Справа № 520/6391/21
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

09 грудня 2021 р. справа № 520/6391/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії , -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 24.03.2021 року про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 замість посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 28.07.2008 року прийняте за результатом розгляду заяви від 19.03.2021 року; 2) зобов`язання Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 нової посвідки на постійне проживання в Україні за заявою від 19.03.2021 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2021р. провадження у даній справі зупинено, на підставі п.3 ч.1 ст.236 КАС України до набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/8742/21.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2021р. провадження у даній справі поновлено, у зв`язку з набранням законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/8742/21.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що відмова в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання у вигляді картки, що містить безконтактний електронний носій, замість посвідки на постійне проживання виданої раніше, у зв`язку із досягненням 25-річного віку, суперечить закону.

Відповідач, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління, орган публічної адміністрації) із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання є правомірною, оскільки раніше наданий позивачу дозвіл на імміграцію скасовано.

У відповіді на відзив представник позивача підтримав правову позицію, викладену в позовній заяві та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Суд, вивчивши доводи позову, заперечень проти позову та відповіді на відзив, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, заслухавши представників сторін, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судовим розглядом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином В`єтнаму.

28.07.2008 року рішенням ВГІРФО ГУ МВС України в Харківський області позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україні на підставі п.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 терміном дії безстроково.

У відзиві на позов відповідачем зазначено, що дозвіл на імміграцію позивач отримав на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як чоловік, котрий перебуває у шлюбі з іммігранткою гр. СРВ ОСОБА_2 , які дозвіл на імміграцію в Україну надано 25.05.2006 УГІРФО ГУМВС України в Київський області та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 25.05.2006, терміном дії безстроково.

07.08.2008 року зареєстровано місце проживання громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

19.03.2021 року громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 звернувся до Слобідського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківський області із заявою про оформлення нової посвідки на постійне проживання в Україні у вигляді картки, що містить безконтактний електронний носій, замість посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 28.07.2008 року, у зв`язку із досягненням 25-річного віку.

24.03.2021 року ГУ ДМС України в Харківській області було прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання в Україні відповідно до п.п.11 п.62 Постанови Кабінету Міністрів України № 321 від 25.04.2018 року.

Як з`ясовано судом, юридичною підставою для вчинення цього управлінського волевиявлення органом публічної адміністрації обрані приписи п.п.11 п.62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (затверджений постановою КМУ від 25.04.2018р. №321; далі за текстом - Порядок №321).

Фактичною підставою для відмови в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання стало те, що рішенням УДМС України в Київській області від 13.12.2018 року скасовано дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_2 дружині, по якій позивачу як чоловіку було надано дозвіл на імміграцію в Україну.

В подальшому, 28.04.2021 року дозвіл на імміграцію в Україну, який було надано позивачу як чоловіку, що отримав такий дозвіл по дружині, скасовано рішенням Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області №340899.

Рішення Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області №340899 від 28.04.2021 року позивачем оскаржено в судовому порядку.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 по справі №520/8742/21 позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області №340899 від 28.04.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2021 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 по справі № 520/8742/21 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суд відзначає, що суспільні відносини з приводу набуття іноземцем права постійного проживання в Україні регламентовані, зокрема, приписами Закону України від 07.06.2001р. №2491-III "Про імміграцію" та деталізовані нормами Порядку №321.

Так, за визначенням ст.1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

У розумінні ст.1 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Як то передбачено п.1 ч.3 ст.4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію поза квотою на імміграцію надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

У ході розгляду справи судом встановлено, що органами управління від імені Держави України іноземцю було видано дозвіл на імміграцію.

В подальшому, рішенням Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області №340899 від 28.04.2021 вказаний дозвіл на імміграцію скасовано.

Проте, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 по справі №520/8742/21, яке набрало законної сили, рішення Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області №340899 від 28.04.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - скасовано.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що механізм оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання передбачений Порядком №321.

Відповідно до п.7 Порядку №321 обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Згідно з п.16 Порядку №321 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Згідно з п. 18 Порядку 321, у разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

При цьому, пунктом 40 Порядку № 321 передбачено, що для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту; переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку); документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки Згідно з оригіналом та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.

Перелік необхідних документів, як додаток до заяви, є вичерпним.

Подання позивачем до заяви від 19.03.2021 року необхідного та повного пакету документів відповідачем не заперечується, жодних зауважень з боку відповідача до змісту чи до кількості доданих до заяви документів не висловлено ані під час розгляду заяви позивача, ані під час розгляду даної справи.

Окрім того, з урахуванням положень Порядку №321, які регулюють порядок обміну посвідки на постійне проживання, органи міграційної служби проводять ідентифікацію іноземця, перевірку кількості та відповідності порядку наданих документів, перевірку чинності дозволу на імміграцію іноземця, підтверджують факт видачу і посвідки на постійне проживання, перевіряють законність перебування іноземців на території України та підтверджують відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, у разі необхідності.

Водночас, положень щодо перевірки підстав надання дозволу на імміграцію під час обміну посвідки на постійне проживання чинним законодавством не передбачено.

Разом з тим, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області підтверджено та не спростовано факт видачі посвідки на постійне проживання позивачу серії НОМЕР_1 від 28.07.2008 року, яку на час прийняття оскаржуваного рішення не скасовано та не визнано недійсною.

Таких доказів матеріали справи не містять.

Окрім того, як вбачається зі змісту відзиву на позов, станом на час прийняття оскаржуваного рішення, рішення про скасування дозволу на імміграцію громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 не приймалось.

Відповідно до п.п. 11 п.62 Порядку 321, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, в інших випадках, передбачених законом.

Відповідачем у відзиві не зазначено жодних обґрунтувань та правових підстав для прийнятгя рішення про відмову у здійсненні обміну посвідки на постійне проживання.

Разом з цим, жодної норми закону, якою б передбачалась можливість відмови позивачу у видачі посвідки на постійне проживання, відповідачем не зазначено.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність факту порушення оскарженим управлінським волевиявленням владних публічних прав та інтересів приватної особи.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України.

Указане призвело до погіршення правового становища приватної особи, спричинило настання події виникнення порушеного суб`єктивного публічного права і є підставою для задоволення позову.

Посилання відповідача на те, що позовні вимоги зобов`язального характеру є втручанням до дискреційних повноважень відповідача, суд відхиляє, оскільки належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №820/1329/17, від 24.01.2020 у справі №820/1719/18, від 17.08.2020 у справі №820/1683/18 та від 14 грудня 2020 року у справі № 820/1684/18.

При розв`язанні спору суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Так, заявником при зверненні до суду було сплачено 1816,00 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 13.04.2021р. Проте, заявлені у межах даної справи вимоги підлягали оплаті судовим збором у сумі 908,00 грн. як за дві похідні вимоги немайнового характеру.

Отже, співвідносно до обсягу задоволених вимог, стягненню з відповідача-владного суб`єкта на користь заявника підлягає сума у розмірі 908,00 грн.

При цьому, зайво сплачений судовий збір може бути повернуто за процедурою згідно ст. 7 Закону України "Про судовий збір", натомість підстав для його стягнення з владного суб`єкта немає.

Розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу буде вирішуватися судом в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 24.03.2021 року про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 замість посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 28.07.2008 року прийняте за результатом розгляду заяви від 19.03.2021 року.

Зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 нової посвідки на постійне проживання в Україні за заявою від 19.03.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (ідентифікаційний код - 37764460; місцезнаходження - 61057, м. Харків, вул. Римарська, буд. 24) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя О.В. Старосєльцева