Справа № 640/6942/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2021 року м. Київ №640/6942/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, в якому просив зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області прийняти і розглянути заяву-анкету громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до порядку, визначеного пунктом 3.1 наказу МВС України від 07.09.2011 №649.

Ухвалою суду від 17.03.2021 позовну заяву залишено без руху та позивачу встановлено строк для усунення її недоліків.

Ухвалою від 17.05.2021 суд відкрив провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалами суду від 07.06.2021 та від 08.09.2021 заяву представника позивача громадянина Грузії ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову залишено без задоволення.

Позовні вимоги вмотивовано протиправною відмовою відповідача прийняти у позивача заяву-анкету від 03.03.2020 про визнання його особою, яка потребує додаткового захисту. Відмова відповідача з огляду на карантинні обмеження, пов`язані з пандемією COVID-19 є протиправною та порушує право позивача на звернення за захистом.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні з огляду на необґрунтованість. Зокрема, зазначив, що причиною неприйняття заяви-анкети позивача від 03.03.2020 про визнання його особою, яка потребує додаткового захисту, було недотримання порядку її подання. Так, у зв`язку з вжиттям заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), прийом осіб, які виявили намір звернутися за захистом в Україні здійснюється за попереднім записом. Крім того, зауважив, що на виконання міжнародно-правових зобов`язань у сфері захисту біженців органом ДМС вже було забезпечено право позивача на звернення за захистом. За наслідками розгляду відповідної заяви позивача рішенням від 27.04.2018 №144-18 позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Правомірність указаного рішення перевірена в судовому порядку. Відтак, обставини звернення позивача за захистом та неможливості повернення до країни громадянської належності були в повному обсязі досліджені та вирішені. Крім того, 09.03.2021 позивачу до 09.06.2021 продовжено строк дії виданої йому довідки про звернення за захистом в Україні.

Ознайомившись із матеріалами справи суд встановив, що позивач є громадянином Грузії та 26.12.2017 звернувся до УДМС у Київській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та був документований довідкою про звернення за захистом в Україні.

Рішенням ДМС від 27.04.2018 №144-18 позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Указане рішення ДМС було предметом судового розгляду в адміністративній справі №826/7301/18. За наслідком розгляду цієї справи рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування вказаного вище рішення ДМС відмовлено.

У подальшому, як встановлено судом, ухвалою від 11.03.2021 Верховний Суд касаційну скаргу громадянина Грузії ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сиченко Максим Олексійович, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі № 826/7301/18 за позовом громадянина Грузії ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Аналогічним чином Верховний Суд ухвалою від 30.09.2021 повернув громадянину Грузії ОСОБА_1 касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі №826/7301/18.

03.03.2021 позивач прибув до відповідача із намірами подати заяву-анкету про визнання його особою, що потребує додаткового захисту, проте йому було відмовлено у прийнятті документів із посиланням на карантинні обмеження та повідомлено про можливість подання документів за попереднім записом у порядку черги.

Того ж дня через скриньку звернень громадян ЦМУ ДМС позивач подав відповідачу письмову заяву, в якій просив повідомити про можливість подання заяви-анкети про визнання його особою, що потребує додаткового захисту.

Указана заява зареєстрована відповідачем 04.03.2021 за №К-2187/6/80-21.

Листом від 01.04.2021 №К-2187/6/8010-21/8010.7.1./2846-21 відповідач повідомив позивача про зміну порядку обслуговування суб`єктів звернення в підрозділах ЦМУ ДМС у зв`язку із вжиттям заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), роз`яснивши, що прийом осіб, які виявили намір звернутися за захистом в Україні здійснюється за попереднім записом. Також зазначив, що на виконання міжнародно-правових зобов`язань у сфері захисту біженців органом ДМС вже було забезпечено право позивача на звернення за захистом. Рішення ДМС про відмову йому у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту було предметом судового розгляду та його правомірність перевірена в судовому порядку. Відтак, обставини звернення позивача за захистом та неможливості повернення до країни громадянської належності були в повному обсязі досліджені ДМС та судом. Також відповідач роз`яснив позивачу, що відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка отримала повідомлення суду про підтвердження рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або втрату чи позбавлення статуту біженця або додаткового захисту, скасування рішення про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо вона не має інших встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» законних підстав для перебування в Україні.

В інтересах позивача адвокат Сиченко М.О. звернувся до відповідача із запитом від 04.03.2021 №05/2021, в якому просив надати інформацію про реєстрацію заяви ОСОБА_1 від 03.03.2021, якщо вона зареєстрована, просив повідомити її вхідний номер, за ким зареєстрована, а також повідомити яким чином та в які строки на даний час відбувається подання документів та прийняття звернень осіб, які звертаються за захистом до держави України відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та наказу МВС України від 07.09.2011 №649.

Листом від 12.03.2021 №8010.7-10643/80.2-21 відповідач повідомив адвоката позивача про розгляд звернення позивача від 03.03.2021, зареєстрованого 04.03.2021 за №К-2187/6/80-21, зазначивши, що відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. Повідомлено про зміну порядку обслуговування суб`єктів звернення в підрозділах ЦМУ ДМС у зв`язку із вжиттям заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19). Водночас вказав про відкриття Верховним Судом касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №826/7301/18, яке набрало законної сили, та яким йому відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправним і скасування вищевказаного рішення ДМС. У зв`язку з викладеним адвоката також повідомлено, що відповідно до підпункту «б» пункту 6.9 Правил №649 строк дії довідки позивача №010403 про звернення за захистом продовжено до 09.06.2021.

У подальшому названий вище адвокат позивача звернувся до відповідача із листом від 18.03.2021 №11/2021, в якому просив видати його довірителю ОСОБА_1 довідку на заявника шукача захисту.

За наслідками розгляду вищевказаного листа адвоката позивача відповідач листом від 29.03.2021 №8010.7-10643/80.2-21 повідомив його, зокрема про те, що звернення ОСОБА_1 від 03.03.2021 щодо його наміру повторно звернутися за захистом в Україні розглядається відповідно до Закону України «Про звернення громадян». У зв`язку з оскарженням його довірителем до Верховного Суду рішень суду першої та апеляційної інстанцій у справі №826/7301/18, 09.03.2021 йому продовжено строк дії довідки про звернення за захистом в Україні до 09.06.2021, про що адвокат уже повідомлявся.

Уважаючи, що відповідач безпідставно відмовив йому у розгляді заяви-анкети як особи, яка потребує додаткового захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом, при розгляді якого суд виходить із наступного.

Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон №3671-VI) визначено порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.

За змістом статті 1 цього Закону:

- біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

- особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону №3671-VI особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Частиною шостою указаної статті Закону №3671-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Приписами частини статті 7 Закону №3671-VI передбачено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту:

- реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи;

- ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України;

- заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник;

- заповнює інші необхідні документи;

- оформлює особову справу;

- роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги;

- заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону №3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 7 указаного Положення визначено, що Державна міграційна служба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Позивач не заперечує того, що відповідач є територіальним органом Державної міграційної служби та наділений повноваженнями здійснювати розгляд його заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011 затверджено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі - Правила №649).

Названі Правила визначають процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з пунктом 2.1 Правил №649 уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:

а) встановлює особу заявника;

б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);

в) інформує заявника мовою, яку він /вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;

г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференцзв`язку;

ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);

е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;

є) проводить дактилоскопію заявника;

ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;

з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Відповідно до пункту 2.2 Правил №649 рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулася відповідна особа.

Згідно з пунктом 2.4 Правил №469 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

З наведеного вбачається обов`язок особи, яка звертається за захистом в Україні, зокрема, особисто подати заяву та документи, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, якому кореспондує обов`язок відповідача вчинити дії, передбачені пунктом 2.1 Правил №649, зокрема, щодо встановлення особи заявника та реєстрації його заяви та інш., що передує прийняттю відповідачем рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Водночас судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 на усій території України з 12 березня до 3 квітня 2020 року установлено карантин.

У подальшому указаною постановою Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19) в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 №104, з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2021 року на території України встановлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2021 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у вищевказаній редакції, з 24 лютого 2021 року на території України встановлюється "жовтий" рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого поміж іншого, забороняється, перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відтак, станом на час звернення позивача 03.03.2021 до відповідача із намірами подати заяву-анкету про визнання його особою, яка потребує додаткового захисту, в Україні тривав карантин, який передбачав низку обмежень, зокрема щодо відвідування громадських будинків і споруд без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а саме респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

У заяві від 03.03.2021, адресованій відповідачу, позивач зазначив, що 03.03.2021 він особисто звернувся до начальника управління з питань захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС щодо подачі заяви-анкети про визнання особою, яка потребує додаткового захисту, яка відмовила йому у прийнятті цієї заяви з огляду на карантинні обмеження, повідомивши, що телефоном повідомить про можливість її подання.

Вказану обставину відповідач у ході судового розгляду справи не заперечував, стверджуючи, що з метою безпечної роботи відділів по роботі з шукачами захисту, біженцями та особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту територіальних органів ДМС, з метою уникнення створювання натовпу в приміщеннях територіальних органів ДМС і зниження ризику для відвідувачів та осіб, з якими вони контактують, змінено порядок обслуговування суб`єктів звернення в підрозділах ЦМУ ДМС, тому прийом осіб, які виявили намір звернутися за захистом в Україні, здійснюється за попереднім записом.

Зі скрін-шоту сторінки з веб-сайту Державної міграційної служби України, наданого позивачем, вбачається, що на період карантину змінено порядок обслуговування в підрозділах ДМС. Онлайн-запис до електронної черги для отримання послуг іноземцями (оформлення документів на тимчасове та постійне проживання) працює виключно для іноземців, які перебувають, зокрема, на території міста Київ. Сервіс працює у тестовому режимі та з часом буде підключений у всіх областях. Водночас зазначено, що запис в електронну чергу може бути недоступний у окремих підрозділах.

Окрім того відповідачем розміщено оголошення про те, що з метою попередження поширення вірусу COVID-19 в управлінні з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції введено обмежувальні заходи. Прийом шукачів захисту здійснюється за попереднім записом номера телефону: НОМЕР_1 .

Розміщення відповідачем такого оголошення не заперечувалося.

При цьому суд звертає увагу, що на підтвердження правомірності встановлення такого порядку прийому документів у шукачів захисту в Україні з попереднім записом по телефону, відповідач жодного прийнятого ним з цього приводу організаційно-розпорядчого документу суду не надав.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про безпідставне невиконання відповідачем вимог пункту 2.1 Правил №649 при прийнятті від позивача заяви-анкети про визнання особою, яка потребує додаткового захисту.

При цьому згідно з вищевказаними листами відповідача, адресованими позивачу у відповідь на його звернення від 03.03.2021, та адвокату позивача у відповідь на його адвокатське звернення та інформаційний лист, не вказаною, що причиною відмови позивачу у реєстрації його заяви-анкети про визнання особою, яка потребує додаткового захисту, є порушення ним установленого порядку її подання. В цих листах міститься інформація про зміну такого порядку у зв`язку із карантинними обмеженням, спрямованими на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який проводиться за попереднім записом. Разом з тим заявника поінформовано про те, що він уже реалізував своє право на звернення до органів ДМС за захистом в Україні, відповідним рішенням ДМС йому відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту і правомірність такого рішення підтверджена відповідними судовими рішеннями, що, в свою чергу, зумовлює його обов`язок залишити територію України в установлений строк, якщо він немає інших встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» законних підстав для перебування в Україні.

Однак, суд звертає увагу, що на етапі звернення до органу ДМС особи, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, що передбачає вчинення відповідною уповноваженою особою такого органу ДМС алгоритму дій, визначених пунктом 2.1 Правил №649, не передбачено відмови такій особі, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, зокрема, у реєстрації заяви через порушення порядку її подання через карантинні обмеження, а також через те, що така особа уже зверталася із аналогічною заявою, у задоволенні якої відмовлено.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно ухилився від вчинення визначених пунктом 2.1 Правил №649 дій щодо прийняття заяви-анкети позивача про визнання особою, яка потребує додаткового захисту.

Оскільки відповідачем не було вчинено відповідні дії за наслідками звернення позивача із указаною заявою, зокрема й не зареєстровано цю заяву, а отже й не прийнято рішення щодо її прийняття, яке відповідно до пункту 2.2 Правил №649 приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа, то у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти цю заяву та розглянути її відповідно до цього Порядку, як у своїх вимогах в позовній заяві просить у суду позивач. Отже, така його вимога є необґрунтованою та задоволенню судом не підлягає.

Разом з тим, суд відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України наразі уважає за доцільне для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача з огляду на встановлені вище обставини щодо безпідставного ухилення відповідача від вчинення визначених пунктом 2.1 Правил №649 дій щодо прийняття заяви-анкети позивача про визнання особою, яка потребує додаткового захисту, вийти за межі позовних вимог за зобов`язати відповідача при зверненні ОСОБА_1 із заявою-анкетою про визнання особою, яка потребує додаткового захисту, вирішити питання щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог пункту 2.1 Правил №649.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області задовольнити частково.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області при зверненні ОСОБА_1 із заявою-анкетою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вирішити питання щодо прийняття такої заяви відповідно до вимог пункту 2.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 №649.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (, адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А)

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко