Справа № 460/4276/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/4276/21 пров. № А/857/16968/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Зозуля Д.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 06 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ) № 2183-2067/К-03/8-1700/21 від 06 квітня 2021 року незаконним та скасувати;

зобов`язати ГУ ПФУ здійснити перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 % від суми 184976,00 грн згідно з довідкою Рівненського апеляційного суду від 02 березня 2020 року № 277/2020 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року, без обмеження граничних сум та без будь-яких відрахувань.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі № 460/4276/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, позов було задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано відмову ГУ ПФУ, викладену у листі від 06 квітня 2021 року, щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано ГУ ПФУ здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 % суддівської винагороди згідно з довідкою Рівненського апеляційного суду від 02 березня 2020 року № 277/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року без обмеження граничних сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 має право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 % суддівської винагороди у відповідності до положень частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII). Тому відмова ГУ ПФУ у перерахунку довічного утримання позивача, викладена у листі від 06 квітня 2021 року, є протиправною. З метою захисту порушеного права слід зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60% суддівської винагороди згідно з довідкою Рівненського апеляційного суду від 02 березня 2020 року № 277/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року без обмеження граничних сум та з урахуванням фактично виплачених йому сум.

Вимога ОСОБА_1 до ГУ ПФУ про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без будь-яких відрахувань є передчасною, а тому не підлягає задоволенню

Відповідач ГУ ПФУ у своїй апеляційній скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Свої апеляційні вимогу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Наполягає на тому, що ГУ ПФН проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 19 лютого 2020 року відповідно до приписів частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII. Після зазначеного перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 становить 92601,88 грн, тобто відбулось покращення становища позивача.

Оскільки норми статті 142 Закону №1402-VIII є діючими та неконституційними не визнавались, то вони підлягають застосуванню.

Конституційний Суд України у рішенні від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001 зазначив, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів, а у рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 зазначив, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим, які здійснюються і відшкодовуються Фондом, встановлюються державою з урахуванням його фінансових можливостей.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Тому відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України і не порушив прав та законних інтересів позивача.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до матеріалів справи наказом від 19 вересня 2016 року №26 ОСОБА_1 відраховано зі штату Апеляційного суду Рівненської області у зв`язку із виходом у відставку і з 20 вересня 2016 року відповідач здійснює нарахування та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2017 року у справі № 569/6120/17, яка набрала законної сили, було встановлено, що стажу роботи ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, становить 23 роки 11 місяців з яких 21 день.

Окрім того, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року у справі № 460/608/19, яке набрало законної сили, було зобов`язано Рівненський апеляційний суд зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді стаж роботи юрисконсультом у Орендному підприємстві «Дубенський м`ясокомбінат» у період з 02 лютого 1995 року по 30 березня 1996, що складає 1 рік 1 місяць 28 днів.

Водночас рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 460/4218/20, яке набрало законної сили, було зобов`язано ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно з довідкою Рівненського апеляційного суду від 02 березня 2020 року №277/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

23 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ із заявою, у якій просив повідомити з яких розрахунків визначалося його довічне грошове утримання за березень 2021 року в сумі 92448 грн та просив провести перерахунок такого відповідно до довідки Рівненського апеляційного суду від 02 березня 2020 року №277/2020.

ГУ ПФУ 06 квітня 2021 року у відповідь на звернення ОСОБА_1 повідомило, що рішення суду у справі № 460/4218/20 виконано у межах покладених зобов`язань. Виплата коштів, нарахованих на виконання судового рішення за період з 19 лютого 2020 року по 31 березня 2021 року, буде здійснене у межах бюджетних асигнувань.

ОСОБА_1 не погодився із вказаними діями ГУ ПФУ та звернувся за захистом свої прав до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянтів, що викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За правилами частини 5 статті 308 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII) цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні.

Пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Частиною 1 статті 142 Закону №1402-VI передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до частини 2 статті 142 Закону №1402-VI суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Як передбачено частиною 3 статті 142 Закону №1402-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, чинній з 05 серпня 2018 року) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що з урахуванням обставин, встановлених судовими рішеннями Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2017 року у справі № 569/6120/17 та Рівненського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року у справі № 460/608/19, ОСОБА_2 25 років 1 місяць 25 днів стажу, який дає йому право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, з яких 20 років 5 місяців 15 днів (безпосередня робота на посаді судді), 1 рік 6 місяців (половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі), 2 роки 6 днів (період проходження строкової військової служби), 1 рік 1 місяць 28 днів (юрисконсульт у Орендному підприємстві «Дубенський м`ясокомбінат».

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з урахуванням приписів частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII позивач має право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 60 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, відмова ГУ ПФУ у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з розрахунку 60 % суддівської винагороди судді з урахуванням відомостей, що містяться у довідці Рівненського апеляційного суду від 02 березня 2020 року щодо фактичного розміру суддівської винагороди судді на відповідній посаді правомірно визнана судом першої інстанції протиправною із зобов`язанням відповідача провести відповідний перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 19 лютого 2020 року без обмеження граничних сум та з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

У Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі № 460/4276/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною 5 статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк