Справа № 620/2031/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2031/21 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Черпіцької Л.Т. та суддів Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В., за участю секретаря Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту також - відповідач.), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не призначення йому пенсії;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову у призначенні пенсії, викладене в листі від 08.09.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, з 06.04.2020 (з дати першого звернення за призначенням пенсії), у розмірі відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на його користь кошти в сумі 100000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідачем протиправно відмовлено йому в нарахуванні пенсії за наявності усіх законних підстав для цього і за умови подачі усіх необхідних для цього документів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 протиправною.

Визнано протиправним та скасувати рішення, викладене в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 08.09.2020, про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, з 06.04.2020 (з дати першого звернення за призначенням пенсії), у розмірі відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та здійснити виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 1000 (одну тисячу) грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди та 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду (вжив активні дії) із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до заяви належним чином засвідчені копії посвідчення особи постійного місця проживання в Ізраїлі, виданого МВС у м. Карміель 10.09.2014, картки платника податків, трудової книжки, проте, йому було відмовлено в такому призначенні.

Така поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонерів, які є громадянами України та проживають за межами України, на думку суду, не відповідає закону, принципу належного врядування та рішенню Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009.

Суд вважав, що для відновлення прав позивача слід зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, з 06.04.2020 (з дати першого звернення за призначенням пенсії), у розмірі відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та здійснити виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Також, враховуючи те, що протиправна бездіяльність відповідача перешкоджала отримати позивачу пенсію, що становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном та є порушенням вимог закону, суд дійшов висновку, що через душевні страждання, які позивач зазнав у зв`язку з невиплатою пенсії з вини відповідача, позивач має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди у розмірі 1000 гривень.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Позивач є громадянином України, 26.03.1999 він виїхав за кордон на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

До виїзду за кордон та станом на сьогоднішній день пенсія позивачу не призначалась, ніяких пенсійних виплат він не отримує.

По досягненню пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, позивач звернувся із заявою від 20.02.2020 до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії за віком, що підтверджується заявою про призначення пенсії, наявної в матеріалах справи

Листом від 08.09.2020 № 3144-3297/Г-02/8-2500/20 відповідач повідомив представника позивача, що звернення із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є передчасним, оскільки надана ксерокопія посвідчення особи від 10.09.2014, виданого МВС в м. Карміель, яке долучено до звернення, не є документом, що посвідчує громадянство. Відповідно до Порядку №22-1 заяви про призначення пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів .

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 25 Конституції України Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»№1058-IV (далі Закон № 1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи зазначені норми права, колегія суддів приходить до висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

При цьому суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30.01.2020 у справі №489/5194/16-а та від 30.09.2021 у справі №540/4060/20.

За наведеного правового регулювання позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Верховний Суд України в постанові від 04.12.2019 №804/3217/18, сформулював такий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах:

<…> право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

<…> безпідставність відмови відповідача у реалізації конституційного права позивача на пенсійне забезпечення з підстав ненадання документа, що підтверджує фактичне проживання на території України, оскільки до заяв про призначення пенсії за віком, представником позивачів були надані копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон».

Запропонований правовий підхід підтриманий Верховним Судом також і у інших справах, зокрема, у постанові від 20.04.2021 (справа №489/9660/14-а).

За встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про протиправність відмови у призначенні пенсії позивачеві, оформленої листом від 08.09.2020 № 3144-3297/Г-02/8-2500/20.

Щодо невідповідності поданих документів вимогам законодавства, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок 22-1) заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 2.1. Порядку №22-1 визначено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком.

Згідно із пунктом 2.23. цього Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі. (пункт 4.2. Порядку №22-1).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. (пункт 4.7. Порядку №22-1).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії, представником позивача було подано повний пакет документів, оформлених відповідно до вимог Порядку №22-1 (в оригіналах та копіях).

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого входить розгляд документів поданих для призначення пенсії. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким цим органом оцінка на предмет наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії не надавалася. Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

З огляду на те, що уповноважений орган не перевіряв дотримання інших умов для призначення пенсії, зокрема, не з`ясовував та не вирішував питання щодо наявності у позивача трудового стажу, що є обов`язковою умовою для призначення пенсії відповідно до Закону №1058-IV, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області провести нарахування та виплату пенсії позивачу у розмірі відповідно до вимог Закону №1058-IV.

У цій частині рішення суду підлягає скасуванню .

Разом з цим, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

За таких обставин, належним способом захисту порушених прав є зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги стосовно необгрунтованості рішення суду в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції .

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює новее рішення у відповідній частині.

У відповідності до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення першої інстанції повністю або частко та ухвалює нове рішення у відповідній частині в разі: неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав вовстановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції , обставинам справи; неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процессуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року скасувати в частині задоволення позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, з 06.04.2020 (з дати першого звернення за призначенням пенсії), у розмірі відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;

Позов у цій частині задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині залишити рішення без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.Т. Черпіцька
Судді: Є.І. Мєзєнцев
В.В. Файдюк