Справа № 320/10507/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року справа №320/10507/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Коздровської К.Д., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №156 від 31.05.2021 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, в редакції, яка діяла на 21.02.2002 та виплачувати пенсію в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку відповідно до довідок Київської міської прокуратури №21/267 від 20.05.2021 про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) та №21/268 від 20.05.2021 про складові заробітної плати (за період з травня 2016 по квітень 2021) з сум заробітної плати за відповідною посадою з урахуванням 90% складових заробітної плати, а також проводити відповідні виплати без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії;

- виплати пенсій проводити з 25.05.2021 згідно Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, в редакції, яка діяла станом на 21.02.2002;

- допустити до негайного виконання рішення суду про присудження виплати пенсій з Державного бюджету України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив про те, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років у порядку ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% суми місячного (чинного) заробітку (у редакції Закону від 05.11.1991 №1789-ХІІ), до якої були додані документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 стажу роботи в органах прокуратури понад 20 років. Проте, відповідач спірним рішенням відмовив позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності у нього необхідної вислуги років, передбаченої Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII.

Позивач не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, оскільки він з початку проходження служби в органах прокуратури (21.02.2002) має необхідний стаж роботи на час дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, який був чинним до 15.07.2015.

Також в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неможливість звуження обсягу його прав, гарантованих Конституцією України, у зв`язку з прийняттям Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, що також підтверджується численними рішеннями Конституційного Суду України від 20.03.2002 у справі №1-15/2002, від 11.10.2005 у справі №1-21/2005, від 09.07.2007 у справі №6-рп/2007, від 18.06.2007 у справі №4-рп/2007.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.09.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, витребувано докази у справі від сторін.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що у зв`язку із прийняттям Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015, втратили чинність положення ст.50 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, які регулювали порядок призначення пенсії за вислугу років. Вказує, що зважаючи на ту обставину, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури визначалось вже згідно положень нового Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ, тому наявність у позивача права на перерахунок пенсії має вирішуватись у відповідності до приписів ст. 86 Закону України "Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697- VII. Таким чином, на думку відповідача, Управління, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Голосіївським РВ ГУДМС України в місті Києві 25.09.2012 (а.с.18-19).

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 від 21.02.2002 (а.с.21-24), позивач з 21.02.2002 по даний час проходить службу в органах прокуратури міста Києва, а саме:

- у період з 21.02.2002 по 29.11.2009 - слідчий прокуратури Деснянського району прокуратури міста Києва;

- з 30.11.2009 по 17.12.2009 - старший помічник прокурора Деснянського району міста Києва;

- з 18.12.2009 по 25.07.2011 - прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні дізнання та досудового слідства управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури міста Києва;

- з 26.07.2011 по 29.11.2012 - старший прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні дізнання та досудового слідства управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури м. Києва;

- з 30.11.2012 по 04.08.2015 - старший прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури міста Києва;

- з 05.08.2015 по 10.09.2020 - прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури міста Києва;

- з 11.09.2020 - прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Київської міської прокуратури.

Станом на день розгляду справи позивач продовжує проходити службу на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Київської міської прокуратури, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 01.09.1997 по 29.06.2002 навчався в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого на денній формі навчання та здобув кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" з врученням диплому спеціаліста серії НОМЕР_4 від 29.06.2002 і додатку до диплома про вищу освіту реєстраційний номер 401/2002 від 29.06.2002 (а.с.30-32).

20.05.2021 Київською міською прокуратурою на ім`я ОСОБА_1 видано:

- довідку №21/267 про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років), відповідно до якої позивач працює в Київській міській прокуратурі на посаді прокурора відділу, заробітна плата станом на 17.05.2021 становить: посадовий оклад - 38400,00 грн., надбавка за вислугу років (30%) - 11520,00 грн., усього 49920,00 грн. (а.с.25);

- довідку №21/268 про складові заробітної плати (за період з травня 2016 по квітень 2021) (а.с.26-28).

З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою встановленої форми про призначення пенсії за вислугу років згідно поданих документів, у тому числі довідок Київської міської прокуратури від 20.05.2021 №21/267, №21/268 (а.с.59-60).

Відповідно до розписки-повідомлення вказана заява була зареєстрована у Києво-Святошинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області 25.05.2021 (а.с.61).

З вказаної розписки-повідомлення вбачається, що позивачем були долучені до заяви про призначення пенсії за вислугу років наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; заява про призначення/перерахунок пенсії; паспорт; диплом (свідоцтво, атестат) про навчання; довідка про заробітну плату №21/267 від 20.05.21; довідка про заробітну плату №21/268 від 20.05.21; заяву про спосіб виплати пенсії; трудову книжку.

За результатами розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення від 31.05.2021 №156, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру" (а.с.29).

Так, у вказаному рішенні відповідач зазначив: «Право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років Вік заявника 41 рік. Необхідний страховий стаж становить 25 років. Страховий стаж особи становить 23 роки 03 місяці 01 день, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 21 рік 02 місяці 04 дні. До вислуги років зараховано період роботи з 25.06.2002 по 31.03.2021 (18 років 09 місяців 07 днів) та половина строку навчання (2 роки 04 місяці 27 днів). За доданими документами до страхового стажу не зарахованих періодів немає. Права на пенсійну виплату не має. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду У країни не перебуває та пенсію не отримує».

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем вказаного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправним та скасування та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону №1788-ХІІ передбачено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно із ст.7 Закону №1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до ст.51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.1.8 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до п.1.9 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Згідно з п.2.24 Порядку №22-1 2.24 при призначенні (перерахунку) пенсії відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру" для визначення розміру пенсії за нормами Закону для розмежування джерел фінансування особа надає пакет документів, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2.1 цього розділу.

Так, п.2.1 Порядку визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: підпункт 2 пункту 2.1:

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року N 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за N 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року N 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Період перебування на інвалідності у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК).

Період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01 січня 2010 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Період перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами у період з 01 січня 2004 року по 30 червня 2013 року включно підтверджується свідоцтвом про народження дитини, наказом про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, довідкою з реєстру застрахованих осіб. Період перебування у відпустці визначається як період, що відповідає тривалості такої відпустки, встановленій статтею 17 Закону України "Про відпустки", а для жінок, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, - тривалості, передбаченій пунктом 10 частини першої статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та передує даті надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Якщо за відпусткою для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку жінка не зверталась (у тому числі у разі смерті дитини до закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами або мертвонародження, про що додатково надається свідоцтво про смерть дитини), надається свідоцтво про народження дитини. У цьому випадку період перебування у відпустці визначається як період непрацездатності за відомостями реєстру застрахованих осіб, що не може перевищувати тривалості такої відпустки, встановленої статтею 17 Закону України "Про відпустки", а для жінок, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, - тривалості, передбаченої пунктом 10 частини першої статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Період перебування у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року підтверджується свідоцтвом про народження дитини та наказом про надання такої відпустки.

У разі якщо за період з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для призначення пенсії військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до Закону, страховий стаж та заробітна плата (дохід) обчислюються на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески, передбаченої пунктом 2 Порядку зарахування періодів служби до страхового стажу військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу за період з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2006 р., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року N 770;

Підпункт 3 пункту 2.1: для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).

За бажанням особи для додаткового виключення періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до абзацу третього частини першої статті 40 Закону за період з 01 липня 2000 року до 01 січня 2005 року подається довідка з місця роботи про період такої відпустки.

Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 5 до цього Порядку;

Згідно з п.4.1 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Згідно з п.4.1 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви (абзаци 1-3 п.4.3 Порядку №22-1).

Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (абз.2 п.4.7 Порядку №22-1).

Отже, одним із видів трудової пенсії є пенсія за вислугу років, яка встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятим на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Як зазначено вище, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, зазначило у спірному рішенні про те, що у ОСОБА_1 недостатньо страхового стажу, передбаченого ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII для призначення пенсії.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що він з початку проходження служби в органах прокуратури (21.02.2002) має необхідний стаж роботи на час дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, який був чинним до 15.07.2015, з приводу чого суд зазначає таке.

Судом встановлено, що на час початку проходження позивачем служби в органах прокуратури (21.02.2002), умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих було визначено статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII (далі - Закон №1789), який був чинний до 14.07.2015.

Так, відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону №1789-XII (в редакції станом на 23.09.1998, початок проходження позивачем служби в органах прокуратури) працівники прокуратури, яким присвоєно класні чини, із стажем роботи в органах прокуратури 20 років і більше мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років.

Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону №1789-XII (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною 2 ст.50-1 Закону №1789 (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ) встановлено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Середньомісячна сума зазначених виплат за 24 та 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60. Коригування зазначених виплат проводиться шляхом застосування коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин. Посадовий оклад, надбавки за класний чин та вислугу років при призначенні пенсії враховуються в розмірах, встановлених на день звільнення з роботи, що дає право на даний вид пенсії (ч.3 ст.50-1 Закону №1789 в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ).

08 липня 2011 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року.

Підпунктом 4 пункту 6 розділу II Прикінцевих та Перехідних положень Закону України № 3668-VI внесено зміни до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", а саме частину першу статті 50-1 замінено двома частинами такого змісту: "Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років (ч.1 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" із змінами, внесеними Законом України № 3668-VI).

Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії" (ч.2 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" із змінами, внесеними Законом України № 3668-VI).

Отже, з 01.10.2011 державою запроваджено поступове збільшення на період до 01.10.2020 вислуги років, яка дає право на пенсійне забезпечення прокурорів та слідчих прокуратури незалежно від віку.

14.10.2014 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII (далі - Закон №1697), який набрав чинності 15.07.2015.

Так, відповідно до ч.1 ст.86 Закону №1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Згідно з ч.2 ст.86 Закону №1697 пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Частиною 3 ст.86 Закону №1697 встановлено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на 60. Коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього. Посадовий оклад, надбавки за вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років (ч.4 ст.86 Закону №1697).

Відповідно до пп.1 п.3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Закону №1697 визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, з вищенаведених норм законодавства вбачається, що відповідно до положень ст.50-1 Закону №1789 право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми мали прокурори та слідчі прокуратури зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

У той же час, відповідно до ст.86 Закону №1697 право на пенсійне забезпечення за вислугу років виникло у позивача за умови наявності на день звернення (25.05.2021) вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Відповідач у спірному рішенні від 31.05.2021 №156 та відзиві на позовну заяву наголосив на тому, що за доданими документами до страхового стажу не зарахованих періодів немає, зокрема страховий стаж позивача становить 23 роки 03 місяці 01 день, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 21 рік 02 місяці 04 дні, до вислуги років зараховано період роботи з 25.06.2002 по 31.03.2021 (18 років 09 місяців 07 днів) та половина строку навчання (2 роки 04 місяці 27 днів), у зв`язку з чим ОСОБА_1 не має права на пенсійну виплату.

Відповідно до матеріалів, наданих відповідачем, зокрема розрахунку страхового стажу, страховий стаж позивача станом на 25.05.2021 (день звернення із заявою про призначення пенсії) становить 23 роки 07 місяців 01 день (а.с.58).

Проте, суд зазначає, що страховий стаж позивача розрахований відповідачем неправильно, адже за період проходження служби в органах прокуратури з 21.02.2002 по 25.05.2021 позивач має страховий стаж 19 років 03 місяці 03 дні, а також половина строку навчання становить 02 роки 05 місяців, всього страховий стаж позивача станом на 25.05.2021 становить 21 рік 08 місяців 03 дні, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 19 років 03 місяці 03 дні.

Вирішуючи вказаний спір, суд зазначає, що застосовуючи положення Закону України "Про прокуратуру" в часі, слід виходити з того, що згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У свою чергу, застосування Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII, яким збільшено стаж роботи, що надає право на пенсію за вислугу років, та Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI, фактично є звуженням прав позивача, оскільки таке право ним набуто за ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII при наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій ).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Така правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 10 лютого 2015 року по справі №21-630а14.

В силу ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому суд не погоджується із позицією відповідача про те, що у позивача недостатньо стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, що своєю чергою дає підстави для висновку про те, що у прокурорів та слідчих право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ могло виникнути лише за умови, що такі особи до 1 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною другою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Норми Конституції України як центрального джерела конституційного права зумовлюють систему принципів адміністративного процесуального права і як загальноправового регулятора, і як способу здійснення судової влади за допомогою адміністративного судочинства.

Кодекс адміністративного судочинства України за своєю сутністю є кодифікованим законом, де систематизовано норми адміністративного процесуального права.

Фундаментальним міжнародним договором у частині здійснення адміністративного судочинства є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (зокрема, стаття 6 щодо права на справедливий суд).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Отже, згідно зі статтями 8, 9 Конституції України у разі виникнення колізії між нормами Конституції України чи Кодексу адміністративного судочинства України з положеннями ратифікованого міжнародного договору, то застосовуються останні як норми прямої дії.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Європейський суд у справі Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638 вказав, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання виконання таких зобов`язань, в даному випадку, у сфері пенсійного забезпечення.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини", пункт 128, та "Беєлер проти Італії", пункт 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", пункт 74).

Згідно висновків Європейського суду з прав людини перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" ( рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та проти Греції" та "Малама проти Греції". "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12 липня 2001 року у справі "Ганс-Адам 11 проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словачини").

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності не менше 20 років стажу, які ґрунтувалися на нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції до 01.10.2011), і які були звужені Законом від 08.07.2011 № 3668-VI, що в подальшому продубльовано Законом від 14.10.2014 № 1697-VII.

Враховуючи матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області було протиправно та необґрунтовано відмовлено позивачу на підставі спірного рішення у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне з метою повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №156 від 31.05.2021 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, в редакції, яка діяла на 21.02.2002 та виплачувати пенсію в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку відповідно до довідок Київської міської прокуратури №21/267 від 20.05.2021 про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) та №21/268 від 20.05.2021 про складові заробітної плати (за період з травня 2016 по квітень 2021) з сум заробітної плати за відповідною посадою з урахуванням 90% складових заробітної плати, а також проводити відповідні виплати без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії; виплати пенсій проводити з 25.05.2021 згідно Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, в редакції, яка діяла станом на 21.02.2002, суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Відповідно до довідки Київської міської прокуратури від 20.05.2021 №21/267 заробітна плата позивача станом на 17.05.2021 становила: посадовий оклад - 38400,00 грн., надбавка за вислугу років (30%) - 11520,00 грн., усього 49920,00 грн. (а.с.25).

Згідно із довідкою про складові заробітної плати (за період з травня 2016 по квітень 2021) від 20.05.2021 №21/268, загальна сума, яка була нарахована та виплачена ОСОБА_1 за період з 01.05.2016 по 30.04.2021 становить 8089448,84 грн., з яких: 259748,56 грн. - надбавка за особливо важливу роботу; 52548,73 грн. - надбавка за державну таємницю; 510677,09 грн. - щомісячна премія; 231702,33 грн. - матеріальна допомога до відпустки на соціально-побутові потреби; 70096,26 грн. - надбавка та премія, які входять у відпускні та лікарняні; 69671,00 грн. - разова премія; 9160,41 грн. - індексація (а.с.26-28).

Таким чином, враховуючи наведене правове регулювання, а також встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області протиправно та необґрунтовано відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років. Відповідно, порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплатити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, в редакції, яка діяла станом на 21.02.2002, з 25 травня 2021 року в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку з урахуванням розміру виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначених за 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією відповідно до довідок Київської міської прокуратури від 20.05.2021 №21/267 та №21/268, а також виплачувати пенсію без обмеження граничного розміру.

При цьому, стосовно вимоги позивача про негайне виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, зазначена норма стосується виконання рішень про присудження, тобто стягнення, пенсії, у яких зазначається конкретний розмір пенсії (заборгованості) з наведенням в мотивувальній частині відповідного розрахунку, у той час як у даній справі виплаті пенсії позивачу мають передувати дії органу Пенсійного фонду України по здійсненню нарахуванню пенсії, внаслідок чого норма статті 371 КАС України у даному випадку застосуванню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, відповідачем належних доказів, які б спростовували твердження позивача, до суду не надано, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № від 11.08.2021, оригінал якої долучений до матеріалів справи (а.с.35).

Враховуючи задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн., підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 31.05.2021 №156 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, в редакції, яка діяла станом на 21.02.2002, з 25 травня 2021 року в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку з урахуванням розміру виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначених за 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією відповідно до довідок Київської міської прокуратури від 20.05.2021 №21/267 та №21/268, а також виплачувати пенсію без обмеження граничного розміру.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська область, місто Фастів, вул. Саєнка Андрія, будинок 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 30.11.2021.

Суддя Кушнова А.О.