Справа № 640/26300/19
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/114
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 грудня 2021 року № 640/26300/19

За позовом ОСОБА_1

До Антимонопольного комітету України

Про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про

визнання протиправним та скасування наказу від 21.10.2019 № 1208-ВК про звільнення ОСОБА_1 ;

визнання протиправним та скасування наказу від 22.10.2019 № 1214-ВК про внесення змін до Наказу від 21.10.2019 № 1208-ВК;

визнання протиправним та скасування наказу від 09.12.2019 № 1400-ВК про внесення змін до наказу від 22.10.2019 № 1214-ВК;

поновлення на посаді начальника відділу ринків газу Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства;

стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.12.2019 року по дату поновлення на роботі;

стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

12.10.2020 р. у зв`язку з неявкою в судове засідання представників сторін, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження згідно ч. 9 ст. 205 КАС України.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 01.03.2017 року була призначена як така, що пройшла конкурсний відбір на посаду начальника відділу ринків газу Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства та якій було присвоєно 6 ранг державного службовця.

Наказом Комітету від 14.05.2019 № 585-ВК "Про затвердження структури", Головою Комітету відповідно до статей 9 та 27 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 12.03.2015 № 179 "Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих адміністрацій", з метою вдосконалення та оптимізації структури Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства Комітету затверджено структуру апарату Комітету.

На підставі наказу Комітету від 14.05.2019 № 585-ВК "Про затвердження структури", наказом Комітету від 23.05.2019 № 630-ВК "Про введення в дію штатного розпису", погодженого Міністерством фінансів України 21.05.2019, з 23.05.2019 введено в дію штатний розпис апарату Комітету на 2019 рік та визнано таким, що втратив чинність, наказ Голови Комітету від 08.05.2018 № 410-ВК, яким було введено в дію з 08.05.2018 попередній штатний розпис.

Вищезазначеними структурою та штатним розписом апарату Комітету на 2019 рік, що введені з 23.05.2019, у складі Департаменту, відділ ринків нафти і нафтопродуктів та відділ ринків газу об`єднано у відділ ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу.

Штатним розписом апарату Комітету, введеним в дію з 08.05.2018 (наказ від 08.05.2018 № 410-ВК) у складі Департаменту було передбачено відділ ринків газу у кількості 5 штатних одиниць, у тому числі посада державної служби категорії "Б" - начальника цього відділу та відділ ринків нафти і нафтопродуктів у кількості 5 штатних одиниць, у тому числі посада державної служби категорії "Б" - заступника директора Департаменту - начальника цього відділу.

Водночас, штатним розписом введеним в дію з 23.05.2019 (наказ від 23.05.2019 №630-ВК), у складі Департаменту, в результаті об`єднання відділу ринків нафти і нафтопродуктів та відділу ринків газу, передбачено відділ ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу у кількості 10 штатних одиниць, у тому числі посади державної служби категорії "Б" - заступника директора Департаменту - начальника цього відділу та заступника начальника цього відділу.

Таким чином, в результаті введення в дію з 23.05.2019 нового штатного розпису апарату Комітету на 2019 рік, скорочено посаду державної служби начальника відділу ринків газу та утворено посаду заступника начальника відділу ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу Департаменту.

22.08.2019 року з посиланням на зміну структури та штатного розпису апарату Антимонопольного комітету України на 2019 рік, введеного в дію Наказом Голови Комітету від 23.05.2019 № 630-ВК, п.1 ч.1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП позивача попереджено про можливе звільнення, але не раніше ніж через два місяці з дня попередження та запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста відділу оптових енергетичних ринків Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства, та вакантну посаду головного спеціаліста відділу роздрібних енергетичних ринків Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства від яких позивач відмовилася, та просила пропонувати посади відповідно до її кваліфікації та досвіду роботи.

Переведення позивача на рівнозначну посаду заступника начальника відділу ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу запропоновано не було.

Наказами Антимонопольного комітету України від 21.10.2019 р. № 1208-ВК про звільнення ОСОБА_1 , від 22.10.2019 № 1214-ВК про внесення змін до наказу від 21.10.2019 № 1208-ВК та від 09.12.2019 № 1400-ВК про внесення змін до наказу від 22.10.2019 № 1214-ВК, ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади 09.12.2019 року відповідно до п.1 ч.1, ч.3 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України, ст. 87 Закону України "Про державну службу", підстава: попередження про наступне вивільнення від 22.08.2019 та незгода на переведення на посаду головного спеціаліста відділу оптових енергетичних ринків Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства та посаду головного спеціаліста відділу роздрібних енергетичних ринків Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає вказані накази протиправними та просить їх скасувати з таких підстав.

Позивач зазначила, що відповідачем:

порушено ст. 49-2КЗпП України, оскільки не запропоновано переведення на посаду, яка відповідає її кваліфікації, рангу та категорії посади державного службовця;

не було дотримано положень ст. 42 КЗпП України, щодо переважного права на залишенні на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці;

не було завчасно повідомлено профспілкову організацію про заплановані зміни в організації виробництва та праці, та не було отримано згоди профспілкової організації, членом якої є позивач, на розірвання трудового договору, що свідчить про порушення ч. 1 ст. 43 КЗпП України.

Відповідач - Антимонопольний комітет України - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначив, що відповідно до ст. 49-2 КЗпП України 22.08.2019 начальника відділу ринків газу ОСОБА_1 було попереджено про її можливе вивільнення у зв`язку зі зміною структури Департаменту та штатного розпису Комітету та одночасно, враховуючи її кваліфікацію, запропоновано переведення на посаду головного спеціаліста відділу оптових енергетичних ринків Департаменту, від якої вона відмовилася. Також, позивачу запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста відділу роздрібних енергетичних ринків та житлово-комунального господарства Департаменту, від якої вона також відмовилася.

За результатами відповідного конкурсу було визначено переможця, якого наказом від 01.07.2019 № 798-ВК було призначено 01.07.2019 на посаду заступника начальника відділу ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу Департаменту.

З огляду на вказане, станом на 22.08.2019- дату попередження ОСОБА_1 про можливе звільнення та пропонування їй інших посад, посада заступника начальника відділу ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу Департаменту не була вакантною, а відтак не могла бути запропонована останній.

Крім того, відповідач зауважив, що з 22.08.2019 - дати попередження ОСОБА_1 про можливе звільнення та пропонування їй інших посад і до 09.12.2019-дати її звільнення, у Департаменті вакантні посади категорії «Б» були відсутні.

Таким чином, звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України було здійснено з дотриманням процедури звільнення, а також із забезпеченням її трудових гарантій, а відтак оскаржуваний наказ відповідає нормам законодавства про працю.

Відповідач також зазначив, що станом на дату введення в дію наказом від 23.05.2019 № 630-ВК штатного розпису ОСОБА_1 не була членом Профспілкового комітету первинної профспілкової організації Комітету, у зв`язку з чим, комітет, керуючись приписами частини першої статті 43-1 КЗпП України, не вбачав необхідності отримувати згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на її звільнення.

Відповідач заперечив з приводу заявленої суми моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., оскільки вказана сума позивачем не обґрунтована та нічим не підтверджена.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення учасників по справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ч. 1-3 ст. 5 Закону №889-VIII "Про державну службу" (набув чинності з 01.05.2016 р.) правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Також трудове законодавство визначає особливості вивільнення працівників, які поширюються також і на державних службовців згідно ч.3 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII.

Зокрема, згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Законом №889-VIII надано визначення рівнозначної посади, якою є згідно п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Факт наявності підстави для припинення державної служби та звільнення, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII - скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу - в даному випадку встановлений Наказом Комітету від 14.05.2019 № 585-Вк "Про затвердження структури" та Наказом Комітету від 23.05.2019 № 630-Вк "Про введення в дію штатного розпису", згідно з якими відділ ринків нафти і нафтопродуктів та відділ ринків газу об`єднано у відділ ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу. В результаті введення в дію з 23.05.2019 нового штатного розпису апарату Комітету на 2019 рік, скорочено посаду державної служби начальника відділу ринків газу, яку обіймала позивач та утворено посаду заступника начальника відділу ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу Департаменту.

Позивач вважає, що щодо неї не було дотримано вимог законодавства щодо пропонування перед звільненням іншої рівноцінної посади державної служби, яка відповідає її кваліфікації, рангу та категорії посади державного службовця.

Щодо вказаних тверджень суд зазначає наступне.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, новий штатний розпис апарату Комітету на 2019 рік, яким було скорочено посаду державної служби - начальника відділу ринків газу, яку займав позивач, введено в дію з 23.05.2019 року, проте, ОСОБА_1 було попереджено про її можливе вивільнення у зв`язку зі зміною структури Департаменту лише 22.08.2019 року, мотивуючи це тим, що з 24.05.2019 року по 22.08.2019 остання перебувала у відпустках та на лікарняних. Проте, з наданої до суду довідки Антимонопольного комітету України № 726 від 12.12.2019 року ОСОБА_1 у період з 22.08.2019 по 23.08.2019 також перебувала у відпустці без збереження заробітної плати за сімейними обставинами.

Тобто, відповідач міг раніше попередити позивача про можливе вивільнення та запропонувати перелік вакантних посад, зокрема посаду заступника начальника відділу ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу Департаменту, яка, як вбачається згідно Положення про відділ ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу є рівноцінною посаді начальника відділу ринків газу, затвердженої Положенням про відділ ринків газу від 11.09.2017 року.

Крім того, Наказом в.о. керівника апарату Комітету від 24.05.2019 № 642-ВК, зокрема на вакантну посаду заступника начальника відділу ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу Департаменту було оголошено конкурс, та за результатами якого наказом від 01.07.2019 № 798-ВК було призначено на посаду заступника начальника відділу ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу Департаменту.

Після цього позивача, у період перебування у відпустці без збереження заробітної плати, було попереджено про можливе її вивільнення із пропозицією переведення на посаду головного спеціаліста відділу роздрібних енергетичних ринків та житлово-комунального господарства Департаменту та головного спеціаліста відділу оптових енергетичних ринків Департаменту, тобто, формально роботодавцем виконано вимоги щодо надання відповідних пропозицій.

Проте, позивачу не було запропоновано повного переліку вакантних посад, станом на момент введення в дію нового штатного розпису апарату Комітету на 2019 рік.

Зокрема, згідно наданих суду доказів їй не запропоновано вакантну керівну посади, яка більше відповідає критерію рівнозначності (рівноцінності) посади, і на яку вона могла би погодитися.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 01.04.2015 р. у справі №6-40цс15, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. http://reyestr.court.gov.ua/Review/43675418

Вказана позиція також підтримана у пізніших постановах Верховного Суду, зокрема, у справі №816/1232/17 від 11.07.2018р. http://reyestr.court.gov.ua/Review/75253759.

Також згідно наданих суду доказів (в тому числі, матеріалів особової справи, наданих відповідачем) позивач має вищу юридичну освіту (диплом від 28.06.2003 р. серія НОМЕР_2), стаж роботи за фахом на посадах державної служби в митних органах та органах доходів і зборів з вересня 2003 р., в тому числі, на керівних посадах.

При цьому, позивач має безперервний стаж державної служби з 21.09.2007 р., і станом на час звільнення 09.12.2019 р. він становив 12 років саме в Антимонопольному комітеті України, що надає позивачу переваги у залишенні на посаді згідно ст. 42 КЗпП України як працівнику з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Отже, перед оголошенням конкурсу на вакантну посаду заступника начальника відділу ринків нафти і нафтопродуктів та ринків газу Департаменту, відповідач мав би запропонувати її позивачеві, оскільки остання є рівноцінною посаді, яку обіймала позивач.

Щодо посилань позивача на порушення вимог ст. 43 КЗпП, а саме звільнення без отримання згоди профспілкової організації Комітету, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, 8, 9 ст. 43 КЗпП (в редакції станом на 21.10.2019 р.) розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Листом від 01.04.2020 р. № 300-29/10-4775 Антимонопольний комітет України звернувся до Профспілкового комітету за отриманням згоди щодо звільнення ОСОБА_1 відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

03.04.2020 року Профспілковим комітетом було надано відповідь, згідно якої останній не заперечує проти звільнення ОСОБА_1 відповідно до п.1ч.1 ст. 40 КЗпП та відповідно, повідомляє про надання згоди щодо її звільнення.

Тобто, з огляду на положення ч. 9 ст. 43 КЗпП звільнення без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) після отримання такої згоди не є підставою для визнання наказу про звільнення протиправним, тоді як така згода була отримана листом від 03.04.2020 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" 15.09.1999 р. № 1045-XIV у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Тобто, надати первинним профспілковим організаціям інформацію (повідомити) відповідно до ст. 22 Закону № 1045-XIV і отримати згоду виборного органу (профспілкового представника), відповідно до ч. 1 статті 43 КЗпП України, це різні та не пов`язані одна з одною дії.

На виконання вимог ч. 3 ст. 22 Закону № 1045-XIV листом від 02.08.2019 р. № 34-29/9899 відповідач надав Профспілковому комітету первинної профспілкової організації інформацію щодо заходів відповідно до яких можливе звільнення.

Відповідно до листів від 07.08.2019 р. та від 09.08.2019 р. Профспілковий комітет та відповідач провели консультації про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Таким чином, вимоги Закону № 1045-XIV відповідачем також не порушено.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В даному випадку судом встановлено протиправність звільнення позивача, що має наслідком поновлення позивача на державній службі на посаді, з якої позивача було звільнено.

Згідно ст. 2 Закону №889-VIII 6) рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу (хоча у п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII використано термін "рівноцінна посада", вказані два терміни є взаємозамінними).

Оскільки станом на час розгляду справи по суті згідно чинного штатного розпису посада начальника відділу ринків газу Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства, то належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Антимонопольний комітет України поновити ОСОБА_1 на посаді, що є рівнозначною (рівноцінною) вказаній посаді.

Щодо дати поновлення на посаді суд зазначає, що згідно з оскаржуваним наказом від 09.12.2019 р. № 1400-ВК позивача звільнено з 09.12.2019 р., проте, згідно з наданою копію табелю обліку робочого часу 09.12.2019 р. є останнім робочим днем, тоді як першим днем звільнення є 10.12.2019 р.

Відповідно, позивач підлягає поновленню на посаді з 10.12.2019 р.

Також згідно ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" (із змінами і доповненнями) порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пп. "з" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

П. 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У відповідно до п. 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В обґрунтування завдання неправомірними діями відповідача моральної шкоди позивач посилається на погіршення стану здоров`я, перебування у стресовому стані, необхідність несення значних витрат на лікування. В якості доказів завдання моральної шкоди позивач надає копії медичної книжки та листів непрацездатності, де вказано операції, які їй робили.

Проте, вказані документи лише підтверджують стан здоров`я позивача і не дають змоги встановити причинно-наслідковий зв`язок між виявленими у позивача захворюваннями та протиправними рішеннями відповідача.

За таких обставин у вказаній частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Антимонопольного комітету України від 21.10.2019 № 1208-ВК.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Антимонопольного комітету України від 22.10.2019 № 1214-ВК про внесення змін до наказу від 21.10.2019 № 1208-ВК.

4. Визнати протиправним та скасувати наказ Антимонопольного комітету України від 09.12.2019 № 1400-ВК про внесення змін до наказу від 22.10.2019 № 1214-ВК.

5. Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) в Антимонопольному комітеті України на посаді, що є рівнозначною посаді начальника відділу ринків газу Департаменту досліджень і розслідувань ринків паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства з 10.12.2019 р.

6. Стягнути з Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Василя Липківського, 45, код 00032767) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10.12.2019 до дати фактичного поновлення на роботі.

7. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

8. Рішення суду в частині поновлення на посаді та присудження виплати середньої заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

9. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

10. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 09.12.2021 р.