Справа № 280/3925/21
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2021-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 грудня 2021 року Справа № 280/3925/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Веселівської селищної ради (72202, Запорізька область, Веселівський район, смт. Веселе, вул. Центральна, 162а),

до Виконавчого комітету Веселівської селищної ради (72202, Запорізька область, Веселівський район, смт. Веселе, вул. Центральна, 162),

до Комісії щодо відбору претендентів для призначення на посаду керівників (директорів) комунальних підприємств засновником яких є Веселівська селищна рада, в особі голови комісії ОСОБА_2 ( 72202, Запорізька область, Веселівський район, смт. Веселе, вул. Центральна, 162),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Комунальне підприємство «Іріда» (72202, смт. Веселе, вул. Олексія Кириченка, 2 Веселівський район, Запорізька область), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 )

про визнати протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Веселівської селищної ради (далі - відповідач-1), до Виконавчого комітету Веселівської селищної ради (далі - відповідач-2), до Комісії щодо відбору претендентів для призначення на посаду керівників (директорів) комунальних підприємств засновником яких є Веселівська селищна рада, в особі голови комісії ОСОБА_2 (далі - відповідач-3), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Комунальне підприємство «Іріда», ОСОБА_3 , в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Веселівської селищної ради «Про затвердження порядку проведення конкурсу на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств засновником яких є Веселівська селищна рада» від 25.03.2021 № 8/39;

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії для проведення конкурсів на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств, засновником яких є Веселівська селищна, оформленого Протоколом № 1 засідання конкурсної комісії для проведення конкурсів на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств, засновником яких є Веселівська селищна рада від 23.04.2021 та затвердженого головою комісії ОСОБА_2 23.04.2021;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Веселівської селищної ради «Про призначення директора комунального підприємства «Іріда» за результатами конкурсного відбору» від 29.04.2021 №1/53;

В обґрунтування позовних вимог позивач, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, зазначив, що вважає прийняті рішення виконавчого комітету Веселівської селищної ради «Про затвердження порядку проведення конкурсу на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств засновником яких є Веселівська селищна рада» від 25.03.2021 № 8/39 та «Про призначення директора комунального підприємства «Іріда» за результатами конкурсного відбору» від 29.04.2021 № 1/53, а також рішення Конкурсної комісії, оформленого Протоколом №1 від 23.04.2021 незаконними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України, є упередженими у відношенні позивача, що порушують його законні права та інтереси, мають суспільний інтерес для мешканців територіальної громади та такими, що підлягають скасуванню.

Зазначив, що відповідно до приписів Глави 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту виконавчого комітету Веселівської селищної ради, затвердженого рішенням виконкому від 01.03.2021 № 1, виконавчий комітет Веселівської селищної ради не наділений повноваженнями щодо утворення та затвердження складу Конкурсної комісії, а тому оскаржуване рішення прийняте неправомочним органом, на мою думку, з метою уникнення обговорення даного питання щодо обрання складу комісії, на пленарному засіданні депутатами селищної ради.

Відповідно до п. 1.2. Порядку проведення конкурсу на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств засновником яких є Веселівська селищна рада, затвердженого рішенням виконкому Веселівської селищної ради від 25.03.2021 №8/39 (далі - Порядок) передбачено, що конкурс на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств засновником яких є Веселівська селищна рада полягає у визначенні кандидата, який найкраще відповідає вимогам щодо професійної придатності для виконання покладених на нього обов`язків.

Однак, комісією залишено поза увагою те, що по-перше, кандидатом ОСОБА_3 подано не повний пакет документів, обсяг якого передбачений п.4.2. Порядку та по-друге, на невідповідність кандидата ОСОБА_3 кваліфікаційним вимогам встановленими у п. 4.2. Порядку.

Крім того ,позивач зазначає, що в порушення вимог п.5.9. Порядку, його не було належним чином повідомлено про результати конкурсу.

З огляду на викладене, внаслідок процедурних порушень, позивач вказує на протиправність оскаржуваних рішень та просить позов задовольнити у повному обсязі, скасувавши оскаржувані рішення.

Ухвалою від 24.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.06.2021.

Відповідач-1 позов не визнав, надіслав на адресу суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що відповідно до п.10 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» селищний голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру", тобто, це є виключними повноваженнями селищного голови. Призначення на посаду керівника комунального підприємства або закладу (далі - Керівник), здійснюється шляхом укладання з ним контракту.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції рад належить «утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій». Комісія щодо проведення конкурсу на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств засновником яких є Веселівська селищна рада не є постійною або тимчасовою комісією у розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в України», адже не відноситься до виключної компетенції сесії.

Крім того, відповідач зауважив, що розпорядження № 79 розміщено на сайті Веселівської селищної ради, а про результати конкурсу позивача було повідомлено належним чином.

З огляду на викладене, відповідач вважав доводи позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, просив відмовити у позові у повному обсязі.

Відповідач-2 відзив до суду не надав.

Відповідач - 3 проти позову заперечив, надав до суду письмовий відзив та пояснення, аналогічні поясненням відповідача-1. Просив у позові відмовити у повному обсязі.

Протокольною ухвалою суду від 22.06.2021 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 11.08.2021.

Ухвалою суду від 11.08.2021 підготовче засідання відкладено на 13.09.2021.

Ухвалою суду від 13.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті 13.10.2021.

13.10.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою суду від 13.10.2021 клопотання представника відповідача задоволено, розгляд справи відкладено на 08.11.2021.

Ухвалою суду від 08.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження для надання часу для примирення. Задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та розгляд справи відкладено на 06.12.2021.

В судове засіданні 06.12.2021 представники сторін не прибули. Представник позивача, представник відповідачів 1 та 2 надали до суду клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

Треті особи до суду не прибули, про причини неявки суд не повідомили. Пояснень по суті спору не надали.

Відповідно до ч.9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Рішенням виконавчого комітету Веселівської селищної ради «Про затвердження порядку проведення конкурсу на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств засновником яких є Веселівська селищна рада» від 25.03.2021 № 8/39 затверджено Порядок проведення конкурсу на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств засновником яких є Веселівська селищна рада (далі - Порядок) та затверджено склад конкурсної комісії для проведення конкурсів на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств засновником яких є Веселівська селищна рада (далі - Конкурсна комісія) у складі:

1. голова комісії, перший заступник селищного голови - ОСОБА_2 ;

2. Заступник голови комісії, заступник селищного голови з питань діяльності виконавчих органів - Куц Сергій Володимирович;

3. Секретар комісії, головний спеціаліст відділу житлово-комунального господарства та благоустрою - Демидченко Світлана Миколаївна;

4. Заступник селищного голови з питань діяльності виконавчих органів - Косткж Лариса Петрівна;

5. Начальник юридичного відділу - Долженко Людмила Станіславівна;

6. Член комісії з питань розвитку інфраструктури, комунальної власності, житлово - комунального господарства та благоустрою території селища, депутат селищної ради - Куцак Микола Миколайович;

7. Начальник філії «Веселівський райавтодор» ДП «Запоріжоблавтодор» - Левицький Віктор Олександрович;

8. Начальник РС Головного управління ДСНС України у Запорізькій області - Баша Олександр Анатолійович;

9. Головний спеціаліст юридичного відділу - Рєдкозубов Олексій Анатолійович.

02.04.2021 на офіційному веб-сайті Веселівської селищної ради за електронною адресою: https://veselivska-gromada.gov.ua/news/ було розміщено оголошення про проведення конкурсу на посаду директора Комунального підприємства «Іріда» Веселівської селищної ради, у якому визначено умови прийняття участі у конкурсному відборі у тому числі визначено вимоги до кандидатів, а саме, прийняти участь у конкурсі мали змогу особи, які: мають вищу освіту за освітньо - кваліфікаційним рівнем «спеціаліст або «магістр»; мають досвід роботи на керівних посадах на підприємствах, установах або організаціях незалежно від форм власності, або в органах державної влади, органах місцевого самоврядування у відповідній сфері управління не менше 3 років; володіють державною мовою; мають високі моральні, ділові, професійні якості та організаторські здібності, здатний за своїми діловими та моральними якостями, освітнім і професійним рівнем виконувати відповідні обов`язки; відповідають іншим вимогам до керівника суб`єкта господарювання, у випадках передбачених законодавством України.

Для участі в конкурсі учасник конкурсу подає на розгляд конкурсної комісії такі документи: особисту заяву про бажання взяти участі у конкурсі з наданням згоди на обробку персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»; власноруч завірені копії першої та другої сторінок паспорта громадянина України та сторінок, де зазначаються відомості про місце реєстрації кандидата, або копія ГО - картки з випискою про місце реєстрації кандидата; копію довідки про присвоєння р.н.о.к.п.п.; документи про відповідну освіту та щодо фахової відповідності для займання зазначеної посади; автобіографію; мотиваційний лист та перспективний план розвитку підприємства з зазначенням заходів з підвищення ефективності діяльності; дані про попередні місця роботи з копією заповненої частини трудової книжки; копію військового квитка (для військовослужбовців або військовозобов`язаних).

Крім того, змістом вказаного оголошення передбачено термін надання документів - 20 календарних днів з дня опублікування оголошення, тобто з 02.04.2021 по 22.04.2021, включно, за адресою: 72202, смт. Веселе, вул. Центральна, 136, каб. 8 (тел. 097-951-68-69).

23.04.2021, за адресою: вул. Центральна, 136 в смт. Веселе Запорізької області, о 15 год. 00 хв. було проведено конкурс, за результатами якого Конкурсною комісією оформлено Протокол № 1 засідання конкурсної комісії для проведення конкурсів на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств, засновником яких є Веселівська селищна рада від 23.04.2021 та затверджено головою комісії Кутьєвим С.А. 23.04.2021.

Як вбачається із Протоколу № 1 від 23.04.2021, Конкурсна комісія за результатом проведення даного конкурсу ухвалила одноголосно рішення про те, що за результатами розгляду заяв, наданих документів та співбесіди з кандидатами на посаду керівника комунального підприємства «Іріда» ОСОБА_3 виявив більше ділових якостей та подав кращу пропозицію щодо організації діяльності комунального підприємства та рекомендувала селищному голові Кіяшку П.М. винести на розгляд виконавчого комітету питання призначення на цю посаду ОСОБА_3 .

Рішенням Виконавчого комітету Веселівської селищної ради «Про призначення директора комунального підприємства «Іріда» за результатами конкурсного відбору» від 29.04.2021 № 1/53 призначено з 30.04.2021 директором Комунального підприємства «Іріда» ОСОБА_3 та зобов`язано селищного голову укласти контракт з директором Комунального підприємства «Іріда» терміном на 3 роки.

Позивач, не погодившись з рішеннями виконавчого комітету Веселівської селищної ради «Про затвердження порядку проведення конкурсу на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств засновником яких є Веселівська селищна рада» від 25.03.2021 № 8/39 та «Про призначення директора комунального підприємства «Іріда» за результатами конкурсного відбору» від 29.04.2021 № 1/53, а також рішенням Конкурсної комісії, оформленого Протоколом №1 від 23.04.2021 про визначення ОСОБА_3 переможцем конкурсного добору на посаду керівника комунального підприємства «Іріда», звернувся з даним позовом до суду за захистом порушеного права.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (частина друга статті 5).

В Основному Законі України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (частина перша статті 140).

Виходячи з цих конституційних положень у системному зв`язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26 березня 2002 року визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов`язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України (пункти 4, 5 мотивувальної частини Рішення від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002 у справі про охорону трудових прав депутатів місцевих рад).

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19. 140, 143, 144, 146 Основного Закону України.

З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

В Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144).

На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59).

Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Закріплені у статті 144 Конституції України і статті 59 Закону норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування.

В Законі встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25, частина четверта статті 59).

У Законі передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, які належать до компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, і що раді належить право скасовувати акти виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень (частина дев`ята статті 59, пункт 15 частини першої статті 26).

Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень.

Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Це узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.

Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього.

Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п.10 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» селищний голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру", тобто, це є виключними повноваженнями селищного голови.

Порядок призначення керівника підприємства або закладу, що перебуває у комунальній власності було розроблено відповідно до Конституції України, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 65, 78 Господарського кодексу України, з метою встановлення єдиного механізму призначення на посаду керівників комунальних підприємств, що належать до комунальної власності Веселівської селищної ради.

Відповідно до п. 1.2. Порядку проведення конкурсу на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств засновником яких є Веселівська селищна рада, затвердженого рішенням виконкому Веселівської селищної ради від 25.03.2021 №8/39 (далі - Порядок) передбачено, що конкурс на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств засновником яких є Веселівська селищна рада полягає у визначенні кандидата, який найкраще відповідає вимогам щодо професійної придатності для виконання покладених на нього обов`язків.

Пунктом 1.4. Порядку передбачено, що брати участь у конкурсі мають право фізичні особи, що відповідають кваліфікаційним вимогам, визначеним умовами конкурсу.

Пунктом 2,1. Порядку передбачено, що конкурс оголошується шляхом видання селищним головою відповідного розпорядження, яке підлягає оприлюдненню на офіційному сайті Веселівської селищної ради не пізніше двох днів з дня його видання.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядження № 79 розміщено на сайті Веселівської селищної ради за посиланням: https://veselivska-gromada.gov.ua/news//.

Призначення на посаду керівника комунального підприємства або закладу (далі - Керівник), здійснюється шляхом укладання з ним контракту, що і було зроблено за результатами конкурсу із переможцем ОСОБА_3 та не заперечувалось сторонами в ході розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції рад належить «утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій».

Згідно зі ст. 46 зазначеного Закону перелік, функціональна спрямованість і порядок організації роботи постійних комісій визначаються регламентом відповідної ради та Положенням про постійні комісії. Постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Також рада може створювати тимчасові контрольні комісії ради згідно зі ст.48 зазначеного Закону. Зазначене і в Регламенті Веселівської селищної ради.

Як вбачається з матеріалів справи, Комісія щодо проведення конкурсу на заміщення посад керівників (директорів) комунальних підприємств, засновником яких є Веселівська селищна рада не є постійною або тимчасовою комісією у розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в України», адже не відноситься до виключної компетенції сесії.

Тож, посилання позивача, що утворення комісій (всіх без виключення) є виключна компетенція місцевої ради, є помилковим.

Приймаючи рішення у справі суд зважував також на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У контексті завдань адміністративного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист та його способи і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Згідно з пунктами 1, 2, 7, 8 частини першої статті 4 КАС України, у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, окрім іншого, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій та предметом якого є рішення, дія чи бездіяльність, що на думку особи порушує його права, свободи або законні інтереси.

Одночасно, суд акцентує увагу на тому, що за змістом наведених норм КАС України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок.

Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

При цьому, порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004, поняття порушене право, за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Таким чином, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Натомість, вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отже, якщо особа вважає, що її право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом. У разі відповідного звернення особи, суд розглядає питання щодо наявності порушення права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішує спір.

Також, аналіз вищезгаданих норм права дає підстави вважати, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення, у постановах Верховного Суду України, зокрема від 01.12.2015 у справі № 800/134/15, від 15.12.2015 у справі № 800/206/15, в яких зазначено, окрім іншого, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам, та таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, що не дозволяє скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про реальне та конкретне порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення або вчинення дії чи бездіяльності.

Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає також законний інтерес.

Так, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 по справі № 522/3665/17 (провадження № К/9901/38991/18) констатував, що з огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Також, Верховний Суд встановив, що в контексті завдань адміністративного судочинства (статті 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту. При цьому, заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Так, судом в ході розгляду справи встановлено, що позивач з вказаним позовом звернувся у травні 2021 року, тоді як оскаржувані рішення були прийняті відповідачами у березні та квітні 2021 року. Наслідком прийнятих рішень стало призначення ОСОБА_3 , третьої особи у справі, директором комунального підприємства «Іріда».

Про результати конкурсу та прийняте рішення позивача повідомлено листом від 26.04.2021 за вих.№ 06-11/1439, про що свідчить доданий до матеріалів справи витяг з журналу реєстрації вихідних документів щодо надіслання листа щодо результатів конкурсу ОСОБА_1 .

Таким чином, оскаржувані рішення вичерпали свою дію внаслідок призначення третьої особи на посаду (та, відповідно, укладення із ним трудового контракту), а тому на час звернення з даним позовом до суду був відсутній предмет судового оскарження в порядку адміністративного судочинства.

Тобто, таке рішення є актом індивідуальної дії, а тому може бути оскаржено виключно особою, чиїх прав та інтересів воно стосується.

Верховний Суд у постанові від 03 серпня 2018 року в адміністративній справі № 808/967/17 у правовідносинах, пов`язаних з проведенням конкурсу на посаду керівника Комунального закладу «Запорізький академічний обласний український музично-драматичний театр імені В.Г. Магара» Запорізької обласної ради вже звертав увагу, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально вираженого права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку суб`єкта владних повноважень.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи сторін у справі, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 зводиться до незгоди саме з результатами конкурсу, учасником якого він виступав. Результат конкурсу реалізований, як встановлено в ході розгляду справи та не заперечувалось сторонами, шляхом укладання трудового контракту з третьою особою, а тому публічні правовідносини вичерпали свою дію, у зв`язку з чим не потребують судового захисту права та інтереси позивача в сфері публічних правовідносин.

Матеріали справи не містять доказів спричинення відповідачами ОСОБА_1 шкоди його правам та законним інтересам, доказів на обґрунтування того, яке саме реальне порушення своїх прав чи інтересів він зазнав внаслідок прийнятих відповідачами рішень.

Таким чином позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Підстав для задоволення позовуОСОБА_1 судд не убачає та відмовляє у його задоволенні повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 143, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Веселівської селищної ради (72202, Запорізька область, Веселівський район, смт. Веселе, вул. Центральна, 162а), до Виконавчого комітету Веселівської селищної ради (72202, Запорізька область, Веселівський район, смт. Веселе, вул. Центральна, 162), до Комісії щодо відбору претендентів для призначення на посаду керівників (директорів) комунальних підприємств засновником яких є Веселівська селищна рада, в особі голови комісії ОСОБА_2 ( 72202, Запорізька область, Веселівський район, смт. Веселе, вул. Центральна, 162), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Комунальне підприємство «Іріда» (72202, смт. Веселе, вул. Олексія Кириченка, 2 Веселівський район, Запорізька область), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про визнати протиправними та скасування рішень, - відмовити у повному обсязі.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 14.12.2021.

Суддя А.В. Сіпака