пені.

Стосовно позовних вимог щодо усунення методологічної помилки суд зазначає наступне.

За визначенням підпункту 14.1.56-2 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України електронний кабінет - електронна система взаємовідносин між платниками податків та державними, у тому числі контролюючими, органами з питань реалізації їхніх прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, що складається з:

апаратно-програмного комплексу;

портального рішення для користувачів - платників податків, робота в якому здійснюється он-лайн (через Інтернет у режимі реального часу) та не вимагає обов`язкового використання спеціалізованого клієнтського застосування;

портального рішення для користувачів - державних, у тому числі контролюючих, органів;

програмного інтерфейсу (API), що дає змогу реалізувати повноту функціоналу електронного кабінету;

інших засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем.

Порядок функціонування електронного кабінету визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з пунктом 42-1.2 статті 42-1 ПК України електронний кабінет забезпечує можливість реалізації платниками податків прав та обов`язків, визначених цим Кодексом та нормативно-правовими актами, що прийняті на підставі та на виконання цього Кодексу, законами з питань митної справи, в тому числі, шляхом:

перегляду в режимі реального часу інформації про платника податків, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків та адмініструванням податків, зборів, митних платежів, здійсненням податкового контролю, в тому числі дані оперативного обліку податків та зборів (у тому числі дані інтегрованих карток платників податків), дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість, дані системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, а також одержання такої інформації у вигляді документа, який формується автоматизовано шляхом вивантаження відповідної інформації з електронного кабінету із накладенням кваліфікованого електронного підпису посадової особи контролюючого органу та кваліфікованої електронної печатки контролюючого органу із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання (абзац другий пункту 42-1.2);

подання повідомлення про технічну та/або методологічну помилку, що виявлена в роботі електронного кабінету (абзац вісімнадцятий пункту 42-1.2).

За визначенням підпункту 14.1.111 пункту 14.1 статті 14 ПК України методологічною помилкою електронного кабінету є невідповідність методології та/або алгоритмів роботи електронного кабінету положенням податкового законодавства, яка призводить до помилки, в тому числі в розрахунку об`єкта оподаткування, суми податку, суми надмірної сплати податку, суми пені, штрафних санкцій, показників формули обрахунку, які використовуються в електронних системах адміністрування, інших показників, що впливають на права та обов`язки платників податків.

Підпунктом 14.1.110 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що методологом електронного кабінету є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Пунктом 1 Положення про Державну фіскальну службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №236, передбачено, що центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику та державну політику у сфері державної митної справи є Державна фіскальна служба України.

Відповідно до пункту 42-1.7 статті 42-1 ПК України у разі виявлення платником податків технічної та/або методологічної помилки у роботі електронного кабінету він має право надіслати через електронний кабінет або в інший спосіб повідомлення про виявлену технічну та/або методологічну помилку. Повідомлення про методологічну помилку надсилається методологу електронного кабінету. Повідомлення про технічну помилку надсилається одночасно методологу електронного кабінету та технічному адміністратору.

Пунктом 42-1.8 статті 42-1 ПК України установлено, що методолог електронного кабінету зобов`язаний провести перевірку наявності методологічної помилки протягом 72 годин після надходження повідомлення від платника податків, крім вихідних та святкових днів, про результати якої повідомити платнику податків у цей самий строк. Якщо методолог електронного кабінету визнає наявність методологічної помилки, він зобов`язаний усунути її у строк, що визначається ним з урахуванням критичності виявленої помилки та технічної можливості її усунення. Якщо методологічна помилка призводить до порушення прав платників податків або передбачає притягнення платників податків до відповідальності, методолог надсилає в електронний кабінет та на електронну адресу (адреси) платника податків документ, яким повідомляє про існування методологічної помилки та про час, необхідний для її усунення та відновлення порушених прав платників податків. Про усунення методологічної помилки методолог повідомляє платникам податків шляхом надіслання відповідного документа із повідомленням в електронний кабінет та на електронну адресу (адреси) платників податків.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІ Порядку функціонування електронного кабінету, який затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 липня 2017 року №637, методолог Електронного кабінету зобов`язаний провести перевірку наявності методологічної помилки протягом 72 годин після надходження такого повідомлення від користувача, крім вихідних та святкових днів. За результатами опрацювання повідомлення користувачу у цей самий строк надсилається повідомлення про результати обробки помилки, що виникла під час роботи в інформаційно-телекомунікаційній системі "Електронний кабінет", за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку, в якому підтверджується або спростовується наявність відповідної помилки. Якщо методолог Електронного кабінету визнає наявність методологічної помилки, він зобов`язаний усунути її у строк, що визначається ним з урахуванням критичності виявленої помилки та технічної можливості її усунення. Якщо методологічна помилка призводить до порушення прав платника податків або передбачає притягнення платників податків до відповідальності, методолог Електронного кабінету надсилає в Електронний кабінет та на електронну адресу (адреси) платника податків документ, яким повідомляє про існування методологічної помилки та про час, необхідний для її усунення та відновлення порушених прав платника податків. Про усунення методологічної помилки методолог Електронного кабінету повідомляє платників податків шляхом надіслання відповідного документа із повідомленням в Електронний кабінет та на електронну адресу (адреси) платників податків.

Враховуючи наведені положення ПК України та Порядку № 637 суд дійшов висновку, що, відповідач як методолог електронного кабінету, отримавши 15 лютого 2021 року від позивача повідомлення від 11 лютого 2021 року №241 про помилку, що виникла під час роботи в інформаційно-телекомунікаційній системі «Електронний кабінет», зобов`язаний був протягом 72 годин після надходження повідомлення від платника податків, крім вихідних та святкових днів, тобто не пізніше 18 лютого 2021 року, провести перевірку наявності методологічної помилки та повідомити платника податків про результати такої перевірки у встановлений законодавством спосіб.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що у встановлений строк останнім не було розглянуто повідомлення позивача про помилку, що виникла під час роботи в інформаційно-телекомунікаційній системі «Електронний кабінет».

В той же час, відповідь надана лише 22 лютого 2021 року за №4052/6/99-00-07-04-02-06.

При цьому, відповідач не пояснив наявності будь-яких поважних причин недотримання положень пункту 42-1.8 статті 42-1 ПК України, які обумовили не розгляд повідомлення позивача.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що не провівши перевірки наявності методологічної помилки за повідомленням позивача від 11 лютого 2021 року та не повідомивши платника податків про результати обробки помилки, що виникла під час роботи в інформаційно-телекомунікаційній системі «Електронний кабінет», у строки, встановлені пунктом 42-1.8 статті 42-1 ПК України, податковим органом допущено протиправну бездіяльність, що є правовою підставою для задоволення позову у цій частині.

З приводу існування методологічних помилок електронного кабінету, суд зауважує, що питання наявності помилки вже досліджено у даному рішенні та встановлено наявність помилки у застосуванні пункту 57.1 статті 57 ПК України замість пункту 57.3 статті 57 ПК України.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про існування методологічної помилки електронного кабінету, яка полягає у нарахуванні пені за несвоєчасну оплату податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 42-1.11 статті 42-1 ПК України якщо технічний адміністратор або методолог не надсилає відповіді про результати перевірки повідомлення про технічну та/або методологічну помилку у встановлений цим Кодексом строк або заперечує наявність технічної та/або методологічної помилки у роботі електронного кабінету, то платник податків має право звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних інтересів, про що повідомляє контролюючому органу, технічному адміністратору та методологу електронного кабінету через електронний кабінет. Протягом всього часу судового розгляду такого звернення платника податків забороняється визначати платнику податків грошове зобов`язання, застосовувати штрафні санкції та нараховувати пеню, ініціювати притягнення платника податків та/або його посадових осіб до адміністративної, кримінальної відповідальності за порушення податкового законодавства, що можуть бути спричинені технічною та/або методологічною помилкою у роботі електронного кабінету.

Пунктом 42-1.8 статті 42-1 ПК України встановлений обов`язок методолога електронного кабінету усунути виявлену методологічну помилку у строк, що визначається ним з урахуванням критичності виявленої помилки та технічної можливості її усунення. Своєчасність усунення технічних та/або методологічних помилок пунктом 42-1.1 статті 42-1 Податкового кодексу України визначена принципом створення та функціонування електронного кабінету.

За наведених обставин та враховуючи, що відповідачем проігноровано повідомлення платника податків про наявність методологічної помилки в електронному кабінеті в частині нарахування пені та зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Евразія Транс Сервіс» задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України, яка полягає у не проведенні у встановлені строки перевірки наявності методологічної помилки в роботі інформаційно- телекомунікаційної системи «Електронний кабінет» за повідомленням Товариства з обмеженою відповідальністю «Євразія Транс Сервіс».

3. Зобов`язати Державну податкову службу України усунути методологічну помилку в роботі інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний кабінет» щодо платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Євразія Транс Сервіс», (місцезнаходження: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд. 7, корп. З, ), яка полягає у нарахуванні пені за період до 11-го дня після отримання податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 25.06.2018 року та податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 25.06.2018 року, в порушення положень підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла у період проведення перевірки та оформлення її результатів та нарахування пені).

4. Зобов`язати Державну податкову службу України усунути методологічну помилку в роботі інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний кабінет» щодо платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Євразія Транс Сервіс», (місцезнаходження: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд. 7, корп. З, ), яка полягає v нарахуванні пені після дня Фактичного зарахування коштів за податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у м. Києві № від 25.06.2018 року та податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у м. Києві № від 25.06.2018 року на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порушення положень підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла у період проведення перевірки та оформлення її результатів та нарахування пені).

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Евразія Транс Сервіс» (03039, м. Київ, вулиця Голосіївська, 7, корпус 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України и (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 6810,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко