Справа № 160/18177/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 18.07.1991 року по 09.04.1993 року в С/П «Туркменэнергоремонт», з 13.04.1993 року по 27.06.1994 року в «Малом предприятии «Сириус», з 12.07.1994 року по 10.01.1995 року в «Частном предприятии «Стикс», з 07.02.1995 року по 27.03.1995 року в «Управлении строительства «Энергожилстрой», з 15.05.1995 року по 09.06.1995 року в «ООО «Фах», з 02.03.1997 року по 20.03.1997 року період перебування на обліку в Жовтоводському центрі зайнятості, з 21.03.1997 року по 07.11.2001 року в ТОВ «Восток Руда» - протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 18.07.1991 року по 09.04.1993 року в С/П «Туркменэнергоремонт», з 13.04.1993 року по 27.06.1994 року в «Малом предприятии «Сириус», з 12.07.1994 року по 10.01.1995 року в «Частном предприятии «Стикс», з 07.02.1995 року по 27.03.1995 року в «Управлении строительства «Энергожилстрой», з 15.05.1995 року по 09.06.1995 року в «ООО «Фах», з 02.03.1997 року по 20.03.1997 року період перебування на обліку в Жовтоводському центрі зайнятості, з 21.03.1997 року по 07.11.2001 року в ТОВ «Восток Руда» та здійснити відповідний перерахунок пенсії, починаючи з дня її призначення, тобто з 01.03.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
11.11.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та 01.03.2021 року отримує пенсію за віком по Списку № 1. До страхового стажу позивача відповідачем не зараховано періоди роботи за записами трудової книжки, а саме: роботи з 18.07.1991 року по 09.04.1993 року в С/П «Туркменэнергоремонт», з 13.04.1993 року по 27.06.1994 року в «Малом предприятии «Сириус», з 12.07.1994 року по 10.01.1995 року в «Частном предприятии «Стикс», з 07.02.1995 року по 27.03.1995 року в «Управлении строительства «Энергожилстрой», з 15.05.1995 року по 09.06.1995 року в «ООО «Фах», з 02.03.1997 року по 20.03.1997 року період перебування на обліку в Жовтоводському центрі зайнятості, з 21.03.1997 року по 07.11.2001 року в ТОВ «Восток Руда». Підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи є те, що на титульній сторінці трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 30.07.1991 року записи не завірені печаткою підприємства та не вказана повністю дата народження позивача (тільки рік народження - 1971). У зв`язку з вказаним відповідач просив позивача надати уточнюючі довідки.
Згідно з ч.ч.5, 8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим Жовтоводським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 13.01.2010 року.
Позивач з 01.03.2021 року перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років по Списку №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
24.05.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою з питання пенсійного забезпечення, а саме, щодо періодів роботи, які були зараховані відповідачем до страхового стажу позивача під час призначення останньому пенсії.
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи праву оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Зазначене у вказаній статті право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Статтю 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Так, згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Відповідно до пункту 23 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).
Як видно з трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач працював у період, що не зарахований відповідачем, а саме (записи №№1-19):
- з 18.07.1991 року по 09.04.1993 року в С/П «Туркменэнергоремонт»;
- з 13.04.1993 року по 27.06.1994 року в «Малом предприятии «Сириус»;
- з 12.07.1994 року по 10.01.1995 року в «Частном предприятии «Стикс»;
- з 07.02.1995 року по 27.03.1995 року в «Управлении строительства «Энергожилстрой»;
- з 15.05.1995 року по 09.06.1995 року в «ООО «Фах»;
- з 02.03.1997 року по 20.03.1997 року період перебування на обліку в Жовтоводському центрі зайнятості;
- з 21.03.1997 року по 07.11.2001 року в ТОВ «Восток Руда».
Не зараховуючи період роботи позивача, визначений в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , відповідач зазначає, що на титульній сторінці трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 30.07.1991 року записи не завірені печаткою підприємства та не вказана повністю дата народження позивача (тільки рік народження - 1971).
Так, на станом на дату заповнення трудової книжки позивача 30.07.1991 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 року №162, затверджена постановою ? 20.06.1974 №162.
Так, вказаною Інструкцією встановлені загальні вказівки для заповнення відомостей про працівника до трудової книжки.
Відповідно до пунктів 2.10., 2.11. вказаної Інструкції відомості про працівника записуються першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.
Після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей.
Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 року ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.
За змістом пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 «Про трудові книжки працівників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа №275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок №637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17.
З аналізу наведених норм судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відсутність відбитку печатки та неповне зазначення дати народження позивача в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.
Суд зазначає, що незарахування спірного стажу позивачу суперечитиме принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Відсутність відбитку печатки та зазначення повної дати народження позивача на титульній сторінці трудової книжки не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Отже, враховуючи викладене, дії відповідача щодо відмови зарахувати позивачу до стажу спірні період роботи є протиправними.
З огляду на викладене, суд робить висновок про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні позивачу спірні періоди роботи.
Як наслідок, підлягає задоволенню вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до страхового стажу спірні періоди роботи.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання здійснити відповідний перерахунок пенсії починаючи з дня її призначення, а саме, з 01.03.2021 року, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи спірні періоди є наслідком для перерахунку пенсії з дотриманням вимог Закону №1058. При цьому, така вимога заявлена на майбутнє, є передчасною, оскільки позивач не звертався до відповідача з відповідною заявою про перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу та відповідачем відповідне питання не вирішувалося, тому у суду відсутні підстави вважати, що права позивача у цій частині порушені, а отже, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
На підставі частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 908 грн., що документально підтверджується квитанцією №58356757 від 23.09.2021 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 681,00 грн.
Керуючись ст. ст.139, 242-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 18.07.1991 року по 09.04.1993 року в С/П «Туркменэнергоремонт», з 13.04.1993 року по 27.06.1994 року в «Малом предприятии «Сириус», з 12.07.1994 року по 10.01.1995 року в «Частном предприятии «Стикс», з 07.02.1995 року по 27.03.1995 року в «Управлении строительства «Энергожилстрой», з 15.05.1995 року по 09.06.1995 року в «ООО «Фах», з 02.03.1997 року по 20.03.1997 року період перебування на обліку в Жовтоводському центрі зайнятості, з 21.03.1997 року по 07.11.2001 року в ТОВ «Восток Руда» - протиправними.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 18.07.1991 року по 09.04.1993 року в С/П «Туркменэнергоремонт», з 13.04.1993 року по 27.06.1994 року в «Малом предприятии «Сириус», з 12.07.1994 року по 10.01.1995 року в «Частном предприятии «Стикс», з 07.02.1995 року по 27.03.1995 року в «Управлении строительства «Энергожилстрой», з 15.05.1995 року по 09.06.1995 року в «ООО «Фах», з 02.03.1997 року по 20.03.1997 року період перебування на обліку в Жовтоводському центрі зайнятості, з 21.03.1997 року по 07.11.2001 року в ТОВ «Восток Руда».
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський