Справа № 200/9106/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року справа №200/9106/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сізонова Є.С.,

представника позивача Горбачова Д.С.,

представника відповідача Сенникова А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі № 200/9106/21 (суддя в І інстанції Михайлик А.С., повне судове рішення складено 18 жовтня 2021 року у м.Слов`янськ Донецької області) за позовом Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

Позивач 16.07.2021р. звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.09.2018р. № про визначення штрафних санкцій у сумі 2007,60 грн., від 27.09.2018р. № про визначення штрафних санкцій у сумі 115653,20 грн..

Ухвалою суду від 26 липня 2021р. позов залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом надання до суду спірних податкових повідомлень-рішень від 27.09.2018 № та № .

Ухвалою суду від 13 серпня 2021р. відкрито провадження у справі 26 липня 2021р. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В ухвалі також зазначено, що питання дотримання позивачем строку звернення до суду буде вирішено в ході розгляду справи.

Ухвалою суду від 27 вересня 2021р. позов залишено без руху, позивачу запропоновано надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

На виконання ухвали суду позивачем надано заяву про поновлення строку звернення до суду, де вказано, що відповідач в примусовому порядку без повідомлення позивача здійснював списання з рахунків позивача надмірно сплачених податків в рахунок заявлених авансових платежів з податку на прибуток (при тому що позивач податок не утримував в таких розмірах, як з було списано надмірно сплачені платежі). При цьому, відповідач 07.10.2018р. відобразив в обліковій картці позивача збільшення податкових зобов`язань до 183 297,77 грн., тобто фактично цього дня позивач з особистого кабінету платника дізнався про наявність заборгованості невідомого походження. Позивач не отримував ані акту камеральної перевірки від 14.09.2018р. №1025/05-99-46-04/20346864, ані спірних податкових повідомлень-рішень (відповідачем складено акти про неможливість їх вручення). Тільки в 2021 році позивач зміг отримати копію акту камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених зобов`язань з податку на прибуток від 14.09.2018 № 1025/05-99-46-04/20346864 та розрахунки.

До наданого позивачем позову не долучені копії спірних рішень, оскільки їх відповідач йому не вручав, фотокопії оскаржуваних рішень позивач отримав від податкового інспектора 04.08.2021р. мессенджером, через що такі рішення не можуть вважатися належним чином врученими позивачу. Тобто, позивач не порушив строк звернення до суду, оскільки до 04.08.2021р. не був в повній мірі обізнаний про суть та підстави нарахування податкового боргу, при цьому, позивач сплатив боргові зобов`язання за інтегрованою карткою платника з метою недопущення додаткових негативних наслідків, на думку позивача, дії відповідача мали явно виражені протиправні ознаки, які він намагався приховати шляхом тривалого переховування від позивача документів, що стали підставою для нарахування зобов`язань.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Судом першої інстанції встановлено, що спірні рішення датовані 27.09.2018р., а позивач звернувся до суду із позовом щодо їх оскарження 16.07.2021р., тобто із пропуском шестимісячного строку.

Суд дійшов висновку, що отримання позивачем, за його твердженнями, спірних податкових-повідомлень рішень 04.08.2021р., з фактом отримання яких в цю дату позивач пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, є результатом розгляду запиту позивача щодо отримання рішень. На час такого звернення до відповідача позивач був обізнаним про факт донарахування йому податкових зобов`язань.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Відтак, отримання спірних рішень у 2021 року в даному випадку не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Позивач вважає, що судом не було враховано, що у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача спірні податкові повідомлення-рішення були ним отримані тільки 04 серпня 2021р.. До цієї дати податкові повідомлення-рішення позивачу не вручались.

В ухвалі від 13 серпня 2021р. про відкриття провадження у справі суд зазначив, що позовна заява відповідає вимогам ст.ст. 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України. Підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом, немає. Позивач вважає, що ухвалення судом рішення від 13 серпня 2021р. про відкриття провадження у справі є обставиною, яка достеменно вказує на відсутність підстав для визнання строку подання позову пропущеним. Окрім того, відповідач не заперечує факт невручення позивачу спірних податкових повідомлень-рішень та не заявляв клопотання про залишення позову без розгляду.

Позивач також вважає, що судом першої інстанції безпідставно було застосовано до спірних правовідносин скорочений строк для звернення до суду. Згідно частини 1 статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України. Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Згідно з п.102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Водночас, пунктом 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті. Позивач вважає, що пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено спеціальний строк оскарження - 1095 днів, що не було враховано судом першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач () зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

27.09.2018р. відповідачем складено акт № 659/05-99-46-04 про неможливість вручення спірних податкових повідомлень-рішень через те, що позивач зареєстрований у м. Донецьк, до якого у відповідності до листа Донецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 12.02.2015р. №07/15-62 не здійснюється пересилання пошти.

В інтегрованій картці платника 07.10.2018р. відображено збільшення боргу по штрафних санкціях на підставі податкових повідомлень-рішень від 27.09.2018р. № , № на загальну суму 117 660,80 грн., внаслідок чого сума недоїмки позивача збільшилася до 183 297,77 грн.. Як зазначено самим позивачем, після відображення відповідачем 07.10.2018р. нарахованих позивачу боргових зобов`язань в сумі 183 297,77 грн., позивач побачив їх в інтегрованій картці платника в своєму електронному кабінеті.

Відповідачем вказано у відзиві, що позивач сплатив кошти у сумі 183 297,77 грн. 18.04.2019р. платіжним дорученням № 363. Позивачем це не заперечується, він зазначив, що ним сплачено цей борг для уникнення негативних наслідків для себе.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Спірним у цій справі є питання додержання позивачем строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень про зобов`язання сплатити штраф, по яким не була проведена процедура адміністративного оскарження.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

У Рішенні від 13.12.2011р. № 17-рп/2011 (справа № 1-9/2011) Конституційний Суд України дійшов висновку, що право на звернення до суду як складова права на судовий захист гарантується статтею 55 Конституції України та пов`язується з переконанням самої особи про наявність порушень її прав, свобод або інтересів і бажанням звернутися до суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14.12.2011р. № 19-рп/2011 вказав, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному, а реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 КАС України, за приписами якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами частини 3 цієї статті якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналіз положень статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що залишення позову без розгляду може мати місце тільки при встановленні факту пропуску строку звернення до суду та з`ясування причин пропуску цього строку.

Судом першої інстанції при прийнятті спірного судового рішення встановлено, що оспорені позивачем рішення датовані 27.09.2018р., а з позовом щодо їх оскарження він звернувся до суду 16.07.2021р., тобто із пропуском шестимісячного строку.

При цьому, судом першої інстанції не було встановлено дати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На думку колегії суддів, дата складання відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень не може свідчити, що саме з цієї дати позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, спірні податкові повідомлення-рішення не були вручені позивачу у встановленому вище порядку.

27.09.2018р. відповідачем складено акт № 659/05-99-46-04 про неможливість вручення спірних податкових повідомлень-рішень через те, що позивач зареєстрований у м. Донецьк, до якого у відповідності до листа Донецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 12.02.2015р. №07/15-62 не здійснюється пересилання пошти.

При цьому, в інтегрованій картці платника 07.10.2018р. відображено донарахування позивачеві штрафних санкцій на підставі спірних податкових повідомлень-рішень від 27.09.2018р. № , № .

У заяві від 05.10.2021р. позивач зазначив, що 07.10.2018р. відкривши особистий кабінет платника податків він побачив наявність нарахованих податкових зобов`язань в сумі 183 297,77 грн..

З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що в інтегрованій картці платника містяться відомості про те, що 07.10.2018р. позивачеві донараховано штрафні санкції саме на підставі спірних податкових повідомлень-рішень від 27.09.2018р., колегія суддів вважає, що про порушення своїх прав позивач дізнався 07.10.2018р, а тому строк звернення до суду слід обчислювати саме з цієї дати.

Щодо строку звернення до суду колегія суддів зазначає наступне.

Абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, наведені норми встановлюють загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах, водночас, передбачаючи можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів.

Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Підпунктом 38.2 підрозділу 10 « Інші перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення проведення операції Об`єднаних сил (ООС) для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів на лінії зіткнення і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України:1) зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань; 2) зупиняється застосування норм статей 59, 60 (в частині податкових вимог), 87 - 101 цього Кодексу.

Відлік строку давності, визначений статтею 102 цього Кодексу, зупиняється на період, протягом якого до платників податків, зазначених у цьому підпункті, не застосовувалися заходи стягнення, передбачені статтями 59, 60, 87 - 101 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був зареєстрований у м.Донецьк та станом на 1 січня 2017 року не змінив своє місцезнаходження.

У постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 Верховним Судом зазначено, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України. При цьому мова йде не тільки про строки, згадані в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті. Аналіз статті 102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом. Суд дійшов висновку, що зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду.

У справі № 500/2486/19 судова палата дійшла висновку про те, що пункт 56.19 статті 56 ПК України прямо встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.

З цих підстав суд відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 3 квітня 2020 року у справі №2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, і сформулював такий правовий висновок.

Водночас, Вищий адміністративний суд України з моменту набрання чинності ПК України спрямував судову практику вирішення питання тривалості строку звернення до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень, систематизувавши свої висновки в листі від 10 лютого 2011 року № 203/11/13-11, таким чином, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду становить 1095 днів і обчислюється з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено.

Правозастосування тривалості строку звернення у випадку судового оскарження податкових повідомлень-рішень без використання досудового порядку вирішення спору, відображено також у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а, та зводилось до наявності у платника податків права на звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) протягом 1095 днів з моменту отримання такого рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі №160/11673/20 відповідно до частини першої статті 346 КАС України справу передано на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

В ухвалі Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі №160/11673/20 зазначено, що з метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, колегія суддів у цій справі вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі № 805/1146/17-а.

На даний час рішення у справі №160/11673/20 Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду не прийнято.

Верховний суд у постанові від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19 зазначив, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

Згідно з усталеною позицією Європейського суду з прав людини у справах, які стосуються порушень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правило встановлення обмеження доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». У справі Bellet v. Fгапсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Отже, аналізуючи обставини цієї справи, враховуючи чинну протягом тривалого часу судову практику щодо наявності у платника податків права на звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій по яким не була проведена процедура адміністративного оскарження протягом 1095 днів з моменту отримання такого рішення, та приймаючи до уваги ті обставини, що позивач зареєстрований у м. Донецьк та станом на 1 січня 2017 року не змінив своє місцезнаходження, а також не отримував спірні податкові повідомлення-рішення у встановленому законом порядку, колегія суддів вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду та наявність підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції допустив порушення процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим судове рішення, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі № 200/9106/21 - задовольнити.

Скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі № 200/9106/21 та адміністративну справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 14 грудня 2021 року.

Постанова у повному обсязі складена 14 грудня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 14 грудня 2021 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко