Справа № 380/16144/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

10 грудня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження питання про закриття провадження у справі № 380/16144/21 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Західно-територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12 жовтня 2021 року, просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з військової служби грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;

- зобов`язати відповідача провести розрахунок за неотримане речове майно станом на 25 березня 2021 року та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 25 березня 2021 року в сумі 43757 (сорок три тисячі сімсот п`ятдесят сім) гривень 35 коп.;

- стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн.; витрати на професійну правову (правничу) допомогу в розмірі 1750,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач на момент звільнення позивача з військової служби протиправно не виплатив йому грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження служби речове майно.

Ухвалою судді від 28 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 22 жовтня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

16 листопада 2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від 12 листопада 2021 року. Відповідач вказує, що виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно позивачу здійснено 23 жовтня 2021 року На підтвердження цього надав суду платіжне доручення № 2456 від 22 жовтня 2021 року на суму 43100,99 грн., призначення платежу: видатки на виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Просить суд: відмовити у задоволенні позовних вимог та закрити справу; судові витрати покласти на позивача.

25 листопада 2021 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив від 19 листопада 2021 року. Позивач вказує, що виплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно повинна бути проведена на момент звільнення з військової служби. Відповідач не виплатив позивачу зазначену компенсацію вчасно, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання вчинити дії. Враховуючи те, що відповідач виплатив грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, тому в цій частині позову провадження належить закрити. Решту позовних вимог позивач підтримує в повному обсязі. Позивач зауважує, що при зверненні з цим позовом до суду сплатив судовий збір та поніс витрати на правничу допомогу.

Просить суд: доводи та аргументи, наведені у відзиві, вважати безпідставними; позовні вимоги, викладені у адміністративному позові до Західно-територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково, а саме: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати вчасно ОСОБА_1 , в зв`язку зі звільненням з військової служби грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн. та витрати на професійну правову (правничу) допомогу в розмірі 1750,00 грн.

Вирішуючи питання про закриття провадження у цій справі, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Аналіз вищенаведеної норми права дає змогу дійти висновку, що закриття провадження у справі на її підставі допускається за наявності двох обов`язкових умов, які мають існувати одночасно:

- суб`єкт владних повноважень у справі щодо оскарження його рішень, дій або бездіяльності виправив оскаржувані порушення; та

- відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Суд відзначає, що предметом оскарження у цій справі є бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу у зв`язку із звільненням його з військової служби грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Суд встановив, що 22 жовтня 2021 року Західне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) виплатило позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 43100,99 грн.

Указана обставина сторонами не заперечується та підтверджується платіжним дорученням № 2456 від 22 жовтня 2021 року на суму 43100,99 грн., призначення платежу: видатки на виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене та, беручи до уваги предмет цього адміністративного позову, яким є оскарження позивачем бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу у зв`язку із звільненням його з військової служби грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, виплативши позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, повністю виправив оскаржувані порушення (оскаржувану бездіяльність).

Отже, у межах спірних правовідносин відповідач, як суб`єкт владних повноважень, у повному обсязі відновив законні права та інтереси позивача, а тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Західного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з військової служби грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав закриття провадження у справі на підставі пункту восьмого частини першої статті 238 КАС України.

Частиною другою статті 238 КАС України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із пунктом п`ятим частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

При зверненні до суду з цим адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № Н563-314Е-ММ44-5НТС від 11 жовтня 2021 року.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 належить повернути сплачений ним судовий збір згідно квитанції № Н563-314Е-ММ44-5НТС від 11 жовтня 2021 року у розмірі 908,00 грн.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до частини 6 статті 143 КАС України у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У заяві від 12 жовтня 2021 року про уточнення позовних вимог, а також відповіді на відзив на позовну заяву від 19 листопада 2021 року позивач просив стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу в розмірі 1750,00 грн.

Суд відзначає, що КАС України не регулює питання розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у разі закриття провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом восьмим частини першої статті 238 КАС України (закриття провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення).

Разом з тим, згідно із абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що підставою для закриття провадження у цій справі стало виправлення суб`єктом владних повноважень порушень прав позивача вже після подання позову до суду (пункт восьмий частини першої статті 238 КАС України), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування таких витрат, суд зазначає наступне.

Правове регулювання витрат на професійну правничу допомогу містить стаття 134 КАС України.

Так, частиною першою цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин другої-п`ятої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених норм права вказує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі позивач подав до суду:

- договір про надання правової допомоги від 11 серпня 2021 року, укладений між адвокатом ОСОБА_2 та клієнтом ОСОБА_1 згідно умов якого розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, а також порядок розрахунків визначаються Сторонами за фактично виконану роботу та оформляється актом прийому-здачі робіт на підставі цього договору;

- акт прийому-передачі надання правової допомоги у справі № 380/16144/21 від 12 жовтня 2021 року згідно з яким Адвокат надав, а Клієнт прийняв наступну правову допомогу: 1. Ознайомлення з документами та надання усної консультації 30 хвилин; 2. Складання адміністративного позову 2 години; 3. Складання заяви про уточнення позовних вимог 1 година. Згідно указаного акту вартість однієї години надання послуг становить 500,00 грн., а всього 03 год. 30 хв. х 500,00 грн. = 1750,00 грн. За виконану правову допомогу ОСОБА_1 зобов`язується сплатити ОСОБА_2 винагороду (гонорар) на загальну суму 1750,00 грн. до 12 жовтня 2021 року включно;

- квитанцію про сплату позивачем 12 жовтня 2021 року суми витрат на правничу допомогу у розмірі 1750,00 грн. на рахунок отримувача адвоката ОСОБА_2 .

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, з аналізу статті 134 КАС України, випливає, що, крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в тому числі неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині п`ятій цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові від 27 жовтня 2021 року справі № 300/1272/19 Верховний Суд наголосив на тому, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

З цього приводу суд зауважує, що предмет спору в цій справі не є складним, містить лише епізод взаємопов`язаних спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Окрім цього, Єдиний державний реєстр судових рішень містить значну кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах, що не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, пошуку в Єдиному державному реєстрі судових рішень та вивчення практики в аналогічній категорії справ. Враховуючи незначну складність категорії справи, виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, суд вважає, що витрати на професійну правничу не відповідають критерію реальності адвокатських витрат.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 200/14113/18-а ухвалив постанову від 26 червня 2019 року, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Указаний висновок Верховного Суду відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує під час вирішення такого питання.

Ураховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 1750,00 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Тобто, з позиції суду підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Таким чином, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову та розміру судового збору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін та проведення судового засідання за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 1000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 238, 239, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі № 380/16144/21 за позовом ОСОБА_1 до Західно-територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії закрити.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_3 , ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовити.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі, не допускається.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України, з урахуванням п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 10 грудня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.