Справа № 440/3025/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.В. Гіглава
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 р. Справа № 440/3025/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2021, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/3025/21

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області , Державна архітектурна-будівельна інспекція України

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в якому просила:

- визнати протиправним рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про повернення ОСОБА_1 декларації про готовність об`єкта до експлуатації, викладеного у листі від 22.03.2021 №1016-3.12/173;

- зобов`язати Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області зареєструвати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації: "Реконструкція житлового будинку літ. "А-1" з добудовою прибудови літ. "а2", прибудови літ. "А1-1" по АДРЕСА_1 від 17.03.2021.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в розумінні пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" ОСОБА_1 не є замовником будівництва об`єкта, адже відповідної заяви вона не подавала. Також посилається на правову позицію Верховного Суду, викладеній у постанові від 09.06.2020 року по справі № 347/2273/17 та зазначає, що у випадках, коли будівництво об`єктів було здійснено самочинно, тобто як у даному випадку без отримання спадкодавцем необхідних дозвільних документів, права забудовника на такі об`єкти, які ще не стали нерухомим майном не переходять до спадкоємців. Таким чином, на думку скаржника, для ОСОБА_1 єдиним шляхом для реалізації прав на мирне розпорядження та володіння майном є звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на реконструйований в 2008 році житловий будинок літ. А-1» шляхом добудови прибудов літ.а2 та літ.А1-1, що знаходиться АДРЕСА_1 . Крім того, апелянт вказав, що станом на теперішній момент позивач не є замовником об`єкта будівництва в розумінні п.4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», адже відповідної заяви вона не подавала. Однак, у позивача, як власника земельної ділянки по АДРЕСА_1 є право власника на забудову. Вказане право при намірі забудови вона може реалізувати шляхом подачі відповідної заяви про видачу будівельного паспорту на виконання вимог ч.1 ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.02.2021 ОСОБА_1 набула право власності в порядку спадкування на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) та житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 16.02.2021 та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.02.2021 №244587728 та №244576320 (а.с. 13-16).

Спадкодавець ОСОБА_1 її батько ОСОБА_2 за життя здійснив реконструкцію житлового будинку літ. "А-1" шляхом добудови прибудов літ. "а2" та літ. "А1-1" відповідно до технічного паспорту, виготовленого Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" від 18.02.2021 (а.с. 9-12).

Відповідно до характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами житловий будинок літ. А-1 було реконструйовано у 2008 році (а.с. 12).

10.03.2021 позивач звернулася до Департаменту ДАБІ в Полтавській області із заявою про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо реконструкції житлового будинку літ. "А-1" з добудовою прибудови літ. "а2", прибудови літ. "А1-1" (33-35).

Разом з декларацією ОСОБА_1 надала Департаменту ДАБІ в Полтавській області копію технічного паспорту з відміткою про проведене технічне обстеження та копію документу про право власності на земельну ділянку (свідоцтва про право власності на спадщину за законом) (а.с. 33).

Листом від 12.03.2021 №1016-3.12/158 Департамент ДАБІ в Полтавській області повернув ОСОБА_1 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації щодо реконструкції житлового будинку, посилаючись на те, що зазначені в декларації дані не узгоджуються з документами, які подані разом з нею. Так, відповідно до відомостей, зазначених у декларації та доданих до неї документів, реконструкція житлового будинку здійснена у 2008 році. Разом з тим, право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 набуто у порядку спадкування у 2021 році, тобто після закінчення будівельних робіт. Зазначене свідчить про відсутність у ОСОБА_1 на час будівництва майнових прав на самочинно реконструйований житловий будинок та про те, що самочинне будівництво здійснено не останньою. Відповідно до доданого до поданої ОСОБА_1 декларації про готовність об`єкта до експлуатації копії технічного паспорту, будівництво зазначених у декларації літній кухні (літ. "Е"), гаражу (літ. "Д"), сараїв (літ."Г" "З") здійснено у 1978 році. Отже прийняття у експлуатацію зазначених будівель не можливе у відповідності до умов Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудованих на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та комунального господарства України від 03.07.2018 №158. Зазначені обставини унеможливлюють реєстрацію поданої ОСОБА_1 декларації про готовність об`єкта до експлуатації: "Реконструкція житлового будинку літ. "А-1" з прибудовою літ. "а2", прибудовою літ. "А1-1" по АДРЕСА_1 (32).

17.03.2021 позивач повторно подала до Департаменту ДАБІ в Полтавській області декларацію про готовність об`єкта до експлуатації щодо реконструкції житлового будинку літ. "А-1" з добудовою прибудови літ. "а2", прибудови літ. "А1-1" з врахуванням попередньої відмови (37-39).

Листом від 22.03.2021 №1016-3.12/173 Департамент ДАБІ в Полтавській області повернув ОСОБА_1 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації щодо реконструкції житлового будинку, посилаючись на те, що дані, зазначені в декларації, не узгоджуються з документами, які подані разом з нею. Так, відповідно до відомостей, зазначених у декларації та доданих до неї документів, реконструкція житлового будинку здійснена у 2008 році. Разом з тим, право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 набуто у порядку спадкування у 2021 році, тобто після закінчення будівельних робіт. Зазначене свідчить про відсутність у ОСОБА_1 на час будівництва майнових прав на самочинно реконструйований житловий будинок, та про те, що самочинне будівництво здійснено не останньою. Зазначені обставини унеможливлюють реєстрацію поданої ОСОБА_1 декларації про готовність об`єкта до експлуатації: "Реконструкція житлового будинку літ. "А-1" з прибудовою літ. "а2", прибудовою літ. "А1-1" по АДРЕСА_1 (36).

Вважаючи рішення Департаменту ДАБІ у Полтавській області про повернення ОСОБА_1 декларації про готовність об`єкта до експлуатації, викладене у листі від 22.03.2021 №1016-3.12/173, протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що норми Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 №158 не пов`язують право заявника (замовника) на подання декларації про готовність об`єкта до експлуатації з фактичним здійсненням саме ним будівельних робіт або володінням земельною ділянкою у відповідний період.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з визначеннями, що містяться у статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва; замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

За приписами статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка подана в паперовій формі, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня подання відповідних документів.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Рішення про реєстрацію або повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права реєстрації декларації), або оскаржено до суду.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

При цьому, згідно з пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію:

збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів;

збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення.

Порядок прийняття в експлуатацію таких об`єктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. При цьому технічне обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться в ході їх технічної інвентаризації з відповідною відміткою в технічному паспорті.

До власників (користувачів) земельних ділянок, які відповідно до цього пункту подали документи про прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт об`єктів будівництва, штрафні санкції за виконання будівельних робіт без отримання документів, що дають право на їх виконання, та за експлуатацію або використання об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, не застосовуються.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 №158 затверджено Порядок проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт (далі Порядок №158), який розроблений на виконання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», встановлює процедуру проведення технічного обстеження та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт (далі - об`єкти), а саме: - індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року; - будівель і споруд сільськогосподарського призначення, збудованих до 12 березня 2011 року.

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку №158 замовник - особа, що має право власності чи право користування земельною ділянкою відповідного цільового призначення, на якій розміщено об`єкт, та подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Пунктами 1-3 розділу ІІІ Порядку №158 визначено, що прийняття в експлуатацію об`єктів здійснюється безоплатно органом державного архітектурно-будівельного контролю протягом 10 робочих днів з дня подання відповідної заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені такі об`єкти, за результатами технічного обстеження цих об`єктів шляхом реєстрації поданої ними декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація) за формою, наведеною в додатку 3 до цього Порядку.

Замовник (або уповноважена особа) подає з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги» до органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням об`єкта або через електронний кабінет замовника заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта, до якої додаються:

1) один примірник заповненої декларації;

2) звіт (крім випадків, передбачених пунктом 5 розділу ІІ цього Порядку);

3) засвідчені в установленому порядку копії:

документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою відповідного цільового призначення, на якій розміщено об`єкт;

технічного паспорта (з відміткою у випадках, передбачених пунктом 5 розділу II цього Порядку).

Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає документи, зазначені в пункті 2 цього розділу, та приймає рішення про реєстрацію декларації або її повернення у строк, передбачений пунктом 1 цього розділу.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Порядку №158 дані, зазначені в декларації, мають узгоджуватися з документами, які подаються разом з нею.

Замовник є відповідальним за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації, відповідно до вимог чинного законодавства.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає замовнику декларацію та подані документи на доопрацювання з обґрунтуванням причин у строк, передбачений для її реєстрації, якщо декларацію подано чи оформлено з порушенням вимог, установлених цим Порядком, у тому числі у разі виявлення невідповідності поданих документів вимогам законодавства, недостовірних відомостей у поданих документах. Копія декларації зберігається в органі державного архітектурно-будівельного контролю (пункт 5 розділу ІІІ Порядку №158).

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Порядку №158 після усунення недоліків, що стали підставою для прийняття рішення про повернення декларації на доопрацювання, замовник може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації згідно з цим Порядком.

Пунктом 7 розділу ІІІ Порядку №158 визначено, що до власників (користувачів) земельних ділянок, які відповідно до пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» подали документи про прийняття в експлуатацію об`єктів, штрафні санкції за виконання будівельних робіт без отримання документів, що дають право на їх виконання, та за експлуатацію або використання об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, не застосовуються.

Датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (пункт 8 розділу ІІІ Порядку №158).

Як слідує зі змісту рішення Департаменту ДАБІ у Полтавській області про повернення ОСОБА_1 декларації про готовність об`єкта до експлуатації, оформленого листом від 22.03.2021 №1016-3.12/173, останнє вмотивоване тим, що ОСОБА_1 в даному випадку не являється замовником в розумінні пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Так, матеріалами справи підтверджується, що 16.02.2021 ОСОБА_1 набула право власності в порядку спадкування на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) та житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 16.02.2021 та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.02.2021 №244587728 та №244576320.

При цьому, спадкодавець ОСОБА_1 її батько ОСОБА_2 реконструкцію житлового будинку літ. "А-1" шляхом добудови прибудов літ. "а2" та літ. "А1-1" здійснив у 2008 році.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу необґрунтованості стверджень відповідачів щодо того, що ОСОБА_1 в даному випадку не являється замовником в розумінні пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядок №158 передбачають різні визначення поняття "замовник".

Так, Закон визначає, що замовником є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

При цьому, Порядком №158 визначено, що замовник - особа, що має право власності чи право користування земельною ділянкою відповідного цільового призначення, на якій розміщено об`єкт, та подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Таким чином, профільне законодавство містить фактично два визначення поняття "замовник".

Враховуючи специфіку даних правовідносин сторін, які склалися щодо об`єкта, збудованого без дозволу (об`єкта самочинного будівництва), до них слід застосовувати спеціальні норми, які ототожнюють замовника з власником земельної ділянки.

Слід зазначити, що ані Закон, ані Порядок №158 не містять положень щодо часу набуття особою права власності (користування) земельної ділянки, на якій розташовується об`єкт самочинного будівництва, натомість, містять положення виключно щодо часу будівництва об`єкта самочинного будівництва.

Також є необґрунтованими посилання відповідача на те, що якщо будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника переходять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України, а тому у випадку, коли будівництво об`єктів було здійснено самочинно, тобто як у спірному випадку без дотримання спадкодавцем необхідних дозвільних документів, права забудовника на такі об`єкти, які ще не стали нерухомим майном, не переходять до спадкоємців, оскільки вони ґрунтуються на власних висновках відповідачів та самостійному тлумаченні норми ЦК України.

Крім того, норми Цивільного кодексу України у спірному випадку є загальними, при тому, що спеціальним законодавством, яке підлягає застосуванню в даному випадку, є Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядок №158.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що безпідставним є посилання відповідачів стосовно того, що у гр. ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки по АДРЕСА_1 є право власника на забудову і вказане право при намірі забудови вона може реалізувати шляхом подачі відповідної заяви про видачу будівельного паспорту на виконання вимог частини першої статті 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки будівельний паспорт забудови земельної ділянки отримується саме з метою здійснення забудови присадибних, дачних і садових земельних ділянок, а в даному випадку у позивача відсутні наміри здійснювати забудову земельної ділянки, натомість, остання лише бажає здійснити належне документальне оформлення об`єкту самочинного будівництва.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 по справі № 440/3025/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий Г.Є. Бершов