Справа № 160/11496/21
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
13.07.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати за ОСОБА_1 право на призначення пенсії за п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року та ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року та ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV, період її роботи з 29.09.1988 року по 28.11.1999 року включно помічником машиніста компресорних установок та машиністом компресорних установок в Енергоцеху Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.06.2021 року про призначення пенсії за п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року та ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV та призначити ОСОБА_1 , пенсію за п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року та ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV з 08.06.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 02.08.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу був наданий строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року відповідачу був подовжений строк для надання відзиву.
Ухвалою суду від 13.12.2021 року провадження у справі поновлено.
17.08.2021 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області подано письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що пенсія за віком на пільгових умовах за списком № 2 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону раїни «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( Далі - Закон № 1058-IV) призначається працівникам, зайнятим повний робочий день, на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року. На момент звернення 08.06.2021 року із заявою про призначення пенсії позивачу виповнилося 52 роки, отже вона не досягла встановленого Законом пенсійного віку. Крім того, до пільгового стажу позивача не зараховано період роботи у ДР «Рудоуправління ім. Кірова» з 29.09.1988 року по 28.11.1999 року по довідці № 28 від 09.04.2019 року, оскільки довідку видало ДП «Кривбасшахтозакриття», яке не є правонаступником даного підприємства. Крім того, 02.08.2021 року Комісія при ГУ ПФУ у Дніпропетровській обставі прийняла рішення, що для підтвердження періоду роботи позивача з 29.09.1988 року по 28.11.1999 року для зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 немає підстав, це рішення не оскаржувалось позивачкою та є чинним. Послання позивача на ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка є недіючою, відповідач вважав неправомірним з огляду на те, що право на пенсію позивача має регулюватися Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення» позивач мала би, якщо 50 років їй би виповнилося до 11.10.2017 року. На сьогоднішній день позивач має право на призначення пенсії відповідно до положень ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», разом з тим, вона не досягла пенсійного віку -54 роки та не має необхідного пільгового стажу роботи. Відповідач посилався, що відсутні підстави для зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки суд не може підміняти пенсійний орган.
01.09.2021 року до суду надійшла від позивача відповідь на відзив, в якому вона посилалася на те, що 21.04.2021 року Верховним Судом розглянута зразкова справа № 360/3611/20, до якої її справа є типовою, та викладений правовий висновок, який свідчить про наявність у неї права виходу на пенсію після досягнення 50 років на підставі положень ст. 13 закону України «Про державне пенсійне страхування». Також зазначила, що при наявності двох законі, які регламентують право на пенсію, відповідач мав застосовувати більш сприятливий для позивача закон. Просила позов задовольнити в повному обсязі та відмовити в зупиненні провадження, оскільки розгляд справи Великою Палатою Верховного Суду призначений вже на 15.09.2021 року і можна обмежитись лише відкладенням розгляду справи.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 08.06.2021 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії на пільгових умовах по списку № 2.
Рішенням від 14.06.2021 року № 91 позивачу відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на відсутність пільгового стажу (період з 29.09.1988 року по 28.11.1999 року не зарахований, оскільки довідка № 28 від 09.04.2019 року, видана ДП «Кривбасшатозакриття», не прийнята, оскільки це підприємство не є правонаступником ДР «Рудоуправління імені Кірова») та встановленого віку - 54 роки (абзац 11 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону).

Отже, спір між сторонами виник з підстав протиправності дій відповідача по не зарахуванню позивачу стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 та невизнання права на пенсію після досягнення позивачем 50 років.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Даним Порядком (пункт 3) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові розрахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Судом встановлено, що в трудовій книжці ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 за період з 29.09.1988 року по 28.11.1999 року наявні наступні записи:

-запис № 2 - 29.09.1988 року прийнята в енергоцех на ділянку КСЦВ помічником машиніста компресорних установок Рудоуправління імені Кірова п/о «Кривбассруда» МЧМ СРСР ( розпорядження № 15 від 2909.1988 року)

-запис № 3 - 01.09.1991 року переведена помічником машиніста компресорних установок 3 розряду на ділянці КСЦ в енергоцех ( розпорядження від 03.09.1991 року);

-запис № 4 - 16.02.1998 року -переведена машиністом компресорних установок 5 розрядку (розпорядження № 28 від 16.02.1998 року);

-запис № 5 - 28.11.1999 року звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (розпорядження № 138 від 03.12.1999 року).

Робота за даними професіями передбачена списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, розділ ХХХІІІ, позиція 775.

Згідно довідок № 28 від 09.04.2019 року ДП «Кивбасшахтозакриття», яке не є правонаступником Рудоуравління ім. Кірова «Кривбасруда», а виконує функції архівної установи та несе відповідальність за достовірність видачі довідок згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працювала повний робочий день в енергоцехах ДП «Рудоуправління імені Кірова» з 29.09.1988 року по 28.11.1999 року помічником машиніста компресорних установок, машиністом компресорних установок.

Страховий стаж позивачки складає 35 років 1 місяць 3 дні, з яких 11 років 1 місяць 29 днів - пільговий стаж за списком № 2.

Таким чином, відповідачем неправомірно відмовлено в зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоду роботи з 29.09.1988 року по 28.11.1999 року включно помічником машиніста компресорних установок та машиністом компресорних установок в Енергоцеху Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», оскільки трудова книжка містить необхідні записи, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Дана справа є типовою справою щодо зразкової справи № 360/3611/20 (Пз/9901/32/20) від 21.04.2021 року, а тому відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи з урахуванням зміни мотивувальної частини рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ( далі - Закон № 1788-XII) в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

09.07.2003 року було ухвалено Закон № 1058-ІV, який 03.10.2017 року доповнено розділом XIV-1, який у контексті предмету спору, містить пункт 2 частини другої статті 114 (Закон України від 03.10.2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»).

За конституційним поданням народних депутатів України Закон № 213-VIII перевірявся на відповідність Конституції України та рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року у справі N 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

У рішенні від 23.01.2020 року Конституційний Суд України зробив висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема, статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

У пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23.01.2020 року № 1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Конституційний Суд України та практика Європейського суду з прав людини беззастережно свідчать про те, що збільшення пенсійного віку для отримання пенсії на пільгових умовах для осіб, які відпрацювали в особливих умовах, набули на момент підвищення пенсійного віку необхідний стаж, який передбачав право на пільгову пенсію, є звуженням цього права.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ у Дніпропетровській області від 14.06.2021 року № 91 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах прийнято відповідачем без урахування рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року щодо визнання неконституційними положень щодо підвищення віку виходу на пенсію для пільгових категорій осіб.

Позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, має страховий стаж 35 років 1 місяць 3 дні, у тому числі на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.111991 року № 1788-ХІ1 «Про пенсійне забезпечення», п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» більше 10 років, пільговий стаж набула до 01.04.2015 року, а отже позивач має право на пенсію, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020, а відповідач, в свою чергу, не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права.

З огляду на вищевикладене, з метою ефективного захисту порушених прав ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 14.06.2021 року за № 91 про відмову в призначенні пенсії за п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року та ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV ОСОБА_1 , про яке повідомлено у листі від 16.06.2021 року за № 0400-010221-8/81588; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року та ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV, період її роботи з 29.09.1988 року по 28.11.1999 року включно помічником машиніста компресорних установок та машиністом компресорних установок в Енергоцеху Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова»; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року та ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV з 08.06.2021 року.

Щодо вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права на призначення пенсії за п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року та ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV, в задоволенні цих вимог слід відмовити, оскільки такий спосіб захисту прав позивача не передбачений ст. 5 КАС України та задоволена судом частина позовних вимог в достатньому обсязі забезпечує ефективний захист прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Щодо вимог в частини зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.06.2021 року про призначення пенсії, в цій частині вимог також слід відмовити в задоволенні позову, оскільки даний спосіб захисту не є ефективним, з урахуванням того, що даним рішенням згідно ч. 3 ст. 245 КАС України вже зобов`язано відповідача призначити ОСОБА_1 , пенсію за п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 908 грн., що документально підтверджується квитанцією № 30375 від 07.07.2021року.

Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908 грн. підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 14.06.2021 року за № 91 про відмову в призначенні пенсії за п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року та ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV ОСОБА_1 , про яке повідомлено у листі від 16.06.2021 року за № 0400-010221-8/81588.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року та ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV, період її роботи з 29.09.1988 року по 28.11.1999 року включно помічником машиніста компресорних установок та машиністом компресорних установок в Енергоцеху Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за п. б ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року та ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-ІV з 08.06.2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду УкраїнУи в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець