Справа № 460/16639/21
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2021-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань забезпечення позову
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Н.О. Дорошенко, розглянувши клопотання представника позивача з питань забезпечення адміністративного позову по справі за позовом
Приватне акціонерне товариство "Дубенський завод гумово-технічних виробів"
доДубенської міської ради
провизнання протиправними та нечинними рішень, зобов`язання вчинення певних дій,
Приватне акціонерне товариство "Дубенський завод гумово-технічних виробів" (далі - ПрАТ "Дубенський завод ГТВ") звернулося до суду з позовом до Дубенської міської ради, в якому просить:
визнати протиправним та нечинним рішення Дубенської міської ради від 15.07.2015 №4207 "Про затвердження Генерального плану м. Дубно Рівненської області" в частині встановлення санітарно-захисної зони для об`єкта ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДУБЕНСЬКИЙ ЗАВОД ГУМОВО-ТЕХНІЧНИХ ВИРОБІВ" в розмірі 100 (сто) метрів в текстовій та графічній частині з моменту прийняття. Залишити в цій частині в силі положення про розмір санітарно-захисної зони в редакції Генерального плану м. Дубно, розробленого у 1993 році Київським Науково-дослідним і проектним інститутом містобудування, затвердженого рішенням Рівненської обласної ради у 1994 році;
визнати протиправним та нечинним рішення Дубенської міської ради від 09.09.2015 №4277 "Про затвердження Плану зонування території (зонінг) міста Дубно Рівненської області" в частині встановлення зони В-4 для об`єкта ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДУБЕНСЬКИЙ ЗАВОД ГУМОВО-ТЕХНІЧНИХ ВИРОБІВ" та зони Ж1-п в межах трьохсотметрової нормативної санітарно-захисної зони підприємства в текстовій та графічній частині з моменту прийняття;
визнати протиправним та нечинним рішення Дубенської міської ради від 26.05.2017 №1708 "Про затвердження детального плану території в м. Дубно в районі вулиць Григорія Чубая, Святослава Балея та провулку Берестецького" в частині встановлення санітарно-захисної зони для об`єкта ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДУБЕНСЬКИЙ ЗАВОД ГУМОВО- ТЕХНІЧНИХ ВИРОБІВ" в розмірі 100 (сто) м в текстовій та графічній частині з моменту прийняття;
зобов`язати Дубенську міську раду та її виконавчі органи, а також посадових осіб Дубенської міської ради та її виконавчих органів рішень враховувати наявність встановленої для ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДУБЕНСЬКИЙ ЗАВОД ГУМОВО-ТЕХНІЧНИХ ВИРОБІВ" санітарно-захисної зони в розмірі 300 (триста) метрів виходячи з положення про розмір санітарно-захисної зони в 300 м в редакції Генерального плану м. Дубно, розробленого у 1993 році Київським Науково-дослідним і проектним інститутом містобудування, затвердженого рішенням Рівненської обласної ради у 1994 році, в тому числі відповідно до графічних матеріалів, при прийнятті будь-яких управлінських рішень та/або вчиненні будь-яких дій.
Одночасно з поданням позовної заяви Приватним акціонерним товариством "Дубенський завод гумово-технічних виробів" подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом:
заборони державним кадастровим реєстраторам здійснювати державну реєстрацію земельних ділянок, що знаходяться в межах нормативної санітарно-захисної зони ПрАТ "Дубенський завод ГТВ" в 300 м відповідно до Схеми існуючих планувальних обмежень Генерального плану м. Дубно, затвердженого рішенням Дубенської міської ради від 15.07.2015 №4207, з цільовим призначенням земельних ділянок: "Землі житлової та громадської забудови", в тому числі за такими кодами 02.01, 02.02, 02.03, 02.04, 02.05, 02.06, 02.07, 02.08, 02.09, 02.10 та будь-яких інших житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей;
заборони Дубенській міській раді включати в порядок денний, розглядати та приймати рішення про надання дозволу на розробку, затверджувати проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах нормативної санітарно-захисної зони ПрАТ "Дубенський завод ГТВ" в 300м відповідно до Схеми існуючих планувальних обмежень Генерального плану м. Дубно, затвердженого рішенням Дубенської міської ради від 15.07.2015 №4207, з цільовим призначенням земельних ділянок: "Землі житлової та громадської забудови", в тому числі за такими кодами 02.01, 02.02, 02.03, 02.04, 02.05, 02.06, 02.07, 02.08, 02.09, 02.10, та будь-яких інших житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей;
заборони Управлінню архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради видавати будівельні паспорти на забудову та містобудівні умови та обмеження для забудови земельних ділянок, що розміщені в межах нормативної санітарно-захисної зони ПрАТ "Дубенський завод ГТВ" в 300м відповідно до Схеми існуючих планувальних обмежень Генерального плану м. Дубно, затвердженого рішенням Дубенської міської ради від 15.07.2015 №4207, житловими будинками, садовими будинками, іншими об`єктами житлового фонду та змішаного функціонального призначення, гуртожитками, готелями та будь-якими іншими житловими об`єктами, об`єктами соціальної інфраструктури та іншими об`єктами, пов`язаними з постійним перебуванням людей;
заборони територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, погоджувати проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність, погоджувати проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах нормативної санітарно-захисної зони ПрАТ "Дубенський завод ГТВ" в 300м відповідно до Схеми існуючих планувальних обмежень Генерального плану м. Дубно, затвердженого рішенням Дубенської міської ради від 15.07.2015 №4207 з цільовим призначенням земельних ділянок: "Землі житлової та громадської забудови", в тому числі за такими кодами 02.01, 02.02, 02.03, 02.04, 02.05, 02.06, 02.07, 02.08, 02.09, 02.10, та будь-яких інших житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача вказує про те, що захід забезпечення позову шляхом заборони державним кадастровим реєстраторам здійснювати державну реєстрацію відповідних земельних ділянок дозволить зафіксувати як незмінний існуючий стан речей і не здійснювати формування земельних ділянок, які не міститимуть відомостей про наявність обмеженнях у використанні земельної ділянки у зв`язку з розміщенням її у нормативній санітарно-захисній зоні ПрАТ "Дубенський завод ГТВ".
Потреба вжити захід забезпечення шляхом заборонити Дубенській міській раді включати в порядок денний, розглядати та приймати рішення про надання дозволу на розробку, затверджувати проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах нормативної санітарно-захисної зони ПрАТ "Дубенський завод ГТВ" в 300 м, які не відповідають вимогам законодавства, обумовлена тим, що відповідач без цього заходу забезпечення і з огляду на прийняті протиправні рішення, які є предметом оскарження, має можливість приймати рішення щодо земельних ділянок в санітарно захисній зоні позивача і формувати нові земельні ділянки, які будуть мати заборонене законом цільове призначення і це може істотно ускладнити виконання рішення суду та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за якими він звернувся. Невжиття заходу призведе до розробки проектів землеустрою на використання земельних ділянок з метою, що не відповідає містобудівній документації. Застосування такого заходу забезпечення дозволить запобігти прийняттю незаконних рішень органом місцевого самоврядування в майбутньому.
У заяві про забезпечення позову також вказано, що заборона Управлінню архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради видавати будівельні паспорти на забудову та містобудівні умови та обмеження для забудови земельних ділянок унеможливить надання дозволу на забудову земельних ділянок, розміщених в межах нормативної санітарно-захисної зони житловими будинками.
Звертає увагу на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, враховуючи наведені позивачем підстави для вжиття таких заходів, дослідивши матеріали позовної заяви, суд зазначає таке.
Порядок вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначено у главі 10 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).
Відповідно до ч.1-3 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.
З аналізу наведених норм убачається, що виклик особи, яка подала заяву про забезпечення позову, в судове засідання для надання пояснень або додаткових доказів, є правом, а не обов`язком суду, і зумовлюється необхідністю отримання додаткових пояснень та доказів у разі, якщо суд дійде висновку, що наявних доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову.
З`ясувавши аргументи представника позивача, наведені на 15-ти аркушах заяви про забезпечення позову, докази, долучені до позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що в даному випадку наведених заявником доводів та наданих доказів достатньо для розгляду такої заяви, отже об`єктивно відсутня необхідність виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів. Таким чином, суд вважає за можливе розгляд заяви провести у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 154 КАС України, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.2 ст.151 КАС України).
При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Так, зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивачем оскаржуються рішення Дубенської міської ради від 15.07.2015 №4207 "Про затвердження Генерального плану м.Дубно Рівненської області", від 09.09.2015 №4277 "Про затвердження Плану зонування території (зонінг) міста Дубно Рівненської області", від 26.05.2017 №1708 "Про затвердження детального плану території в м. Дубно в районі вулиць Григорія Чубая, Святослава Балея та провулку Берестецького".
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Пунктом 42 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.
Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці (абз.3 ч.1 ст.18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").
Абзацом 2 частини 1 статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.
Відтак, затверджуючи генеральний план м. Дубно, план зонування території м. Дубно та детальний план м. Дубно, міська рада діяла на виконання своїх повноважень з метою упорядкування забудови території.
При цьому, суд наголошує, що оцінка правомірності оскаржуваних рішень Дубенської міської ради може бути надана виключно за наслідками розгляду справи по суті. Вирішення зазначених питань на стадії розгляду заяви про забезпечення позову суперечить меті та завданням правового інституту забезпечення позову.
Суд вважає, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову не є співмірними з позовними вимогами. Вжиття таких заходів забезпечення позову може завдати більшої шкоди правам та охоронюваним законом інтересам інших осіб, які не є учасниками справи, ніж для захисту прав та інтересів позивача, на захист яких подано цей позов.
Крім того, слід зазначити, що предметом розгляду цієї справи є перевірка правомірності рішень Дубенської міської ради в частині обмеження розміру санітарно захисної зони ПрАТ "Дубенський завод ГТВ". Водночас дії, заборонити які просить заявник, безпосередньо не стосуються предмету спору, відтак запропонований заявником спосіб забезпечення позову не відповідає вимогам п.4 ч.1 ст.151 КАС України.
В той же час, суд зауважує, що позивач не обґрунтував доцільності та ефективності застосування судом заходів забезпечення позову та не надав належних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення у зв`язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.
Разом з тим, наведені доводи заявника щодо можливості порушення його прав ґрунтуються на його суб`єктивних судженнях та припущеннях про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення.
Суд зазначає, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.
З огляду на наведене, суд звертає увагу позивача на те, що застосування запропонованих ним заходів забезпечення позову об`єктивно не спроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Водночас, відсутні підстави вважати, що невжиття таких заходів ускладнить виконання або призведе до невиконання рішення суду.
Також суд зазначає, що спірні рішення є нормативно-правовими актами місцевого самоврядування та поширюють свою дію на невизначене коло осіб.
При цьому, відповідно до ч.5 ст.151 КАС України зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.
З наданих позивачем доказів та наведених ним аргументів не встановлено очевидних ознак протиправності рішень та порушення прав позивача.
Таким чином, заявником не обґрунтовано та не підтверджено належними та допустимими доказами необхідність забезпечення позову та не доведено існування обставин, з якими закон пов`язує застосування судом таких заходів.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову з мотивів, наведених позивачем, а відтак заява про забезпечення позову є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 150-158, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Дубенський завод гумово-технічних виробів" про забезпечення позову відмовити повністю.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складений 10.12.21

Суддя Н.О. Дорошенко