Справа № 160/18661/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 09.07.2021 року призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 09.07.2021 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 року №1-р/2020.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано час позивачу для усунення недоліків, шляхом надання до суду оригіналу документа про сплату судового збору.
На виконання вимог вказаної ухвали суду 28.10.2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
19.11.2021 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що страховий стаж позивача становить 25 років 11 місяців 29 днів, в тому числі: 13 років 7 місяців 28 днів. У зв`язку з відсутністю на дату звернення досягнення віку (55 років) позивача повідомлено про відсутність права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Додатково повідомлено позивача про те, що до страхового стажу не враховано період роботи згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 з 03.01.2006 року по 14.04.2006 року, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків. Крім того, в індивідуальних відомостях про застраховану особу з 01.07.2004 року по 31.12.2005 року наявні місяці зі сплатою страхових внесків, які є меншими ніж мінімальний страховий внесок. Також, відповідач-1 не погоджується з позицією позивача щодо застосування при призначенні пільгової пенсії пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, оскільки 09.07.2003 року прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, який є пріоритетним та визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. При цьому, відповідач-1 стверджує, що рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017 року. Також, відповідач-1 зазначає, що суд не втручається у дискрецію суб`єкта владних повноважень, а тому питання щодо призначення, нарахування та виплати пенсії є повноваженням Пенсійного фонду України, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 09.07.2021 року нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні.
Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у відзиві просить зупинити провадження у справі за обставин того, що рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року не набрало законної сили, оскільки Великою Палатою Верховного Суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.04.2021 року в адміністративній зразковій справі №360/3611/20, а ця справа має ознаки типових справ, за якими відкрито провадження у зразковій справі.
Згідно з ч.ч.5, 8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим Жовтневим РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 11.11.2002 року.
09.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
На час звернення ОСОБА_1 до відповідача-1 за призначенням пенсії останньому виповнилося 55 років. Позивач мав страховий стаж роботи 25 рік 11 місяці 29 днів, у тому числі на роботах за списком №2 стажем 13 років 7 місяців 28 дні.
05.08.2021 року Відділом обслуговування громадян №16 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за повідомленням №0400-010219-8/104279 надіслано на адресу позивача вказане рішення.
Не погоджуючись із такими діями відповідачів, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
За приписами ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.
На підставі ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як слідує зі ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Верховною Радою України 03.10.2017 року було ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив Закон №1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами ст.12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість, згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
- чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
- жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ загальний стаж роботи для набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, чоловікам з 25 років до 30 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків - після досягнення 55 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20 вказала, що, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України»).
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Тому відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1 , який на час звернення із заявою про призначення пенсії досяг 55 років, мав страховий стаж роботи 25 років 11 місяців 29 дні, у тому числі на роботах за списком №2 - 13 років 7 місяців 28 днів, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням відсутність достатнього страхового стажу, визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправною.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20 відхиляючи доводи скаржника, зазначила про те, що відповідно до статті 5 Закону №1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон №1058-IV.
Велика Палата Верховного Суду, в постанові від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20, також вказала на те, що не погоджується з посиланням скаржника на абзац 2 пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, відповідно до якого положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону №1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону №1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
При цьому, в постанові від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що зміни до Закону №1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року, тобто раніше ухвалення КСУ Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 року. Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним. При цьому рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.
Вирішуючи спір по суті, судом враховані правові висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у зразковій справі№360/3611/20, які відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Згідно зі ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.
В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 року в справі «Щокін проти України» Європейський суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.
Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст.8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному п.3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Суд зазначає, що обрані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у цьому спорі мотиви прийняття оскаржуваного рішення не враховують правила розв`язання колізій між чинними актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто, на користь позивача.
Біль того, суд звертає увагу на те, що відповідач-2 не заперечує наявність у позивача необхідного загального та пільгового стажу роботи за списком №2, а саме, зазначає про наявність у позивача необхідного пільгового стажу 25 років 11 місяців 29 днів, в тому числі 13 років 7 місяців 28 днів пільгового стажу за Списком №2. Підставою для відмови у призначенні пенсії стали висновки відповідача про відсутність у позивача загального робочого стажу, передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто 30 страхового стажу для чоловіків.
Відтак, оскільки для прийняття рішення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виконано всі умови, визначені законом: позивач досяг 55-річного віку, має більше 25 років загального стажу, за яких більше 13 років пільгового стажу, на переконання суду, зобов`язання відповідача-2 призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію відповідно до п.б) ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.07.2021 року є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Такий спосіб захисту прав позивача матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не буде втручанням у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду, оскільки судом під час розгляду справи та відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії не встановлено інших підстав для відмови у призначенні пенсії, аніж досліджені та спростовані судом у ході розгляду справи.
З огляду на вказане, позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В той же час, щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 09.07.2021 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 року №1-р/2020, суд вказує на їх передчасність та безпідставність, оскільки на момент звернення позивача до суду та на момент ухвалення рішення у цій справі, спір в цій частині відсутній, а тому така позовна вимога є передчасною і задоволенню не підлягає, оскільки судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що ймовірно будуть порушені у майбутньому.
Стосовно визначення позивачем у прохальній частині позову вимог із посиланням на Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії. Такими діями є призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, у відповідності норм законодавства з урахуванням прийнятого Конституційним Судом рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 року, зміст та висновки якого проаналізовані у рішенні суду. Отже, повторне зазначення в резолютивній частині рішення посилання на Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року є недоречним.
Доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладені у відзиві на позовну заяву про необхідність зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20, суд зазначає наступне.
Підстави для зупинення провадження у справі передбачені статтею 236 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначеною статтею визначено передумови для обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та підстави і порядок відновлення зупиненого провадження у справі.
Відповідно до п.9 ч.2 ст.236 Кодексу адміністративного судочинства України суд має право зупинити провадження у справі в разі розгляду типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі - до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі.
При цьому, розгляд типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі не входить до переліку передумов для обов`язкового зупинення провадження.
Суд зазначає, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області задоволено частково. Мотивувальну частину рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.04.2021 року змінено, виклавши її в редакції цієї постанови, а в решті - залишено без змін. Постанова Великої Палати Верховного Суду набрала законної сили 03.11.2021 року, остаточною та оскарженню не підлягає.
Відтак, відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі, отже, у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 необхідно відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
На підставі ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню на його користь пропорційно до задоволених вимог у сумі 681 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України,
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 09.07.2021 року призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 681 (шістсот вісімдесят одна) грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський