Справа № 160/14532/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
21.09.2021 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУД» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «СКРОЛ БУД» за період з 01.12.2018 року по 31.12.2018 року, ТОВ «ІНТАЛІОН ПЛЮС» за період з 01.01.2019 року по 28.02.2019 року, ТОВ «КОМПІЛЬНІС» за період з 01.01.2019 року по 31.03.2019 року, за результатами якої складено акт від 23.03.2021 року №963/04-36-07-06/41679226.
Перевіркою встановлено порушення ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ»: п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.10р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено податковий кредит що призвело до заниження податку на додану вартість за грудень 2018 року за березень 2019 року за травень 2019 року за червень 2019 року за липень 2019 року за серпень 2019 року за вересень 2019 року за листопад 2019 року за грудень 2019 року та завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду та як наслідок встановлено неправомірне завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2019 року.
Як зазначає відповідач, за результатами аналізу ЄРПН вищевказаних контрагентів по ланцюгу постачання товару було встановлено відсутність джерела його законного введення в обіг та реального задекларованого виробництва.
Отже, враховуючи вказане, контролюючим органом зроблено висновок про нереальність здійснення господарських операцій за перевірений період між позивачем та його контрагентами з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «СКРОЛ БУД» за період з 01.12.2018 року по 31.12.2018 року, ТОВ «ІНТАЛІОН ПЛЮС» за період з 01.01.2019 року по 28.02.2019 року, ТОВ «КОМПІЛЬНІС» за період з 01.01.2019 року по 31.03.2019 року.
21.09.2021 року в судове засідання з`явились представник позивача та відповідача. У судовому засіданні оголошено перерві до 04.10.2021 року.
04.10.2021 року в судовому засіданні оголошено перерві до 11.10.2021 року.
11.10.2021 року в судове засідання з`явились представник позивача та відповідача.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив, що міститься в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.
Судом ухвалено закрити підготовче засідання та перейти до розгляду справи по суті, подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
02.12.2021 року позивачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.
Згідно з частинами 5, 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Враховуючи пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що станом на час проведення перевірки ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ» знаходилось на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
23.03.2021 року за результатами перевірки складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки №963/04-36-07-06/41679226.
Перевіркою встановленні такі порушення ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ»:
На підставі акту №963/04-36-07-06/41679226 від 23.03.2021 року контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення:
Рішенням Державної фіскальної служби України від 21.07.2021 року за №16746/6/99-00-06-01-02-06 скаргу ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ» частково задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 19.04.2021 року № у частині застосування штрафних санкцій, які перевищують розмір визначений п.123.1 ст.123 ПКУ, у редакції, що діє з 01.01.2021 року, а в іншій частині зазначене ППР та ППР від 19.04.2021 № залишено без змін.

На підставі рішення ДПС України від 21.07.2021 року №16746/6/99-00-06-01-02-06, ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято нове податкове повідомлення-рішення за формою «Р» від 27.07.2021 року за №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 4960489,60 грн., з яких 4509536,00 грн сума основного зобов`язання, 450953,6 грн. сума штрафних санкцій.

Отже, предметом розгляду даної адміністративної справи є правомірність податкових повідомлень-рішень, а саме:

- форми «Р» від 27.07.2021 року за №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 4960489,60 грн.;

- форми «В4» від 19.04.2021 року № про зменшення суми від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 114468,00 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В силу приписів п.44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість включає наступне.

Для встановлення факту здійснення господарської операції, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, такі як: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Встановлення спеціальної правосуб`єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

Встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. А наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Враховуючи викладене, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ» та його контрагентами ТОВ «СКРОЛЛ БУД» (), ТОВ «ІНТАЛІОН ПЛЮС» (), ТОВ «КОМПІЛЬНІС» ()

Взаємовідносини ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ» та ТОВ «СКРОЛЛ БУД» () відбувались на підставі договору поставки від 01.10.2018 року №10/3, відповідно до якого постачальник (ТОВ «СКРОЛЛ БУД») зобов`язується передати у власність покупцю (ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ») продукцію (надалі іменується «товар» - паливні гранули з лушпиння соняшника).

Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених договором.

Загальна сума даного договору становить 6 048 000грн. 00коп., у тому числі ПДВ 1008000,00грн.

На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем надано: видаткова накладна №01/12/18-01 від 01.12.2018 року; видаткова накладна №04/12/18-01 від 04.12.2018 року; видаткова накладна №08/12/18-01 від 08.12.2018 року; видаткова накладна №13/12/18-01 від 13.12.2018 року; видаткова накладна №17/12/18-01 від 17.12.2018 року; видаткова накладна №19/12/18-01 від 19.12.2018 року; видаткова накладна №21/12/18-01 від 21.12.2018 року; видаткова накладна №22/12/18-01 від 22.12.2018 року; видаткова накладна №27/12/18-01 від 27.12.2018 року; картка рахунку 631 за січень 2019-лютий 2019 року; платіжні доручення №1452 від 26.12.2018 на суму 635 000,00 грн.; №1453 від 26.12.2018 на суму 670 000,00 грн.; №1454 від 26.12.2018 на суму 585 000,00 грн.; №1455 від 26.12.2018 на суму 655 000,00 грн.; №1456 від 26.12.2018 на суму 479 000,00 грн.; №1476 від 28.12.2018 на суму 625 000,00 грн.; №1477 від 28.12.2018 на суму 555 000,00 грн.; №1478 від 28.12.2018 на суму 506 000,00 грн., податкові накладні №№242, 241, 244, 243, 664, 663, 666, 667, 665 за період грудень 2018 року.

Взаємовідносини ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ» та ТОВ «КОМПІЛЬНІС» () відбувались на підставі:

- договору поставки від 26.12.2018 року №12/1, відповідно до якого постачальник (ТОВ «КОМПІЛЬНІС») зобов`язується передати у власність покупцю (ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ») продукцію (надалі іменується «товар» - паливні палети з лушпиння соняшника).

- договору поставки від 15.02.2019 року №15/02-19, відповідно до якого постачальник (ТОВ «КОМПІЛЬНІС») зобов`язується передати у власність покупцю (ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ») продукцію (надалі іменується «товар» - паливні палети з лушпиння соняшника).

- договору поставки від 15.03.2019 року №15/03-19, відповідно до якого постачальник (ТОВ «КОМПІЛЬНІС») зобов`язується передати у власність покупцю (ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ») продукцію (надалі іменується «товар» - паливні палети з лушпиння соняшника).

На підтвердження виконання зазначених договорів позивачем надано: видаткова накладна №23/01/19-01 від 23.01.2019 року; видаткова накладна №23/01/19-02 від 23.01.2019 року; видаткова накладна №23/01/19-03 від 23.01.2019 року; видаткова накладна №23/01/19-04 від 23.01.2019 року; видаткова накладна №23/01/19-05 від 23.01.2019 року; видаткова накладна №23/01 /19-06 від 23.01.2019 року; видаткова накладна №23/01/19-07 від 23.01.2019 року; видаткова накладна №21/01/19-01 від 21.01.2019 року; видаткова накладна №21/01/19-02 від 21.01.2019 року; видаткова накладна №21/01/19-03 від 21.01.2019 року; видаткова накладна №21/01/19-04 від 21.01.2019 року; видаткова накладна №21/01/19-05 від 21.01,2019 року; видаткова накладна №21/01/19-06 від 21.01.2019 року; видаткова накладна №21/01/19-07 від 21.01.2019 року; видаткова накладна №17/01/19-01 від 17.01.2019 року; видаткова накладна №17/01/19-02 від 17.01.2019 року; видаткова накладна №17/01/19-03 від 17.01.2019 року; видаткова накладна №17/01/19-04 від 17.01.2019 року; видаткова накладна №17/01/19-05 від 17.01.2019 року; видаткова накладна №17/01/19-06 від 17.01.2019 року; видаткова накладна №17/01/19-07 від 17.01.2019 року; видаткова накладна №14/01/19-01 від 14.01.2019 року; видаткова накладна №14/01/19-03 від 2019 року; видаткова накладна №14/01/19-04 від 14.01.2019 року; видаткова накладна №14/01/19-05 від 14.01.2019 року; видаткова накладна №14/01/19-06 від 14.01.2019 року; видаткова накладна №14/01/19-07 від 14.01.2019 року; видаткова накладна №14/01/19-08 від 14.01.2019 року; видаткова накладна №10/01/19-01 від 10.01.2019 року; видаткова накладна №10/01/19-02 від 10.01.2019 року; видаткова накладна №10/01/19-03 від 10.01.2019 року; видаткова накладна №10/01/19-04 від 10.01.2019 року; видаткова накладна №10/01/19-05 від 10.01.2019 року; видаткова накладна №10/01/19-06 від 10.01.2019 року; видаткова накладна №10/01/19-07 від 10.01.2019 року; видаткова накладна №10/01/19-08 від 10.01.2019 року; видаткова накладна №08/01/19-01 від 08.01.2019 року; видаткова накладна №08/01/19-02 від 08.01.2019 року; видаткова накладна №08/01/19-03 від 08.01.2019 року; видаткова накладна №08/01/19-04 від 08.01.2019 року; видаткова накладна №08/0119-05 від 08.01.2019 року; видаткова накладна №10/01/19-06 від 10.01.2019 року; видаткова накладна №10/01/19-07 від 10.01.2019 року; видаткова накладна №10/01/19-08 від 10.01.2019 року; видаткова накладна №08/01/19-01 від 08.01.2019 року; видаткова накладна №08/01/19-02 від 08.01.2019 року; видаткова накладна №08/01/19-03 від 08.01.2019 року; видаткова накладна №08/01/19-04 від 08.01.2019 року; видаткова накладна №08/01019-05 від 08.01.2019 року; видаткова накладна №08/01/19-06 від 08.01.2019 року; видаткова накладна №08/01719-07 від 08.01.2019 року; видаткова накладна №04/01/19-01 від 04.01.2019 року; видаткова накладна №04/01/19-02 від 04.01.2019 року; видаткова накладна №04/01/19-03 від 04.01.2019 року; видаткова накладна №04/01/19-04 від 04.01.2019 року; картка рахунку 631 за Січень 2019-Лютий 2019 року; платіжне доручення №1961 від 22.02.2019 року; платіжне доручення №1962 від 22.02.2019 року; платіжне доручення №1963 від 22.02.2019 року; платіжне доручення №1964- від 22.02.2019 року; платіжне доручення №1965 від 22.02.2019 року; платіжне доручення №2017 від 28.02.2019 року; видаткова накладна №28/02/19-01 від 28.02.2019 року; видаткова накладна №28/02/19-02 від 28.02.2019 року; видаткова накладна №28/02/19-03 від 28.02.2019 року; видаткова накладна №28/02/19-04 від 28.02.2019 року; видаткова накладна №28/02/19-05 від 28.02.2019 року; видаткова накладна №28/02/19-06 від 28.02.2019 року; видаткова накладна №28/02/19-07 від 28.02.2019 року; видаткова накладна №28/02/19-08 від 28.02.2019 року; видаткова накладна №27/02/19-01 від 27.02.2019 року; видаткова накладна №27/02/19-02 від 27.02.2019 року; видаткова накладна №27/02/19-03 від 27.02.2019 року; видаткова накладна №27/02/1*9-04 від 27.02.2019 року; видаткова накладна 27/02/19-05 від 27.02.2019 року; видаткова накладна №27/02/19-06 від 27.02.2019 року; видаткова накладна №27/02/19-07 від 27.02.2019 року; видаткова накладна №26/02/19-01 від 26.02.2019 року; видаткова накладна №26/02/19-02 від 26.02.2019 року; видаткова накладна №26/02/19-03 від 26.02.2019 року; видаткова накладна №26/02/19-04 від 26.02.2019 року; видаткова накладна №26/02/19-04 від 26.02.2019 року; видаткова накладна №26/02/19-05 від 26.02.2019 року; видаткова накладна №26/02/19-06 від 26.02.2019 року; видаткова накладна №26/02/19-07 від 26.02.2019 року; видаткова накладна №26/02/19-08 від 26.02.2019 року; видаткова накладна №25/02/19-01 від 25.02.2019 року; видаткова накладна №25/02/19-02 від 25.02.2019 року; видаткова накладна №25/02/19-03 від 25.02.2019 року; видаткова накладна №25/02/19-04 від 25.02.2019 року; видаткова накладна №25/02/19-05 від 25.02.2019 року; видаткова накладна №25/02/19-06 від 25,02.2019 року; видаткова накладна №25/02/79-07 від 25.02.2019 року; видаткова накладна №22/02/19-01 від 22.02.2019 року; видаткова накладна №22/02/19-02 від 22.02.2019 року; видаткова накладна №22/02/19-03 від 22.02.2019 року; видаткова накладна №22/02/19-04 від 22.02.2019 року; видаткова накладна №22/02/19-05 від 22.02.2019 року; видаткова накладна №22/02/19-06 від 22.02.2019 року; видаткова накладна №22/02/19-07 від 22.02.2019 року; видаткова накладна №22/02/19-08 від 22.02.2019 року; видаткова накладна №20/02/19-01 від 20.02.2019 року; видаткова накладна №20/02/19-02 від 20.02.2019 року; видаткова накладна №20/02/19-03 від 20.02.2019 року; видаткова накладна №20/02/19-04 від 20.02.2019 року; видаткова накладна №20/02/19-05 від 20.02.2019 року; видаткова накладна №20/02/19-06 від 20.02.2019 року; видаткова накладна №20/02/19-07 від 20.02.2019 року; видаткова накладна №20/02/19-08 від 20.02.2019 року; видаткова накладна №18/02/19-01 від 18.02.2019 року; видаткова накладна №18/02/19-02 від 18.02.2019 року; видаткова накладна №18/02/19-03 від 18.02.2019 року; видаткова накладна №18/02/19-04 від 18.02.2019 року; видаткова накладна №18/02/19-05 від 18.02.2019 року; видаткова накладна №18/02/19-06 від 18.02.2019 року; видаткова накладна №18/02/19-07 від 18.02.2019 року; картка рахунку 631 за 1 квартал 2019 року; видаткова накладна №18/03-07 від 18.03.2019 року; видаткова накладна №18/03-06 від 18.03.2019 року; видаткова накладна №18/03-05 від 18.03.2019 року; видаткова накладна №18/03-04 від 18.03.2019 року; видаткова накладна №18/03-03 від 18.03.2019; видаткова накладна №18/03-02 від 18.03.2019; видаткова накладна №18/03-01 від 18.03.2019; видаткова накладна №20/03-07 від 20.03.2019; видаткова накладна №20/03-06 від 20.03.2019; видаткова накладна №20/03-05 від 20.03.2019; видаткова накладна №20/03-04 від 20.03.2019; видаткова накладна №20/03-03 від 20.03.2019; видаткова накладна №20/03-02 від 20.03.2019; видаткова накладна №20/03-01 від 20.03.2019; видаткова накладна №21/03-07 від 21.03.2019; видаткова накладна №21/03-06 від 21.03.2019; видаткова накладна №21/03-05 від 21.03.2019; видаткова накладна №21/03-04 від 21.03.2019; видаткова накладна №21/03-03 від 21.03.2019; видаткова накладна №21/03-02 від 21.03.2019; видаткова накладна №22/03-07 від 22.03.2019; видаткова накладна №22/03-06 від 22.03.2019; видаткова накладна.№22/03-05 від 22.03.2019; видаткова накладна №22/03-04 від 22.03.2019; видаткова накладна №22/03-03 від 22.03.2019; видаткова накладна №22/03-02 від 22.03.2019; видаткова накладна №22/03-01 від 22.03.2019; видаткова накладна №25/03-07 від 25.03.2019; видаткова накладна №25/03-06 від 25.03.2019; видаткова накладна №25/03-05 від 25.03.2019; видаткова накладна №25/03-04 від 25.03.2019; видаткова накладна №25/03-03 від 25.03.2019; видаткова накладна№25/03-02 від 25.03.2019; видаткова накладна №25/03-01 від 25.03.2019; видаткова накладна №27/03-07 від 27.03.2019; видаткова накладна №27/03-06 від 27.03.2019; видаткова накладна №27/03-05 від 27.03.2019; видаткова накладна №27/03-04 від 27.03.2019; видаткова накладна №27/03-03 від 27.03.2019; видаткова накладна №27/03-02 від 27.03.2019; видаткова накладна №27/03-01 від 27.03.2019; видаткова накладна №28/03-07 від 28.03.2019; видаткова накладна №28/03-06 від 28.03.2019; видаткова накладна №28/03-05 від 28.03.2019; видаткова накладна №28/03-04 від 28.03.2019; видаткова накладна №28/03-03 від 28.03.2019; видаткова накладна №28/03-01 від 28.03.2019; видаткова накладна №28/03-02 від 28.03.2019; видаткова накладна №29/03-07 від 29,03.2019; видаткова накладна №29/03-06 від 29.03.2019; видаткова накладна №29/03-05 від 29.03.2019; видаткова накладна №29/03-04 від 29.03.2019; видаткова накладна №29/03-03 від 29.03.2019; видаткова накладна №29/03-02 від 29.03.2019; видаткова накладна №29/03-01 від 29.03.2019; акт звірки взаємних розрахунків по стану за період: 2019; платіжне доручення №2709 від 18.06.2019; платіжне доручення №2708 від 18.06.2019; платіжне доручення №2707 від 18.06.2019; платіжне доручення №2706 від 18.06.2019; платіжне доручення №2705 від 18.06.2019; платіжне доручення №2770 від 25.06.2019; платіжне доручення №28'15 від 15.07.2019; платіжне доручення №2850 від 18.07.2019, податкові накладні №118, 119, 120, 121, 122, 123, 124 за період січень 2019 року, розрахунки коригування №2, 5, 7, 6, 3, 1, 4 до податкових накладних №118, 119, 120, 121, 122, 123, 124 за період січень 2019 року, податкові накладні №233, 234, 235, 236, 237, 238, 239 за період лютий 2019 року, податкові накладні №306, 307, 308, 309, 310, 311, 312, 313 за період березень 2019 року.

Взаємовідносини ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ» та ТОВ «ІНТАЛІОН ПЛЮС» () відбувались на підставі:

- договору поставки від 26.12.2018 року №16/1, відповідно до якого постачальник (ТОВ «ІНТАЛІОН ПЛЮС») зобов`язується передати у власність покупцю (ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ») продукцію (надалі іменується «товар» - паливні палети з лушпиння соняшника).

- договору поставки від 27.01.2019 року №01/02-19, відповідно до якого постачальник (ТОВ «ІНТАЛІОН ПЛЮС») зобов`язується передати у власність покупцю (ТОВ «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ») продукцію (надалі іменується «товар» - паливні палети з лушпіння соняшника).

На підтвердження виконання зазначених договорів позивачем надано: видаткова накладна №15/02/19-01 від 15.02.2019 року; видаткова накладна №15/02/19-02 від 15.02.2019 року; видаткова накладна №15/02/19-03 від 15.02.2019 року; видаткова накладна №15/02/19-04 від 15.02.2019 року; видаткова накладна №15/02/19-05 від 15.02.2019 року; видаткова накладна №15/02/19-06 від 15.02.2019 року; видаткова накладна №15/02/19-07 від 15.02.2019 року; видаткова накладна №13/02/19-01 від 13.02.2019 року; видаткова накладна №13/02/19-02 від 13.02.2019 року; видаткова накладна №13/02/19-03 від 13.02.2019 року; видаткова накладна №13/02/19-04 від 13.02.2019 року; видаткова накладна №13/02/19-05 від 13.02.2019 року; видаткова накладна №13/02/19-06 від 13.02.2019 року; видаткова накладна №13/02/19-07 від 13.02.2019 року; видаткова накладна №13/02/19-08 від 13.02.2019 року; видаткова накладна №12/02/19-01 від 12.02.2019 року; видаткова накладна №12/02/19-02 від 12.02.2019 року; видаткова накладна №12/02/19-03 від 12.02.2019 року; видаткова накладна №12/02/19-04 від 12.02.2019 року; видаткова накладна №12/02/19-05 від 12.02.2019 року; видаткова накладна №12/02/19-06 від 12.02.2019 року; видаткова накладна №12/02/19-07 від 12.02.2019 року; видаткова накладна №12/02/19-08 від 12.02.2019 року; видаткова накладна №11/02/19-01 від 11.02.2019 року; видаткова накладна №11/02/19-02 від 11.02.2019 року; видаткова накладна №11/02/19-03 від 11.02.2019 року; видаткова накладна №11/02/19-04 від 11.02.2019 року; видаткова накладна №11/02/19-05 від 11.02.2019 року; видаткова накладна №11/02/19-06 від 11.02.2019 року; видаткова накладна №11/02/19-07 від 11.02.2019 року; видаткова накладна №11/02/19-08 від 11.02.2019 року; видаткова накладна №07/02/19-01 від 07.02.2019 року; видаткова накладна №07/02/19-02 від 07.02.2019 року; видаткова накладна №07/02/19-03 від 07.02.2019 року; видаткова накладна №07/02/19-04 від 07.02.2019 року; видаткова накладна №07/02/19-05 від 07.02.2019 року; видаткова накладна №07/02/19-06 від 07.02.2019 року; видаткова накладна №07/02/19-07 від 07.02.2019 року; видаткова накладна №04/02/19-01 від 04.02.2019 року; видаткова накладна №04/02/19-02 від 04.02.2019 року; видаткова накладна №04/02/19-03 від 04.02.2019 року; видаткова накладна №04/02/19-04 від 04.02.2019 року; видаткова накладна №04/02/19-05 від 04.02.2019 року; видаткова накладна №04/02/19-06 від 04.02.2019 року; видаткова накладна №04/02/19-07 від 04.02.2019 року; видаткова накладна №04/02/19-08 від 04.02.2019 року; видаткова накладна №01/02/19-01 від 01.02.2019 року; видаткова накладна №01/02/19-02 від 01.02.2019 року; видаткова накладна №01/02/19-04 від 01.02.2019 року; видаткова накладна №01702/19-05 від 01.02.2019 року; видаткова накладна №01/02/19-06 від 01.02.2019 року; видаткова накладна №01/02/19-07 від 01.02.2019 року; видаткова накладна №01/02/19-08 від 01.02.2019 року; картка рахунку 631 за 1 квартал 2019 року; платіжне доручення №1872 від 14.02.2019 року; платіжне доручення №1886 від 15.02.2019 року; платіжне доручення №1883 від 15.02.2019 року; платіжне доручення №1 884 від 15.02.2019 року; платіжне доручення №1885 від 15.02.2019 року; платіжне доручення №2096 від 12.03.2019 року; платіжне доручення №2095 від 12.03.2019 року; платіжне доручення №2094 від 12.03.2019 року; платіжне доручення №2125 від 19.03.2019 року; платіжне доручення №2124- від 19.03.2019 року; платіжне доручення №2120 від 19.03.2019 року; платіжне доручення №2121 від 19.03.2019 року; платіжне доручення №2122 від 19.03.2019 року; платіжне доручення №.2123 від 19.03.2019 року; платіжне доручення №2128 від 20.03.2019 року; платіжне доручення №2127 від 20.03.2019 року; платіжне доручення №2116 від 28.03.2019 року; платіжне доручення №2117 від 28.03.2019 року; видаткова накладна №29/01/19-01 від 29.01.2019 року; видаткова накладна №29/01/19-02 від 29.01.2019 року; видаткова накладна №29/01/19-03 від 29.01.2019 року; видаткова накладна №29/01/19-04 від 29.01.2019 року; видаткова накладна №29/01/19-05 від 29.01.2019 року; видаткова накладна №29/01/19-06 від 29.01.2019 року; видаткова накладна №28/01/19-01 від 28.01.2019 року; видаткова накладна №28/01/19-02 від 28.01.2019 року; видаткова накладна №28/01/19-03 від 28.01.2019 року; видаткова накладна №28/01 /19-04 від 28.01.2019 року; видаткова накладна №28/01/19-05 від 28.01.2019 року; видаткова накладна №28/01/19-06 від 28.01.2019 року; видаткова накладна №28/01/19-07 від 28.01.2019 року; видаткова накладна №24/01/19-01 від 24-01.2019 року; видаткова накладна №24/01/19-02 від 24.01.2019 року; видаткова накладна №24/01/19-03 від 24-01.2019 року; видаткова накладна №24/01/19-04 від 24.01.2019 року; видаткова накладна №24/01/19-05 від 24.01.2019 року; видаткова накладна №24/01/19-06 від 24.01.2019 року; видаткова накладна №24/01/19-07 від 24.01.2019 року; видаткова накладна №24/01/19-08 від 24.01.2019 року; видаткова накладна №23/01/19-01 від 23.01.2019 року; видаткова накладна №23/01/19-03 від 23.01.2019 року; видаткова накладна №23/01/19-04 від 23.01.2019 року; видаткова накладна №23/01/19-05 від 23.01.2019 року; видаткова накладна №23/01 /19-06 від 23.01.2019року; видаткова накладна №23/01/19-07 від 23.01.2019року; видаткова накладна №23/01/19-08 від 23.01.2019року; видаткова накладна №22/01/19-01 від 22.01.2019року; видаткова накладна №22/01/19-02 від 22.01.2019року; видаткова накладна №22/01/19-03 від 22.01.2019року; видаткова накладна №22/01/19-04 від 22.01.2019року; видаткова накладна №22/01/19-05 від 22.01.2019року; видаткова накладна №22/01/19-06 від 22.01.2019року; видаткова накладна №22/01/19-07 від 22.01.2019року; видаткова накладна №22/01/19-08 від 22.01.2019року; видаткова накладна №17701/19-01 від 17.01.2019року; видаткова накладна №17/01/19-02 від 17.01.2019 року; видаткова накладна №17/01/19-03 від 17.01.2019 року; видаткова накладна №17/01/19-04 від 17.01.2019 року; видаткова накладна №17/01/19-05 від 17.01.2019 року; видаткова накладна №17/01/19-06 від 17.01.2019 року; видаткова накладна №17/01/19-07 від 17.01.2019 року; видаткова накладна №16/01/19-01 від 16.01.2019 року; видаткова накладна №16/01/19-02 від 16.01.2019 року; видаткова накладна №16/01/19-03 від 16.01.2019 року; видаткова накладна №16/01/19-04 від 16.01.2019 року; видаткова накладна №16/01/19-05 від 16.01.2019 року; видаткова накладна №16/01719-06 від 16.01.2019 року; видаткова накладна №16/01/19-07 від 16.01.2019 року; видаткова накладна №16/01/19-08 від 16.01.2019 року; картка рахунку 631 за перший квартал 2019 року; платіжне доручення №2218 від 28.03.2019 року; платіжне доручення №2220 від 28.03.2019 року; платіжне доручення №2221 від 28.03.2019 року; платіжне доручення №2222 від 28.03.2019 року; платіжне доручення №2223 від 28.03.2019 року; платіжне доручення №2224 від 28.03.2019 року; платіжне доручення №2225 від 28.03.2019 року; платіжне доручення №2226 від 29.03.2019 року; платіжне доручення №2227 від 29.03.2019 року; платіжне доручення №2228 від 29.03.2019 року; платіжне доручення №2229 від 29.03.2019 року; платіжне доручення №2230 від 29.03.2019 року; платіжне доручення №2231 від 29.03.2019 року; платіжне доручення №2232 від 29.03.2019 року, податкові накладні №301, 305, 304, 303, 307, 306, 302, 116, 115, 114, 120, 113, 112, 117 за період січень лютий 2019 року.

Дослідивши акт перевірки та надані до суду первинні документи, щодо означених контрагентів позивача, суд робить висновок, що твердження контролюючого органу, викладені в акті перевірки, щодо обставин порушень позивачем податкового законодавства, сформовані не на підставі наданої до перевірки первинної документації, зауважень до змісту та оформлення документів бухгалтерського та податкового обліку позивача, а на підставі зібраної податкової інформації.

Втім, суд звертає увагу, що сама по собі інформація не є достатньою підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Суд наголошує на недопустимості такого підходу податкового органу до оцінки правомірності формування позивачем податкового кредиту, оскільки отримана податкова інформація повинна оцінюватися у співвідношенні з первинною документацією.

Крім того, суд зауважує, що отримання податковим органом податкової інформації, у яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. Зібрана податкова інформація щодо контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Отже, фактично позивачем було надано документи, які дають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій та існування зв`язку між фактом придбання товарів (робіт, послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку та доказами на підтвердження отримання позивачем робіт.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій з контрагентами позивача, суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме, документам первинного бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних фондів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Згідно з п.198.2, ст.198 ПК України- датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.

Пунктом 200.1 ст.200 ПК України встановлено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Держбюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду.

Згідно з п.200.2 ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з цим пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Податкового кодексу, а при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з цим розділом

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, відповідно до якого первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному місяці, в якому вони були здійснені.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів у разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом були досліджені первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договорів із зазначеним вище контрагентами позивача, та встановлено, що вказані господарські операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки стосовно виконання умов досліджуваних договорів, необґрунтованими, оскільки правомірність формування податкового кредиту по вказаним контрагентам підтверджується долученими до матеріалів справи первинними документами.

На думку суду, надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують на реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства.

Так, рух активів при здійсненні вище вказаних операцій підтверджується документами про оплату, накладними, укладеними договорами, документами податкового обліку, копії яких долучені до матеріалів справи та були досліджені судом.

Вищезазначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст.ст.198, 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Крім цього, відповідно до п.2 Розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.5 Розділу ІІ зазначеного Порядку №727, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Всупереч зазначеній вище нормі, податковий орган досліджував дійсність правочинів, тобто фактично контролював дотримання платником податків цивільного законодавства, проте у матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсними в установленому порядку договорів та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних. Водночас зібраними у справі доказами підтверджується реальність господарський операцій позивача, а відтак спростовуються висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Крім того, суд зазначає, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних у всіх первинних документах та документах бухгалтерської звітності (договори, рахунки, банківські виписки), а також не зазначав про порушення вимог чинного податкового законодавства при їх формуванні.

При цьому, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справах №826/11879/13-а, №825/3419/14.

Верховний суд неодноразово наголошував, що встановивши наявність відбитку печатки покупця на спірних документах (ТТН, видаткова накладна) та, враховуючи, що покупець несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

У постанові від 20.12.2018 року у справі №910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Суд зазначає, що висновки контролюючого органу про відсутність у контрагентів позивача (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДФС, проте, податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та сама по собі, окремо від інших доказів або за їх відсутності, не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Крім того, контролюючим органом також не доведено та не надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не доведено та не надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженості дій між ними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.04.2020 року у справі №804/1984/16.

Так само не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 09.10.2019 року у справі №826/16601/18.

Отже, суд робить наступні висновки, що по-перше, податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, не є обов`язковим свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, які є підставами формування бухгалтерського обліку.

По-друге, суд вказує на те, що сама по собі відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.

Втім, на підтвердження своїх висновків, контролюючий орган посилається лише на неподання контрагентами позивача податкової звітності, відсутності у них достатньої кількості трудових ресурсів та основних засобів, можливу підміну послуг.

Разом з тим, зазначені обставини, які фактично носять характер припущень з боку контролюючого органу, недостатньо, щоб стверджувати про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12.12.2019 року у справі №814/1439/17.

Щодо документів про якість товарів, довіреностей на отримання ТМЦ, сертифікатів якості продукції, суд зазначає, що такі документи не є первинними, оскільки не підпадають під визначення первинного документа (надано вище). Складання вказаних документів не є обов`язком підприємства, а їх відсутність не свідчить про нереальність операцій. Усі подібні документи, могли б бути лише додатковим, супутнім свідченням на користь реальності постачання продукції позивачеві. Однак, ненадання таких додаткових документів до перевірки жодним чином не доводить фіктивність операцій між позивачем і його контрагентами та не впливає на податковий облік таких операцій.

Також, позивачем за всіма господарськими операціями із зазначеними контрагентами отримано податкові накладні, які складені та належним чином зареєстровані в ЄРПН, що також підтверджується даними акту перевірки. При цьому, відповідачем не заперечувалось те, що виписані контрагентами податкові накладні відповідають вимогам статті 201 ПК України та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до матеріалів справи на момент здійснення господарських операцій із позивачем контрагенти були зареєстровані як юридичні особи, перебували на обліку у відповідних територіальних ДПІ, володіли спеціальною податковою правосуб`єктністю (зокрема, станом на день складання податкових накладних були платниками ПДВ), яка, у тому числі, надавала право за рахунок проведених операцій формувати їх покупцям податковий кредит.

Щодо факту наявності кримінального провадження, відносно позивача та його контрагентів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, проте, контролюючим органом, всупереч вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, таких доказів як вироки надано не було.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Крім того, суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства, а тому як і зазначалось, необхідно встановлення фактів, які б свідчили про узгодженість дій між позивачем та його контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або обізнаності позивача з будь-якими протиправними діями контрагентів. Проте, під час розгляду справи таких фактів встановлено не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі №804/6942/16, у постанові Верховного Суду від 20.03.2020 року у справі №520/399/19.

В контексті наведеного суд зазначає, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, позивачем надано належно оформлені первинні документи та інші документи, складені в межах вчинених господарських операцій, які в сукупності свідчать про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій та використання їх в межах господарської діяльності позивача, що є підставою для формування платником податкового обліку.

В свою чергу, викладені відповідачем аргументи є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

У пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.

Контролюючим органом не подано доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Отже, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату, лише, ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.03.2018 року у справі №803/1198/16.

Відтак, відповідачем не доведено правомірність висновків про завищення позивачем податкового кредиту та завищення від`ємного значення за перевіряємий період.

У відповідності до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з вимогами ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи докази надані сторонами, суд зазначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірних рішень.

Отже, за сукупності вказаних обставин висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у зв`язку із чим спірні податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви у сумі 22700 грн., відповідно до платіжного доручення від 16.08.2021 року №2075.

Керуючись ст. ст.77, 78, 139, 205, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ» (вул. Харківська, буд. 2, кв. 44, м. Дніпро, 49000, ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17А, м. Дніпро, 49005, код ЄДРПОУ ВП 44118658) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27.07.2021 року № винесеного Головним управління ДПС у Дніпропетровській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 19.04.2021 року № винесеного Головним управління ДПС у Дніпропетровській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП 44118658) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОТРАНСЗБУТ» () судові витрати у розмірі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський