Справа № 199/9/21(2-а/199/23/21)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 199/9/21(2-а/199/23/21)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Полка патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2021 року ( суддя першої інстанції Богун О.О.) у справі №199/9/21(2-а/199/23/21) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області 2 батальйону 2 роти Шулікова Артема Андрійовича за участю третьої особи Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Полка патрульної поліції у м.Кривий Ріг про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська суду із адміністративним позовом до поліцейського патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області рядового поліції 2 батальйону 2 роти Шулікова Артема Андрійовича, третя особа: Департамент Патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Полк патрульної поліції у місті Кривий Ріг, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 3622934 від 02 січня 2021 року про накладення адміністративного стягнення, винесеної рядовим поліції ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області 2 батальйону 2 роти Шуліковим Артемом Андрійовичем, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 02.01.2021, позивач рухався на своєму автомобілі марки «RENAULT MEGANE», державний номерний знак НОМЕР_1 , на 70 кілометрі траси Н-11 с. Широке, на звуженні дороги, не змінюючи полоси руху згідно з дорожньою розміткою, продовжив рух по крайній правій смузі дорожнього руху. На самому звужені дороги, він був зупинений поліцейським рядовим поліції Шуліковим А.А., який повідомив позивача про те, що ним були порушено п. 9.2. «б» Правил дорожнього руху, а саме: не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідно напрямку руху після знаку 5.24.1.Позивач вважає винесену постанову незаконною оскільки даного адміністративного правопорушення він не вчиняв, будь-які докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем не надавались.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2021 року у справі №199/9/21(2-а/199/23/21) адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи своєї скарги, скаржник посилається на те, що під час винесення оскаржуваного рішення діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєного правопорушення, обґрунтовано виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Справа судом апеляційної інстанції розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАН № 3622934 від 02 січня 2021 року, винесеної рядовим поліції ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області 2 батальйону 2 роти Шуліковим Артемом Андрійовичем, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Так в постанові зазначено, що 02.01.2021, позивач рухався на своєму автомобілі марки «RENAULT MEGANE», державний номерний знак НОМЕР_1 , на 70 кілометрі траси Н-11 с. Широке, на звуженні дороги, не змінюючи полоси руху згідно з дорожньою розміткою, продовжив рух по крайній правій смузі дорожнього руху. На самому звужені дороги, він був зупинений поліцейським рядовим поліції Шуліковим А.А., який повідомив позивача про те, що ним були порушено п. 9.2. «б» Правил дорожнього руху, а саме: не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідно напрямку руху після знаку 5.24.1, чим скоїв адміністративне правопорушення , передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано жодного допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.

Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало порушення позивачем вимог п.9.2.б ПДР України, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 122 КУпАП.

Відповідно до п. 9.2 «б» ПДР, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Вказаний попереджувальний сигнал необхідний для інформування інших водіїв про зміну напрямку руху та надання їм можливості скоригувати свої дії (вибрати безпечну швидкість, перестроїтись в іншу смугу руху, тощо) з урахування відповідного маневру водія, який подає попереджувальний сигнал.

Відповідно до пункту 9.4 ПДР України, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом (пункт 1.10 ПДР України).

Згідно до положень ч. 2 ст. 122 КУпАП адміністративним правопорушенням є порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

За приписами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідачем, ні в ході розгляді справи в суді першої інстанції ні в ході розгляду в суді апеляційної інстанції не надано жодного доказу порушення позивачем правил дорожнього руху, зазначеного у постанові ЕАН №3622934.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до приписів ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідач не надав суду доказів, які підтверджують об`єктивну сторону правопорушення, а саме: здійснення повороту без подачі сигналу світлового покажчика, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Верховний Суд України, у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14 виклав правовий висновок, у відповідності до якого визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Отже, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полка патрульної поліції в м.Кривий Ріг Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2021 року у справі №199/9/21(2-а/199/23/21) залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2021 року у справі №199/9/21(2-а/199/23/21)- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко