Справа № 640/16807/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Губської Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною та скасування відмови та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного бюро розслідувань (далі - Відповідач, ДБР), в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 05.08.2020 просив:

- визнати протиправною та скасувати відмову Комісії з установлення стажу служби, який дає право особам начальницького складу Державного бюро розслідувань на отримання доплати за вислугу років, від 06.07.2020 №10-13-01-14706 у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу служби, який дає право особам начальницького складу Державного бюро розслідувань на отримання доплати за вислугу років, період роботи в органах прокуратури стажистом на посаді помічника Попаснянського транспортного прокурора Луганської області період з 15.03.2011 по 19.10.2011;

- зобов`язати уповноважену особу Державного бюро розслідувань зарахувати начальнику другого відділу Управління з розслідування правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління бюро розслідувань ОСОБА_1 до стажу служби, який дає право особам складу Державного бюро розслідувань на отримання доплати за вислугу років, період роботи в органах прокуратури стажистом на посаді помічника Попаснянського транспортного прокурора Луганської області в період з 15.03.2011 по 19.10.2011.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що у розумінні Законів України «Про прокуратуру» стажист в органах прокуратури не відноситься до поняття «прокурор», що виключає можливість включення спірного періоду роботи до стажу роботи, який дає право на отримання доплати за вислугу років.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом залишено поза увагою вимоги ст. 46 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, які передбачали проходження стажування в силу приписів Положення про порядок стажування в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 30.12.2009 №803.1, встановлювали однаковий правовий статус стажистів і помічників прокурорів чи слідчих з поширенням на них прав і пільг, встановлених для прокурорсько-слідчих працівників. Підкреслює, що судом не враховано лист прокуратури Луганської області від 10.06.2020 №19-106вих.20, відповідно до якого посада стажиста з 15.03.2011 по 19.10.2011 підпадала під поняття «прокурор» та лист Офісу Генерального прокурора від 09.06.2020 №27/3-289вих.20, за яким посада стажиста прокуратур прирівнюється до посади прокурора прокуратури.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано справу з суду першої інстанції.

Матеріали справи на виконання вимог ухвали суду надійшли 26.10.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу ДБР просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що суд прийшов до правильного висновку про те, що посада помічника-стажиста прокуратури не відноситься до прокурорських посад, що підтверджується позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.08.2018 у справі №9901/28/17. Звертає увагу, що статтею 46 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, на яку посилається Апелянт, було передбачено прийняття присяги вперше призначеним на посади помічниками прокурорів, яка була прийнята Позивачем 20.10.2011 після завершення стажування. Зауважує, що лише після позитивного рішення атестаційної комісії стажист призначається на посаду. Крім того наголошує на безпідставності посилання Апелянта на листи органів прокуратури, оскільки вони не мають обов`язкового характеру.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2021 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 15.03.2011 по 19.10.2011 працював стажистом на посаді помічника Попаснянського транспортного прокурора Луганської області, що підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 12-16).

У зв`язку викладеним ОСОБА_1 звернувся до голови комісії з установлення стажу служби, який дає право особам начальницького складу Державного бюро розслідувань на отримання доплати за вислугу років із заявою від 22.06.2020, в якій просив вирішити питання щодо зарахування йому періоду роботи стажистом на посаді помічника Попаснянського транспортного прокурора Луганської області до стажу служби, який дає право особам начальницького складу Державного бюро розслідувань на отримання доплати за вислугу років (а.с. 70-72).

Проте листом від 06.07.2020 №10-13-01-14706 голова комісії з установлення стажу служби, який дає право особам начальницького складу Державного бюро розслідувань повідомив ОСОБА_1 про те, що до стажу служби, який дає право особам начальницького складу Державного бюро розслідувань на отримання доплати за вислугу років, не зараховується період роботи в органах прокуратури стажистів на вакантних посадах помічника прокурорів, з урахуванням того, що законодавством визначено чіткий перелік посад, які прирівняні під поняття «прокурор», в якому посада стажиста відсутня (а.с. 73).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 50-1, 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ), ст. ст. 15, 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), суд першої інстанції прийшов до висновку, що посада стажиста в органах прокуратури не відноситься до поняття «прокурор», а відтак Позивач, попри позицію органів прокуратури, викладену у листах, які не є нормами права, права на зарахування спірного періоду роботи до вислуги років, яка дає прав на отримання доплат, не має.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 19 указаного Закону особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

При цьому за правилами ч. 2 ст. 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Частиною першою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються, зокрема, час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони (п. 5 ч. 2 ст. 78 цього Закону).

Отже, до стажу служби у поліції (у спірному випадку до ДБР) зараховується час роботи в органах прокуратури осіб, яка працювали на посадах прокурорів.

На час роботи ОСОБА_1 стажистом (на вакантній посаді помічника прокурора на період відпустки по догляду за дитиною віком до трьох років) у Попасняньській транспортній прокуратурі Луганської області з 15.03.2011 по 19.10.2011 був чинний Закон №1789-ХІІ, статтею 56 якого було визначено, що під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Приписи ч. 1 ст. 46 Закону №1789-ХІІ визначали, що прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості. Особи, які не мають досвіду практичної роботи за спеціальністю, проходять в органах прокуратури стажування строком до одного року. Порядок стажування визначається Генеральним прокурором України.

Відповідно до п. 3.1 Положення про порядок стажування в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 30.12.2009 №80 (далі - Положення №80), стажування проводиться у міських, районних, міжрайонних та прирівняних до них прокуратурах на умовах строкової трудової угоди до одного року на посадах стажистів або стажистів на вакантних посадах помічників прокурорів і слідчих. Кількість посад стажистів та їх територіальне розміщення за необхідності переглядається Генеральною прокуратурою України за поданнями прокурорів обласного рівня.

Пунктом 4.1 Положення №80 передбачено, що особи, які проходять стажування на посадах стажистів або на вакантних посадах помічників прокурорів чи слідчих (надалі - стажисти), мають однаковий правовий статус, права і обов`язки, у тому числі щодо оплати праці.

На стажистів поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, права і пільги, встановлені для прокурорсько-слідчих працівників. Відповідно до статті 55 Закону України «Про прокуратуру» 1789-12 їм видаються службові посвідчення.

У свою чергу, за правилами п. 5.1 Положення №80 відповідно до статті 46 Закону України «Про прокуратуру» 1789-12 та Положення про порядок атестації прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури України стажисти підлягають атестуванню після закінчення стажування, але не раніше 6 місяців від дня призначення на посаду.

Атестаційна комісія у разі необхідності може заслуховувати звіт стажиста та його керівника про хід стажування.

Атестування стажистів проводиться з метою оцінки стану їх професійної підготовки та придатності за діловими і моральними якостями до самостійної роботи на посаді помічника прокурора чи слідчого.

Отже, передумовою для призначення стажиста на посаду помічника прокурора чи слідчого є його атестування з метою оцінки стану професійної підготовки та придатності за діловими і моральними якостями до самостійної роботи.

Викладене, у поєднанні з положеннями ст. ст. 46, 56 Закону №1789-ХІІ свідчить, що посада «стажист помічника прокурора» не охоплюється поняттям «прокурор», враховуючи його визначення, яке міститься у ст. 56 Закону №1789-XII.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.11.2019 у справі № 127/27830/16-а.

Таким чином колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що посада стажиста в органах прокуратури не належить до поняття «прокурор», а відтак унеможливлює зарахування у розумінні положень ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» періоду її обіймання до стажу служби, який дає право особам начальницького складу ДБР на отримання доплати за вислугу років.

При цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що не передбачають можливості зарахувати до такого стажу служби й положення Закону №1697-VII.

У свою чергу, посилання Апелянта на листи прокуратури Луганської області від 10.06.2020 №19-106вих.20 (а.с. 25-26) та Офісу Генерального прокурора від 19.06.2020 №27/3-2896вих-20 (а.с. 29-30) в якості підтвердження обґрунтованості своєї позиції є безпідставними, оскільки ці листи не мають силу джерела права та не є нормативними актами, а відтак правильно були відхилені судом першої інстанції.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

Л.В. Губська

Повний текст постанови складено « 13» грудня 2021 року.