Справа № 480/5982/20
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 р. Справа № 480/5982/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Пінчук" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року по справі № 480/5982/20 (головуючий 1 інстанції Діска А.Б., м. Суми) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у Наказі від 06.08.2020 № 18-23789/16-20-СГ (далі - оскаржуваний наказ) про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території села Тучне Миколаївської селищної ради, Білопільського району, Сумської області.

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території села Тучне Миколаївської селищної ради, Білопільського району, Сумської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території с. Тучне Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області за межами населеного пункту на відстані 1,5 км. Наказом від 13.03.2020 №18-10547/16-20-СГ відповідач відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки земельна ділянка, яка планується до відведення, перебуває у постійному користуванні у іншого громадянина на підставі державного акту.

Такі дії відповідача були оскаржені позивачем у судовому порядку та рішенням Сумського окружного адміністративного суду Сумської області від 27.05.2020 по справі №480/1981/20 вказаний наказ визнано протиправним та скасовано, зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 12.02.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

На виконання вищевказаного судового рішення відповідач повторно розглянув заяву позивача та прийняв оскаржуваний наказ, яким вдруге відмовлено у задоволенні заяви позивача, з тих підстав, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії СМ 00338 від 23.03.1995 для ведення фермерського господарства земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні громадянина.

Позивач вважає, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки наведена у ньому підстава для відмови у надання дозволів на розробку проекту землеустрою не передбачена статтею 118 Земельного кодексу України, а особа, якій було надано право постійного користування земельною ділянкою згідно акту на право постійного користування землею серії СМ 00338 від 23.03.1995, померла в 2016 році. При цьому, у позовній заяві наголошувалось, що за даних конкретних обставин належним способом захисту прав буде саме зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проектів землеустрою, оскільки розгляд поданої ним заяви не забезпечує відновлення прав позивачів у тому обсязі, в якому вони порушені.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області 06.08.2020 № 18-23789/16-20-СГ про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області, орієнтованою площею 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 25, ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (орієнтовною) площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області.

Фермерське господарство "Пінчук" не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що земельна ділянка, яку хоче отримати позивач для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території села Тучне Миколаївської селищної ради, Білопільського району, Сумської області перебуває у користуванні Фермерського господарства "Пінчук" згідно акту на право постійного користування землею №21 від 23.03.1995р., серії СМ00338, яким надана у постійне користування земельна ділянка площею 49,2 га, яка розташована на території Тучненської сільської ради Сумської області для ведення сільського (фермерського) господарства, на теперішній час земельна ділянка не є вільною, надання якої у власність суперечитимеме положенням ст. 116 Земельного кодексу України.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач звернулася до ГУ Держгеокадастру у Сумській області із заявою від 12.02.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території с. Тучне Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області за межами населеного пункту на відстані 1,5 км.

Наказом від 13.03.2020 №18-10547/16-20-СГ відповідач відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки землі за рахунок яких планується відведення земельної ділянки у власність, знаходиться у постійному користуванні у іншого громадянина. Згідно ч. 5 ст. 116 Земельного Кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 по справі №480/1981/20 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 13.03.2020 №18-10547/16-20-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території с. Тучне Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області за межами населеного пункту на відстані 1,5 км. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.02.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території с. Тучне Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області за межами населеного пункту на відстані 1,5 км та прийняти рішення по даній заяві з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено (а.с. 8-11).

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 по справі №480/1981/20 набрало законної сили 07.08.2020.

На виконання вказаного рішення, відповідачем повторно розглянуто заяву позивача та за результатами її розгляду прийнято наказ від 06.08.2020 № 18-23789/16-20-СГ, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Так, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою було те, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею серія СМ 00338 від 23.03.1995 для ведення фермерського господарства земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні громадянина. Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України до клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). При повторному розгляді встановлено, що до заяви не додано оригінал погодження землекористувача, що містить площу земельної ділянки, яка підлягає вилученню на користь заявника, що суперечить вимогам частини 6 статті 18 Земельного кодексу України. (а.с.12).

Позивач не погоджується із прийнятим відповідачем рішенням, у зв`язку з чим звернулася до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою з формальних підстав є повторною і визнана незаконною у судовому порядку, може бути досить тривалою, на що вказує протиправна поведінка відповідача, а також створює перешкоди у реалізації позивачу гарантованого йому законодавством права на безоплатну приватизацію земельної ділянки, то в даному випадку належним і ефективним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (орієнтовною) площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (надалі за текстом - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За змістом частин першої - третьої, п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади та порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

За змістом частини шостої шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для (…) ведення особистого селянського господарства (….) подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). (….) органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою цієї норми передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми свідчить, що земельним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Водночас, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Отже, якщо особою, яка звернулася до відповідного органу місцевого самоврядування виконала усі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, то відповідно підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у якості підстави для відмови позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач вказав на те, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею серія СМ 00338 від 23.03.1995 для ведення фермерського господарства земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні громадянина. Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України до клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). При повторному розгляді встановлено, що до заяви не додано оригінал погодження землекористувача, що містить площу земельної ділянки, яка підлягає вилученню на користь заявника, що суперечить вимогам частини 6 статті 18 Земельного кодексу України.

Підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, зазначена в наказі від 06.08.2020 № 18-23789/16-20-СГ, не передбачена частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Більше того, відмова позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з вказаних підстав вже визнавалась судом протиправною.

Відтак, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статті 118 ЗК України.

За таких обставин, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованих висновків, що зазначені підстави відмови не відповідають тим, які визначені частиною сьомою статті 118 ЗК України. Цей перелік є вичерпним.

Відтак колегія суддів ще раз акцентує увагу, що в межах розгляду цієї справи не вирішується та не вказуються обставини, що можуть мати преюдиційне значення, в частині відсутності чи наявності у позивача права отримати у власність частину земельної ділянки за результатами розробленого проекту землеустрою, а лише розглядається можливість розроблення проекту землеустрою, що здійснюється за рахунок коштів та на власний ризик позивача.

Суд апеляційної інстанції на противагу доводам апеляційної скарги звертає увагу, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування.

Відхиляючи доводи заявника апеляційної скарги про порушення його прав у зв`язку з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою на частину земельної ділянки, що належить йому на праві постійного користування, з посиланням на правові позиції Верховного Суду у справі № 826/765/17, колегія судді зазначає таке.

Зі змісту положень статті 79-1 ЗК України випливає, що метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити.

Правова позиція щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №815/6057/16 та від 24.09.2020 у справі № 815/6309/16.

Застосовуючи цей підхід в контексті обставин справи, колегія суддів вважає, що прийняття рішення про надання дозволу позивачам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не порушує прав та інтересів Фермерського господарства "Пінчук", оскільки не свідчить про отримання третьою особою в майбутньому позитивного рішення про надання такої земельної ділянки у користування.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову про визнання відмови протиправною та зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Пінчук" - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року по справі № 480/5982/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді І.С. Чалий В.В. Катунов