Справа № 640/6318/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року м. Київ № 640/6318/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Бокатової Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет споруДержавного бюро розслідувань Рада громадського контролю при Державному бюро розслідувань
провизнання протиправним та скасування індивідуального акту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного бюро розслідувань (надалі - відповідач або ДБР), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Державного бюро розслідувань № 73 від 18.03.2019 «Про оголошення конкурсу з формування складу Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний наказ створює підстави для незаконного дострокового припинення повноважень ОСОБА_1 як члена ради громадського контролю. На думку позивача, спірний наказ порушує право останнього брати участь в управлінні державними справами, передбачене ч. 1 ст. 38 Конституції України. Зокрема, позивач зазначає, що склад Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань затверджено 26.04.2018, однак Державне бюро розслідувань розпочало свою діяльність лише 27 листопада 2018. У зв`язку з цим, на думку позивача, повноваження членів Ради громадського контролю слід обраховувати з моменту початку роботи Державного бюро розслідувань, тобто з 27.11.2018. Відповідно до п. 8 Положення про Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань Рада формується на засадах відкритого та прозорого конкурсу у складі 15 осіб строком на один рік. Таким чином, позивач вважає, що оголошення конкурсу з формування складу Ради громадського контролю, що відбулося на підставі наказу Державного бюро розслідувань № 73 від 18.03.2019, є протиправним.

Разом з позовом позивач подав заяву б/н від 10.04.2019 "Про забезпечення позову", в якій просив суд забезпечити позов шляхом заборони відповідачу проводити конкурс та визначати результати конкурсу з формування складу Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань до закінчення розгляду даної справи по суті.

Справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу було передано судді Пащенку К.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2019 відмовлено у задоволенні заяви б/н від 10.04.2019 "Про забезпечення позову" ОСОБА_1

12.04.2019 ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/6318/19, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання; залучено Раду громадського контролю при Державному бюро розслідувань до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору; постановлено витребувати у відповідача належним чином засвідчену копію наказу Державного бюро розслідувань № 73 від 18.03.2019 «Про оголошення конкурсу з формування складу Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань».

24.06.2019 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача з огляду на таке. 26.04.2018 наказом ДБР № 54, на підставі Протоколу № 1 Засідання Установчих зборів з формування складу Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань від 30.03.2018, було затверджено склад Ради, а тому саме з цієї дати розпочався строк повноважень Ради громадського контролю при ДБР. Крім того, відповідач звертає увагу, що Державне бюро розслідувань як центральний орган виконавчої влади утворено постановою Кабінету Міністрів України від 29.02.2016 № 127. Також, відповідач вказує, що основною формою роботи Ради є засідання. Згідно з Протоколом № 1 перше засідання Ради при ДБР відбулося 17.05.2018. Крім того, Рада громадського контролю при ДБР виступала учасником у декількох адміністративних справах (№ 826/7425/18, № 826/8639/18), провадження в яких було відкрито ще до 27.11.2018. Таким чином, відповідач наголошує, що Рада громадського контролю при ДБР розпочала свою роботу з 26.04.2018, що повністю спростовує доводи позивача.

Через канцелярію до суду від відповідача також надійшли додаткові пояснення, у яких ДБР вказано позицію про не підтвердження ОСОБА_1 порушення його прав та інтересів.

Окремо відповідач примітив, що в межах справи № 640/9025/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправним та скасування наказу Державного бюро розслідувань № 97 від 26.04.2019 "Про припинення діяльності Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань" підтверджено правомірність спірного у справі № 640/6318/19 наказу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.02.2016 № 127 утворено Державне бюро розслідувань як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Наказом Державного бюро розслідувань № 54 від 26.04.2018 затверджено склад Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань.

Протоколом № 1 засідання Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань від 17 травня 2018 затверджено зокрема обрання голови, секретаря, заступника голови Ради, осіб, уповноважених представляти Раду у засобах масової інформації; обрання осіб до складу Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань; створено Робочу групу з питань удосконалення та напрацювання змін до законодавства щодо діяльності Державного бюро розслідувань та покладено на неї завдання з розроблення Регламенту діяльності Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань.

Наказом Державного бюро розслідувань № 73 від 18.03.2019 оголошено конкурс із формування складу Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань шляхом інтернет-голосування.

Наказом Державного бюро розслідувань № 97 від 26.04.2019 припинено діяльність Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань у складі, затвердженому Наказом Державного бюро розслідувань № 54 від 26.04.2018. Відповідно до Наказу № 97 від 26.04.2019 останнім днем діяльності Ради вважається 26.04.2019.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Закон України «Про Державне бюро розслідувань» визначає Державне бюро розслідувань як державний правоохоронний орган, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» з метою забезпечення прозорості та цивільного контролю за діяльністю при Державному бюро розслідувань утворюється Рада громадського контролю у складі 15 осіб, яка формується на засадах відкритого та прозорого конкурсу.

Відповідно до п. 1 Положення про Раду громадського контролю при Державному бюро розслідувань (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення) Рада є колегіальним консультативно-дорадчим органом, що утворюється відповідно до Закону України «Про державне бюро розслідувань» для забезпечення прозорості та цивільного контролю за діяльністю Державного бюро розслідувань.

Пункт 2 Положення визначає, що Рада у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, іншими актами законодавства, а також цим Положенням.

Рада здійснює свою діяльність на засадах верховенства права, законності і гласності, позапартійності, неупередженості, вільного волевиявлення та рівноправності її членів, відповідальності та відкритості для суспільства, а також невтручання в діяльність Державного бюро розслідувань та його працівників.

Відповідно до п. 2 Порядку формування складу Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань (далі - Порядок) Рада формується у складі 15 осіб, відібраних за результатами відкритого та прозорого конкурсу.

Конкурс з формування складу Ради проводиться шляхом рейтингового інтернет-голосування громадян, які проживають на території України.

Пунктами 4, 5 вказаного Порядку визначається, що Рішення про проведення конкурсу з формування складу Ради та інтернет-голосування приймає Директор Державного бюро розслідувань.

Рішення про проведення конкурсу з формування нового складу Ради (обрання нового члена Ради замість члена Ради, повноваження якого припинені достроково) приймається Директором Державного бюро розслідувань не пізніше ніж за 30 робочих днів до закінчення строку повноважень діючої Ради або на наступний робочий день з дня прийняття рішення про дострокове припинення повноважень члена Ради.

Оголошення про проведення конкурсу оприлюднюється на офіційному веб-сайті Державного бюро розслідувань протягом трьох днів з дня прийняття рішення про проведення конкурсу з формування складу Ради та інтернет-голосування.

Пункт 12 Порядку визначає, що наказ про затвердження складу Ради або внесення змін до такого складу разом з оголошенням про результати рейтингового інтернет-голосування із зазначенням кількості голосів, поданих за кожного кандидата, а у разі проведення конкурсу для обрання члена (членів) Ради замість того (тих), повноваження якого (яких) припинені, - із зазначенням обраного члена (членів) Ради, видається протягом 10 робочих днів після проведення голосування і оприлюднюється на офіційному веб-сайті Державного бюро розслідувань на наступний робочий день після його видання.

Відповідно до матеріалів справи Наказом Державного бюро розслідувань № 54 від 26.04.2018 затверджено склад Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань.

Відповідно до п. 5 Положення Рада:

1) заслуховує інформацію про діяльність Державного бюро розслідувань, проводить аналіз стану виконання завдань і заходів, у тому числі визначених стратегічною програмою діяльності Державного бюро розслідувань, та подає пропозиції щодо їх виконання;

2) розглядає звіти Державного бюро розслідувань і затверджує свій висновок щодо них протягом десяти днів з дня їх подання;

3) готує та подає Державному бюро розслідувань пропозиції щодо організації та проведення консультацій з громадськістю, бере участь у таких консультаціях;

4) здійснює громадський контроль за врахуванням Державним бюро розслідувань пропозицій і зауважень громадськості щодо його діяльності, забезпеченням ним прозорості та відкритості своєї діяльності, дотриманням прав і свобод людини і громадянина, доступу до публічної інформації, яка перебуває в його володінні, а також дотриманням законодавства, зокрема у сфері запобігання та протидії корупції;

5) збирає, узагальнює та подає Державному бюро розслідувань інформацію стосовно пропозицій інститутів громадянського суспільства щодо необхідності вирішення питань, пов`язаних з діяльністю Державного бюро розслідувань;

6) бере участь у парламентських слуханнях на тему діяльності Державного бюро розслідувань, виконання покладених на нього завдань, додержання ним законодавства, прав і свобод людини і громадянина;

7) обирає із свого складу трьох представників до складу Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань з подальшим внесенням Директорові Державного бюро розслідувань подання щодо обраних осіб з метою їх включення до складу комісії.

Пункт 6 Положення визначає право Ради:

1) утворювати постійні та тимчасові робочі органи (комісії, експертні групи тощо);

2) отримувати на письмовий запит від Державного бюро розслідувань, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій інформацію, необхідну для забезпечення виконання покладених на неї завдань, крім тієї, що віднесена згідно із законом до інформації з обмеженим доступом;

3) організовувати і проводити зустрічі, конференції, семінари, засідання за круглим столом та інші заходи;

4) реалізовувати інші права, які не суперечать вимогам законодавства.

Згідно з п. 12 Положення Члени Ради на першому її засіданні обирають із свого складу простою більшістю голосів голову Ради, його заступника, секретаря Ради, а також затверджують регламент роботи Ради.

Пункт 18 Положення визначає, що основною формою роботи Ради є засідання, які є відкритими. Засідання проводяться у разі потреби за ініціативою її голови, більшості членів Ради або за зверненням Директора Державного бюро розслідувань, але не рідше одного разу на квартал.

Згідно з матеріалами справи 17.05.2018 Рада провела засідання, на якому було обрано голову, секретаря, заступника голови Ради; осіб, уповноважених представляти Раду у засобах масової інформації; осіб до складу Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань; створено Робочу групу з питань удосконалення та напрацювання змін до законодавства щодо діяльності Державного бюро розслідувань та покладено на неї завдання з розроблення Регламенту діяльності Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань. Вказане підтверджується Протоколом № 1 засідання Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань від 17 травня 2018, наявним у матеріалах справи.

Відповідно до п. 20 Положення Засідання Ради є правоможним, якщо на ньому присутні більше половини її складу.

Згідно з Протоколом № 1 засідання Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань від 17.05.2018 на вказаному засіданні були присутні 12 членів із 15.

Таким чином, означене засідання було визнано правоможним.

Таким чином, з переліченого вище вбачається, що, Рада громадського контролю при Державному бюро розслідувань фактично виконувала свої завдання, зокрема проведення засідань із обранням голови, заступника голови, секретаря Ради, визначенням осіб, які увійдуть до складу Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань, початком роботи над Регламентом діяльності Ради, вже 17.05.2018.

Враховуючи затвердження складу Ради громадського контролю при Державному бюро розслідувань 26.04.2018, а також наявність відомостей про фактичну діяльність Ради у період з 26.04.2018 до 27.11.2018, невмотивованими, за висновками суду, є твердження позивача про оголошення конкурсу з формування складу Ради громадського контролю в розріз встановленого строку.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом в рішенні підкреслювалося, що у відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 22.01.2021 (справа № 420/4262/19).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, правові підстави для стягнення на користь позивача судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову б/н від 10.04.2019 ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко