Справа № 264/5449/21
Суддя: Кузнецов Д. В.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/5449/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2021 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Дереклєєвої А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №4539880 від 25.07.2021 року, винесеної поліцейським - командиром роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Деркач Євгеном Вікторовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 гривень.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки порушень правил дорожнього руху з його боку допущено не було та відсутні будь-які докази вчинення ним адміністративного правопорушення. Не згодний із постановою, оскільки обставини, викладені в ній не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами. Вказував, що після зупинки його автомобіля на блок-посту він фізично не міг здійснити будь-який маневр та прибрати автомобіль з дороги, оскільки з переду він був заблокований працівником поліції за допомогою спецзасобу типу «Кактус», а позаду був інший вантажний автомобіль, який зламався. Також зазначає про недотримання працівником поліції встановленої процедури розгляду справи та не роз`яснення процесуальних прав особи.

В судове засідання позивач та його представник не прибули, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, надіслали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просили проводити судове засідання без їх присутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача - Управління патрульної поліції у Донецькій області в судове засідання не прибув. Про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав до суду заяву про виключення їх з числа відповідачів як неналежного відповідача, з тих підстав, що поліцейський Деркач Є.В. не проходив у них службу. Також від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив, в якому він заперечував проти позовних вимог. Вказав про правомірність дій працівника поліції Деркача Є.В. , який виявив факт порушення позивачем пункту 15.9 (а), 15.9 (д) Правил дорожнього руху та прийняв відносно нього постанову, при цьому не перешкоджав позивачу у реалізації права на отримання правової допомоги. Також у підтвердження законності винесеної постанови надав фотографії з місця вчинення правопорушення.

Представник Департамент патрульної поліції в судове засідання не прибув.

Розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та сторони не прибули в судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод та її розгляд здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.9 ст. 205 КАС України.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4539880 від 25 липня 2021 року поліцейським командиром роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Донецькій області Деркач Євгеном Вікторовичем було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КпАП України, а саме за те, що він 25 липня 2021 року, керуючи автомобілем IVECO MAGIURUS, державний номерний знак НОМЕР_1 , по Шосе Володарське (Запорізьке) 90 в місті Маріуполі здійснив стоянку в смузі для руху на дорозі, де по одній смузі в різні напрямки. Чим заблокував рух інших учасників руху. Які змушені виїжджати на зустрічну смугу, щоб об`їхати даний автомобіль, чим порушив пункт 15.9 ПДР України, за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Пунктом 15.9 Правил дорожнього руху передбачено, що зупинка забороняється:

а) на залізничних переїздах;

б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил);

в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях;

г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;

ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м;

е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;

є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють;

ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився;

з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки;

и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Отже відповідно до даної норм позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правила зупинки у забороненому місці.

Проте дослідивши оскаржувану постанову, суд встановив, що в ній не зазначено будь-якого підпункту а) - и) пункту 15.9 Правил дорожнього руху, а також викладена у постанові об`єктивна сторона правопорушення за своїм змістом не співпадає із жодним підпунктом пункту 15.9 ПДР, що вказує на неправомірність прийнятої постанови, оскільки така постанова не відповідає вимогами закону щодо чіткості викладення суті адміністративного правопорушення та норми (пункту, підпункту) закону або підзаконного акту.

Крім того, за твердженням позивача його було зупинено працівником поліції на блок-посту, після чого примусово заблоковано подальший рух автомобіля. В підтвердження цього було надано фотознімок з кабіни водія із пристроями примусової запинки на дорозі. Натомість з боку відповідача будь-яких доказів спростування такої позиції надано не було, а лише долучено до відзиву фото автомобіля на в`їзді перед блок-постом на стоп-лінії, що додатково підтверджує версію ОСОБА_1 про зупинку його працівником поліції на блок-посту.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачеві слід було довести протиправність дій позивача та наявність правопорушення (проступку), зокрема об`єкт та об`єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КпАП України, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення полягало у навмисному порушенні водієм правил зупинки автомобіля у забороненому місці.

При цьому, доведеність вини позивача у вчинених адміністративних правопорушеннях підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема, такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 3 ст. 79 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Однак, в ході судового розгляду відповідачем належними, достовірним та достатніми доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, зокрема, не представлено відео- або фото фіксації можливого порушення правил дорожнього руху, або показів свідків, які б достеменно підтверджували факт самовільної (за своїм вибором) зупинки автомобіля позивача в забороненому місці та відсутності ознак примусу з боку працівників поліції.

Також не було представлено належних доказів дотримання працівником поліції встановленої законом процедури розгляду справи на місці із одночасним роз`ясненням особі його прав, передбачених статтею 268 КУпАП, в тому числі із реалізацією права на отримання кваліфікованої правової допомоги.

При цьому, суд не знаходить обґрунтованих підстав для виключення з числа відповідачів Управління патрульної поліції в Донецькій області, адже як вбачається з наявних у справі доказів, зокрема, оскаржуваної постанови та відзиву Департаменту патрульної поліції, працівник поліції, який складав оскаржувану постанову, є працівником Управління патрульної поліції в Донецькій області. Беззаперечних доказів спростування такої інформації представлено не було.

Отже, до суду будь-яких доказів безпосереднього вчинення правопорушення представлені не були, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

На переконання суду, факт візуального спостереження вчинення адміністративного правопорушення інспектором поліції без забезпечення належних та допустимих доказів, визначених статтею 251 КпАП України, зокрема відео- або фото фіксації всіх суттєвих обставин, не може доводити винуватість особи у вчиненому адміністративному правопорушенні. А відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КпАП України, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не надав, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

У зв`язку із задоволенням позову судові витрати ОСОБА_1 , які пов`язані із сплатою ним судового збору про подачі позову в розмірі 454,00 гривень, у відповідності до вимог частини 1 статті 139 КАС України, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст. ст. 2,9,242-246 КАС, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4539880 від 25 липня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КпАП України, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 87500, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Макара Мазая, 16) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору за подачу позову, в розмірі 454,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Повний тест рішення складено 13 грудня 2021 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов