Справа № 200/10242/21
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 р. Справа№200/10242/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А. Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Нікіфорової В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, скасування рішень, зобов`язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ В Миколаївській області щодо відмовлення ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із недостатністю пільгового стажу;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Донецький області щодо виключення з пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи Позивача протягом 1996-2003 років в «Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні»;

- скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області від 09.06.2021 року № 59 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 14 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із недостатністю пільгового стажу;

- скасувати Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецький області від 02.08.2021 року № 0500-1519-8/45341 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії та не зарахування до пільгового стажу для призначення пенсії періоду роботи Позивача з 09.09.1996 по 31.12.2003 в «Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.06.2021 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївські області від 09.06.2021 року № 59 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із недостатністю пільгового стажу. Листом ГУ ПФУ в Донецькій області від 29.07.2021 року № 8402-7566/Б-15/8-0500/21 позивача повідомлено про те, що у вищезазначеному рішенні ГУ ПФУ в Миколаївські області виявлено помилку, а саме: безпідставно зараховано періоди роботи позивача протягом 1996-2003 років, згідно із пільговою довідкою від 28.10.2014 року № 198 виданою підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України. Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 02.08.2021 року № 0500-1519-8/45341 розглянута заява позивача від 01.06.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В зазначеному рішенні до страхового стажу позивача не зараховано до пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах період роботи позивача з 09.09.1996 року по 31.12.2003 року в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні, який розташований за адресою: м. Донецьк, вул. Ніколенка, 7. З огляду на викладене позивач вважає Рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 09.06.2021 року № 59 та Рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 02.08.2021 року № 0500-1519-8/45341 протиправними та просить скасувати їх.

У поданому до суду відзиві на адміністративний позов, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до п. 4.2 Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Також зазначено, що позивач не досяг 50 років та не має необхідних 25 років пільгового стажу роботи для призначення пенсії відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважає, що відмовляючи у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах, він діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

У поданому до суду відзиві на адміністративний позов, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що 01.06.2016 року позивач звернувся до управління із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. При розрахунку стажу відповідно до документів наданих позивачем встановлено, що позивач має 30 років, 6 місяців, 7 днів загального страхового стажу. Пільговий стаж позивача за ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» склав 7 років. Пільговий стаж позивача за ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» склав 10 років, 10 місяців. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи позивача згідно сплачених страхових внесків. До пільгового стажу зараховано: з 30.06.1993 року по 29.07.1993 року; з 21.07.1994 року по 30.09.1994 року; з 05.02.1996 року по 30.03.1996 року; з 01.11.2014 року по 28.05.2021 року (роботи на провідних підземних професіях за Списком №1, що дає право на пенсію, обчислену згідно Закону України «Про Підвищення престижності шахтарської праці»), з 01.01.2004 року по 31.10.2014 року (робота на професія за зі списком №1, згідно даних про спеціальний стаж у відомостях персоніфікованого обліку). До пільгового стажу не зараховано період роботи позивача з 09.09.1996 року по 31.12.2003 року в «Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні», у зв`язку з тим, що довідка №198 від 28.10.2014 року видана Оперативним воєнізованим гірничорятувальним загоном не може братися до уваги, оскільки згідно бокового штампу підприємства воно розміщене у АДРЕСА_1 , тобто на тимчасово непідконтрольній території України. Таким чином, пільговий характер роботи позивача за період з 09.09.1996 року по 31.12.2003 року не підтверджено належним чином. Вважає, що відмовляючи у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах, він діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Ухвалою суду від 06 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено справу розглядати правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без повідомленням (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 04 листопада 2021 року вирішено перейти зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, підготовче засідання призначено на 11 листопада 2021 року.

11 листопада 2021 року підготовче засідання відкладено на 23 листопада 2021 року.

Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року підготовче провадження у справі закрито. Проведення судового засідання для розгляду справи по суті призначено на 30 листопада 2021 року.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Неприбуття зазначених осіб у судове засідання не перешкоджає судовому розгляду (ч. 2 ст. 379 КАС України). На підставі положень ч. 9 ст. 205 КАС України, суд приходить до висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

У зв`язку з перебуванням 10 грудня 2021 року головуючого судді у щорічній основній відпусці, відповідно до ч. 6 ст. 120 КАС України, повний текст рішення складено та підписано у перший робочий день 13 грудня 2021 року.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_1 , виданого 14.06.2001 року (а. с. 7-8).

01.06.2021 року ОСОБА_1 , звернувся до управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а. с. 31).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №59 від 09.06.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Зазначено, що необхідний страховий стаж становить 30 років, 6 місяців, 7 днів. Пільговий стаж позивача за ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» склав 10 років, 10 місяців. Страховий стаж особи становить 54 роки 04 місяці 09 днів )в тому числі додатково за повних 24 роки га підземних роботах та на роботах за Списком №1). Пільговий стаж за Списком №1 становить 24 роки 06 місяців 06 днів протягом 1996 - 2021 років. Документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 10 років.

Зазначено, що згідно чинного законодавства, ОСОБА_1 набуде право на пенсію на пільгових умовах з 20.10.2023 року (а. с. 19).

Листом від 02.08.2021 року № 0500-1519-8/45341 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянута заява позивача від 01.06.2021 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та зазначено наступне.

До пільгового стажу зараховано: з 30.06.1993 року по 29.07.1993 року; з 21.07.1994 року по 30.09.1994 року; з 05.02.1996 року по 30.03.1996 року; з 01.11.2014 року по 28.05.2021 року (роботи на провідних підземних професіях за Списком №1, що дає право на пенсію, обчислену згідно Закону України «Про Підвищення престижності шахтарської праці»), з 01.01.2004 року по 31.10.2014 року (робота на професія за зі списком №1, згідно даних про спеціальний стаж у відомостях персоніфікованого обліку).

До пільгового стажу не зараховано період роботи позивача з 09.09.1996 року по 31.12.2003 року в «Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні», яке розташоване за адресою: м. Донецьку, вул. Ніколенка, 7. За цей час відсутні дані про спеціальний стаж у відомостях персоніфікованого обліку, а надану довіку неможливо прийняти до уваги через те, що вона видана підприємством, яке розташоване на тимчасово непідконтрольній українській владі території та потребує зустрічної перевірки, яку наразі не можливо провести.

Зазначено, що на підставі вищевикладеного відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутність необхідного пільгового стажу за ч. 3 ст. 114 Закону № 1058. Заявник набуде права на пенсію з 20.10.2023 року (а. с. 20-22).

Відповідно до трудової книжки позивача НОМЕР_2 у період:

- з 09.09.1996 року по 31.10.2014 року ОСОБА_1 працював в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої горно рятувальної служби.

- з 01.11.2014 року по 01.06.2021 року ОСОБА_1 працював в Десятому воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої горно рятувальної служби.

- з 30.06.1993 року по 29.07.1993 року, з 21.07.1994 року по 30.09.1994 року та з 05.02.1996 року по 30.03.1996 року ОСОБА_1 працював в проходчиком на шахті «Південнодонбаська №1».

Згідно із Довідкою Оперативного воєнізованого гірничорятувального загону № 198 від 28.10.2014 року позивач працював повний робочий день в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні і за період з 09.09.1996 року по 31.10.2014 року виконував гірничі роботи у складі аварійно-рятувальних частин, які відносяться до «Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію зава віком на пільгових умовах»,

на посаді командир взводу в період з 09.09.1996 року по 21.11.2000 року та з 25.11.2002 року по 31.10.2014 року, що передбачена Списком №1 розділ 1 підрозділ 5 позиція «б», код КП:1010600б-22988, підстава: Постанова КМУ від 11.03.94 № 162, а також передбачена Списком №1 розділ 1 підрозділ 5 позиція «1.5б», код КП: 1222.2, підстава: Постанова КМУ від 16.01.03 № 36,

на посаді помічник командира загону в період з 22.11.2000 року по 24.11.2002 року, що передбачена Списком №1 розділ 1 підрозділ 5 позиція «б», код КП:1010600б-23006, підстава: Постанова КМУ від 11.03.94 № 162.

Додаткові відомості : накази з атестації робочих місць від 30.06.95 №114, від 26.04.00 №150, від 25.04.05 №77, від 23.04.10 №146л.

Користувався відпусткою без збереження заробітної плати відповідно до ст. 26 ЗУ «Про відпустки» у періоди з 19.03.09 по 02.04.09 (наказ №712о від 18.03.09) та з 05.10.14 по 29.10.14 (наказ 1239о від 16.09.14) за сімейними обставинами.

В зазначений період не надавалися роботи із скороченим (неповним) робочим днем, робота у режимі неповного робочого тижня. Участі у страйках не приймав (а. с. 24).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно- правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Згідно з нормами ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилами встановленими нормами ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затв. наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 р. № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 р.

Пунктом 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637.

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.93 р. (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, за змістом вказаних норм, для встановлення права особи на пенсію за віком на пільгових умовах необхідним є, крім іншого, встановлення досягнення особою передбаченого законом віку, та відповідна кількість років стажу роботи, в тому числі на відповідних посадах.

При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як свідчать матеріали справи, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність у нього необхідного пільгового стажу. При цьому відповідачем не враховано надану позивачем уточнюючу довідку, оскільки така видана організацією, яка знаходяться на тимчасово непідконтрольній Україні території.

Судом встановлено, що відповідно до записів з трудової книжки позивач за період з 09.09.1996 року по 31.10.2014 працював в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої горно рятувальної служби; з 01.11.2014 року по 01.06.2021 року працював в Десятому воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої горно рятувальної служби; з 30.06.1993 року по 29.07.1993 року, з 21.07.1994 року по 30.09.1994 року та з 05.02.1996 року по 30.03.1996 року працював в проходчиком на шахті «Південнодонбаська №1».

Згідно із Довідкою Оперативного воєнізованого гірничорятувального загону № 198 від 28.10.2014 року позивач працював повний робочий день в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні і за період з 09.09.1996 року по 31.10.2014 року виконував гірничі роботи у складі аварійно-рятувальних частин, які відносяться до «Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію зава віком на пільгових умовах»,

на посаді командир взводу в період з 09.09.1996 року по 21.11.2000 року та з 25.11.2002 року по 31.10.2014 року, що передбачена Списком №1 розділ 1 підрозділ 5 позиція «б», код КП:1010600б-22988, підстава: Постанова КМУ від 11.03.94 № 162, а також передбачена Списком №1 розділ 1 підрозділ 5 позиція «1.5б», код КП: 1222.2, підстава: Постанова КМУ від 16.01.03 № 36,

на посаді помічник командира загону в період з 22.11.2000 року по 24.11.2002 року, що передбачена Списком №1 розділ 1 підрозділ 5 позиція «б», код КП:1010600б-23006, підстава: Постанова КМУ від 11.03.94 № 162.

Додаткові відомості : накази з атестації робочих місць від 30.06.95 №114, від 26.04.00 №150, від 25.04.05 №77, від 23.04.10 №146л.

Користувався відпусткою без збереження заробітної плати відповідно до ст. 26 ЗУ «Про відпустки» у періоди з 19.03.09 по 02.04.09 (наказ №712о від 18.03.09) та з 05.10.14 по 29.10.14 (наказ 1239о від 16.09.14) за сімейними обставинами.

В зазначений період не надавалися роботи із скороченим (неповним) робочим днем, робота у режимі неповного робочого тижня. Участі у страйках не приймав (а. с. 24).

Наказами про результат проведення атестації робочих місць по умовам праці Оперативного воєнізованого гірничорятувального загону: від 30.06.95 №114, від 26.04.00 №150, від 25.04.05 №77, від 23.04.10 №146л затверджено перелік підземних професій працівникам, які надають право на пільгову пенсію за списком № 1.

Тобто стаж роботи позивача у відповідні періоди підтверджений оформленими належним чином записами про займану посаду з зазначенням у його трудовій книжці, уточнюючими довідками та наказами про результати атестації робочих місць за умовами праці.

З огляду на викладене, у відповідача відсутні підстави для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки позивачем підтверджені належними та допустимими документами оскаржувані періоди роботи.

Щодо не зарахування періоду роботи позивача з 09.09.1996 року по 31.12.2003 року в «Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні», яке розташоване за адресою: м. Донецьку, вул. Ніколенка, 7. За цей час відсутні дані про спеціальний стаж у відомостях персоніфікованого обліку, а надану довіку неможливо прийняти до уваги через те, що вона видана підприємством, яке розташоване на тимчасово непідконтрольній українській владі території та потребує зустрічної перевірки, яку наразі не можливо провести, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.1.8, 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку №637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

До заяви про призначення пенсії на підтвердження періодів трудової діяльності позивачем надавались довідки на підтвердження трудової діяльності за відсутності трудової книжки, але останні відповідачем не враховані, оскільки як вказано у спірному рішенні, видані підприємствами, що розташовані на території, яка тимчасово не підконтрольна українській владі.

Стосовно доводу відповідача, що підприємства, які видавали довідки, розташовані та зареєстровані на території, яка не підконтрольна українській владі, тому врахувати їх при перерахунку пенсії неможливо, оскільки зазначені довідки є недійсними на території України та не створюють жодних правових наслідків, суд зазначає, що в даному випадку застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН): документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Лоізіду проти Туречини» (рішення від 18 грудня 1996 року, §45), «Кіпр проти Туреччини» (рішення від 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (рішення від 23 лютого 2016 року) зазначив: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Таким чином, суд вважає за можливе застосовувати відповідачем названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

При цьому суд зазначає, що визнання відповідачем в даному конкретному випадку, для захисту прав позивача на пенсійне забезпечення, спірних довідок, виданих на тимчасово окупованій території, жодним чином не легітимізує окупаційну владу.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 22.10.2018 у справі №235/2357/17, від 21.02.2020 у справі №701/1196/16-а, від 18.03.2020 у справі №243/6299/17.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності та враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про безпідставність відмови врахувати періоди трудової діяльності позивача без розгляду інформації, що викладена у довідках, що видані органами, які непідконтрольні українській владі.

Крім того, ОСОБА_1 набув трудовий стаж у період, коли населений пункт (місто Донецьк), на території якого підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади і його було утворено відповідно до законодавства України.

Крім того, на теперішній час на законодавчому рівні відсутня така обов`язкові умова як перереєстрація підприємств на територію підконтрольну українській владі.

Всі первинні документи, які сформовані до проведення антитерористичної операції, можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, тільки з тих міркувань, що України тимчасово не здійснює контроль на території, де набутий трудовий стаж роботи.

Суд зауважує, що в трудовій книжці позивача належно відображено періоди роботи з 09.09.1996 року по 31.10.2014 в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої горно рятувальної служби; з 01.11.2014 року по 01.06.2021 року в Десятому воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої горно рятувальної служби; з 30.06.1993 року по 29.07.1993 року, з 21.07.1994 року по 30.09.1994 року та з 05.02.1996 року по 30.03.1996 року проходчиком на шахті «Південнодонбаська №1».

З зазначених підстав суд дійшов висновку про неправомірність не зарахування до пільгового стажу позивача вказаних періодів роботи.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права щодо скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецький області від 02.08.2021 року № 0500-1519-8/45341 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії та не зарахування до пільгового стажу для призначення пенсії періоду роботи Позивача з 09.09.1996 по 31.12.2003 в «Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні», суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що відповідачем - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не приймалось рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 , а заява позивача від 01.06.2021 року була розглянута відповідачем відповідно до Закону України «Про звернення громадян», тому порушення прав позивача відбулося внаслідок вчинення протиправних дій відповідачем, щодо не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 09.09.1996 року по 31.12.2003 року в «Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні» та відмови відповідача у призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах, тому належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання дій ГУ ПФУ в Донецький області щодо не зарахування з пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи протягом 1996-2003 років в «Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні», протиправними.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини у даному випадку по справі.

Також, суд вважає протиправним рішення відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області від 09.06.2021 року № 59 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 14 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із недостатністю пільгового стажу, та таким, що підлягає скасуванню.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п.1 ст.6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для п.1 ст.6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В даному випадку задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах, призначивши їй таку пенсію, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Також суд керується приписами ч.4 ст.245 КАС України, за змістом якої у разі визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки у спірних правовідносинах права позивача були порушені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області внаслідок прийняття необґрунтованого рішення та протиправних дій, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань саме з Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із наведеним, враховуючи, що позов судом задоволений частково, суд приходить до висновку, що з відповідачів, а саме за рахунок їх бюджетних Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області у сумі 227,00 грн. та за рахунок їх бюджетних асигнувань Головного управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області у сумі 454,00 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 139, 242, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: Донецька область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ) про визнання дій протиправними, скасування рішень, зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмовлення ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області від 09.06.2021 року № 59 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 14 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи Позивача протягом 1996-2003 років в «Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.06.2021 року про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення, зокрема, щодо зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи Позивача протягом 1996-2003 років в «Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 227 (двісті двадцять сім) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: Донецька область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 13 грудня 2021року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров