Справа № 199/3299/21(2-а/199/56/21)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 199/3299/21(2-а/199/56/21)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Макарової С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2021 року (суддя Якименко Л.Г., м. Дніпро) у справі № 199/3299/21

за позовом ОСОБА_1

до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради,

третя особа: інспектор з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісник Ігор Іванович,

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду із позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (надалі відповідач), третя особа інспектор з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Колісник Ігор Іванович, у якому просив постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №293871139 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП України, - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо позивача, - закрити.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскаржувана постанова не відповідає встановленим вимогам закону щодо її форми, у зв`язку з чим суд позбавлений об`єктивної можливості встановити в діях (бездіяльності) позивача повний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а також відсутністю належних, достовірних та достатніх доказів порушення позивачем 17 березня 2021 року вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради оскаржила його в апеляційному порядку, вважаючи, що під час його ухвалення судом не повно встановлено обставини справи, які мають суттєве значення, порушено норми матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що:

- скаржником надано суду першої інстанції належні докази вчинення позивачем правопорушення, що стало підставою для винесення спірної постанови, а саме фотознімки, що повністю відповідають вимогам ст. 14-2 КУпАП;

- суд першої інстанції в порушення мети повного та всебічного розгляду справи не дочекався долучення відповідачем до матеріалів справи копії схеми організації дорожнього руху по вул. Магдебурзького права (Гопнер) у м. Дніпро, яку відповідач в свою чергу запросив у Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста»;

- суд першої інстанції, враховуючи норми ст. 115 КАС України, не був позбавлений можливості витребувати відповідну інформацію безпосередньо від Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста».

Від позивача відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Позивач проти вимог апеляційної скарги заперечив, погодившись з висновками суду першої інстанції.

Третя особа, яка була належним чином сповіщена про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явилася, свого представника не направила, про причини неявки суд не сповістила, що згідно ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності .

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовується сторонами, що 23.04.2021 року головним спеціалістом-інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням Колісником Ігорем Івановичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серія РАП №293871139 до повідомлення серія ІД№00335973, якою визнано винним ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Вказана постанова мотивована тим, що (дослівно): 17.03.2021 року о 11:10 транспортним засобом PEUGEOUT 508, р.н. НОМЕР_1 , здійснено с в районі будинку, що знаходиться за адресою

м. Дніпро вул. Магдебурського права/Гопнер, 2, чим порушено вимоги пункту 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 «Зупинку заборонено».

Правомірність винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 23.04.2021 року серія РАП №293871139 є предметом судового розгляду в даній справі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки відповідач не довів суду належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а також через невідповідність форми оскаржуваної постанови встановленим вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ч. 3 ст. 219 КУпАП, від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1, 3 ст. 122, ч. 1, 2 ст. 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до Примітки до статті 14-2 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

З аналізу вищенаведеного випливає те, що належним чином оформлені матеріали фото/відео фіксації є допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 3.34 «Зупинку заборонено» Розділу 33 ПДР України, забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановленні (підрозділ 3 Розділу 33).

З матеріалів справи вбачається, що спірна постанова містить вказівку про здійснення фотозйомки за допомогою технічного засобу Logic Instrument Fieldbook K80V2.

На підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення до суду першої інстанції відповідачем було надано фотознімки, на яких зафіксовано транспортний засіб PEUGEOT номерний знак НОМЕР_1 .

Вказаним доказам судом першої інстанції було надано оцінку з урахуванням вимог ст. 70 КАС України, відповідно до яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи вказані норми чинного законодавства України, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що надані відповідачем фотознімки не є належним та допустимим доказом здійснення позивачем зупинки транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонена», оскільки знак 3.34 «Зупинку заборонено» на фотознімках відсутній. Крім того, з вказаних фотознімків взагалі неможливо чітко визначити, де саме знаходиться транспортний засіб, зокрема відносно нерухомих об`єктів. Отже, із фотофіксації, яка міститься в матеріалах справи, неможливо встановити факт розповсюдження дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» на місце зупинки автомобіля позивача.

Щодо доводів скаржника відносно схеми організації дорожнього руху по вул. Магдебурзького права (Гопнер) у м. Дніпро, яка долучена скаржником до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що нормою ч. 4 ст. 308 КАС України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Скаржником в свою чергу не надано доказів, які б підтверджували неможливість надати вищевказану схему організації дорожнього руху до матеріалів справи під час розгляду справи судом першої інстанції. Крім того, матеріали справи не містять доказів, коли така схема була отримана самим відповідачем.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Отже, збирання доказів є правом, а не обов`язком суду, а враховуючи норми ч. 2 ст. 77 КАС України, у межах цієї справи обов`язок доказування правомірності спірної постанови покладено саме на відповідача.

Таким чином, враховуючи відсутність поважності ненадання скаржником схеми організації дорожнього руху до суду першої інстанції, колегія суддів, враховуючи приписи ч. 4 ст. 308 КАС України, при вирішенні цієї справи не приймає вказаний доказ до уваги.

Слід зазначити, що відповідно до 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено суду належними та допустимими доказами наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що є підставою для скасування спірної постанови серія РАП №293871139.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення через недоведеність самого факту правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2021 року у справі №199/3299/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13.12.2021 року.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко