Справа № 240/4440/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Житомир справа № 240/4440/21

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Горбова І.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Романюк О.В.,

представника відповідача - Ткачука А.О.,

представника третьої особи - Соломончук Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправними рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати рішення 1 сесії 8 скликання (2 пленарне засідання) Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 08 грудня 2020 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", яким відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, із земель комунальної власності, площею 2,0000 га, за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами АДРЕСА_1 , на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Зобов`язати Березівську сільську раду Житомирського району Житомирської області (, 12411, Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Березівка, вул. Богуславська (Ватутіна), буд. 31) надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами АДРЕСА_1 , на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області у відповідності до вимог статті 118 ЗК України.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами АДРЕСА_1 , на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, оскільки на вказаній земельній ділянці розташований корівник, які належить їй на праві приватної власності.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, в обґрунтування кого зазначено, що у зв"язку з впорядкуванням території села Березівка та у відповідності до ч. 1 ст. 18 ЗК України, земельна ділянка, де розташована будівля корівника, не перебувала у користуванні ОСОБА_1 та попереднього власника, та враховуючи, що місце розташування даного об`єкта не відповідає вимогам генерального плану забудови центру с. Березівка сільська рада вирішила відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, із земель комунальної власності, площею 2,0000 га, за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами АДРЕСА_1 , на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об"єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Ухвалою суду справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом учасників справи.

Ухвалою від 12.11.2021 до участі у розгляді справи залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Житомирську районну державну адміністрацію Житомирської області.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що на земельній ділянці, яку позивач має намір отримати у власність заплановано будівництво клубу та спорт ядра.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали.

Представник відповідача та третьої особи проти позову заперечували.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлова будівля, а саме: будівля корівника загальною площею 1321,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 02.03.2012 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.03.2021.

У 2019 позивач звернувся до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, яка знаходиться за межами с. Березівка, на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

02 серпня 2019 року Березівська сільська рада Житомирського району Житомирської області на 30 сесії 7 скликання прийняла рішення, яким відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,0000 га, за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами с. Березівка, на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. В п. 2 рішення зазначено: " ОСОБА_1 для оформлення відповідної документації на земельну ділянку , на якій знаходиться будівля корівника, в АДРЕСА_1 , звернутись в Березівську сільську раду з необхідними документами на архівну земельну ділянку, кадастровий номер :04:000:0230, призначенням (01.13)".

06.11.2020 позивач знову звернувся до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області із клопотанням щодо надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, яка знаходиться за межами с. Березівка, на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Рішенням Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 08 грудня 2020 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,0000 га, за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами с. Березівка, на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

В п. 1 оскаржуваного рішення відповідач зазначає:

"У зв`язку з впорядкуванням території села Березівка та у відповідності до ч. 1 ст.18 ЗК України, що земельна ділянка, де розташована будівля корівника, не перебувала у користуванні гр. ОСОБА_1 та попереднього власника, та враховуючи, що місце розташування даного об`єкта не відповідає вимогам генерального плану забудови центру с. Березівка: відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, із земель комунальної власності, площею 2,0000 га, за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами АДРЕСА_1 , на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області".

Позивач вважає таке рішення протиправним, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 13 Основного Закону проголошено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частинами 1 та 2 статті 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відносини з приводу набуття і реалізації права на землю врегульовані Главою 19 Розділу IV ЗК України.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначено в ст. 116 ЗК України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

При цьому, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений в статті 118 ЗК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

З наведеного вбачається, що частина 7 статті 118 ЗК України передбачає два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Водночас, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином ч. 7 ст. 118 ЗК України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При цьому, у випадках ухвалення рішення про відмову в наданні такого дозволу відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Про виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прямо зазначено й в ухвалі Конституційного Суду України " Про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України" від 29 вересня 2015 року № 44-у/2015 (справа № 2-40/2015).

Із системного аналізу зазначених норм земельного законодавства вбачається, що при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, уповноважений на це орган в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України повинен перевірити: відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України); чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Разом з тим, рішенням Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 08 грудня 2020 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,0000 га, за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами с. Березівка, на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Підставою для відмови зазначено наступне:

"У зв`язку з впорядкуванням території села Березівка та у відповідності до ч. 1 ст.18 ЗК України, що земельна ділянка де розташована будівля корівника, не перебувала у користуванні гр. ОСОБА_1 та попереднього власника, та враховуючи, що місце розташування даного об`єкта не відповідає вимогам генерального плану забудови центру с. Березівка: відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, із земель комунальної власності, площею 2,0000 га, за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами АДРЕСА_1 , на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області".

Разом з тим, суд вважає, що зазначені обставини не відповідають вимогам ст.118 ЗК України та не можуть бути підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до п. в ч.4. ст.83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Правовий механізм переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначено у статті 120 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (зі змінами та доповненнями).

За змістом положень ст. 120 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (у редакції, чинній на прийняття оскаржуваного рішення)

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно до власника переходить право на земельну ділянку (її частину), на якій розміщено таке нерухоме майно, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Також у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Суд звертає увагу, що правомочність володіти, користуватись і розпоряджатись нерухомим майном (будинками, будівлями і спорудами), що у своїй сукупності становить зміст права власності, нерозривно пов`язана із відповідною правомочністю щодо земельної ділянки, на якій вони розташовані.

З урахуванням наведених положень, суд зазначає, що належність особі на праві власності нерухомого майна зобов`язує її набуття будь-якого передбаченого законодавством речового права на земельну ділянку, на якій воно розташоване. Більше того, законодавство передбачає випадки, коли таке право виникає з факту набуття чи переходу права власності на нерухоме майно.

Тому, з урахуванням положень ст. 19 Конституції України у випадку, коли суб`єкт, уповноважений на розпорядження земельною ділянкою, є органом державної влади чи місцевого самоврядування, він не вправі перешкоджати без передбачених законом підстав у реалізації права особи на отримання у власність чи користування земельної ділянки, на якій знаходиться належне їй на законних підставах нерухоме майно, тобто приведення реального статусу земельної ділянки до правового.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлова будівля, а саме: будівля корівника загальною площею 1321,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 02.03.2012 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.03.2021. Зазначені обставини сторонами не заперечується.

Право власності на вказану будівлю позивачем набуто на підставі рішення Богунського районного суду м.Житомира від 17.10.2011 у справі №2-3198.

Речові права на це нерухоме майно позивача зареєстровані відповідно до національного законодавства, ніким не оспорені і є чинними.

Отже, якщо особі на праві власності належить будівля вона має право отримання земельної ділянки для обслуговування такої будівлі.

Відповідач в обґрунтування правомірності оскаржуваного рішення вказував на те, що відповідно проекту планування і забудови с.Березівка, (генеральний план), що виготовлений в 1975 році, на земельній ділянці, яку позивач має намір отримати у власність, заплановано будівництво клубу, споруди спортядра.

В той же час, матеріали справи свідчать, що розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації від 17.01.2008 №70 ОСОБА_2 , як попередньому власнику вищевказаного нерухомого майна, було надано дозвіл на розробку технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі та складанню договору оренди землі з метою передачі її в оренду для обслуговування будівлі корівника, в зв"язку з переходом права власності на будівлю на території Березівської сільської ради.

В подальшому, на підставі рішення суду, право власності на зазначену будівлю зареєстровано за позивачем.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що земельна ділянка, на явку позивач бажає отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення у власність знаходиться в межах с.Березівка, що не відповідає генеральному плану с.Березівка. При цьому, на генеральному плані с.Березівка вказати місце розташування корівника представник відповідача не зміг.

Таким чином, з огляду на суперечність доводів відповідача щодо знаходження місця розташування корівника та земельної ділянки, а також враховуючи, що позивач набувши право власності на будівлю має право на земельну ділянку для її обслуговування, суд вважає, що відповідач протиправно відмовив позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, із земель комунальної власності, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами АДРЕСА_1 , на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області", з огляду на що спірне рішення підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах на даний процедурний момент не ставиться питання про прийняття рішення про передачу позивачу земельної ділянки у власність.

Суд звертає увагу, що дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 22.02.2019 у справі № 813/1631/14.

Як слідує з приписів статті 79-1 ЗК України, метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта.

Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

В той же час, обираючи спосіб захисту порушеного право та враховуючи суперечності доводів відповідача, з огляду на те, що позивачу на праві власності належить будівля, суд вважає, що таке підлягає захисту шляхом зобов`язання Березівську сільську раду Житомирського району Житомирської області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами АДРЕСА_1 , на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, тому задовольняє його у повному обсязі.

Щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Так, ч. 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду. Крім того, це є правом а не обов"язком суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (вул.Богуславська (Ватутіна),31, с.Березівка, Житомирська область, 12411, ), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області (вул.Л.Українки,1, м.Житомир, Житомирська область, 1003, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення 1 сесії 8 скликання Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 08 грудня 2020 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, із земель комунальної власності, площею 2,0000 га, за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами АДРЕСА_1 , на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Зобов`язати Березівську сільську раду Житомирського району Житомирської області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами АДРЕСА_1 , на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (вул.Богуславська (Ватутіна),31, с.Березівка, Житомирська область, 12411, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 грн. (дев"ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 13 грудня 2021 року