Справа № 420/12007/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/12007/21
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини ОСОБА_1 без повного розрахунку;

- скасувати наказ командира 1 загону морської охорони від 04.09.2020 року № 361-ос про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ про виключення зі списків особового складу на день повного розрахунку, а саме 12.02.2021 року;

- зарахувати період з 04.09.2020 року по 12.02.2021 року до загальної вислуги років та виплатити матеріальне та грошове забезпечення за період з 04.09.2020 року по 12.02.2021 року.

В обґрунтування позову зазначалось, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . При цьому, на момент звільнення позивача зі служби з ним не було проведено остаточний розрахунок, який було проведено лише 12.02.2021 року.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою щодо вчинення дій згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак відповідачем було відмовлено у її задоволенні. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одесі у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що станом на день виключення із списків особового складу військової частини 04.09.2020 р. з позивачем не було проведено розрахунок та лише на підставі рішення у суду 12.02.2021 р. позивачу була виплачена заборгованість. Тому, позивач вважає, що оскільки його було виключено зі списків особового складу до проведення з ним усіх необхідних розрахунків , то у відповідності до вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі , наказ командира 1 загону морської охорони від 04.09.2020 року № 361-ос про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 є незаконним.

Відповідачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначають, що виключення позивача зі списків особового складу є законною дією командира частини стосовно звільненого військовослужбовця, а тмоу рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

На момент звільнення позивача зі служби з ним не було проведено остаточний розрахунок, який було проведено лише 12.02.2021 року.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою щодо вчинення дій згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Листом від 01.07.2021 року № 12/К-53, відповідачу повідомлено, що ОСОБА_1 , звільнено з військової служби в запас ЗСУ наказом Голови Державної прикордонної служби України від 07.08.2020 року № 767-ос відповідно до підпункту «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з наданням права носіння військової форми одягу.

Наказом від 04.09.2020 року № 361-ос виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. При цьому, повідомлено, що реалізація вказаних у зверненні вимог Законодавством України, не передбачена.

Також, судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року по справі № 420/10838/20 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (Одеського загону морської охорони) щодо не проведення з 04.09.2020 року остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільнені з військової служби ОСОБА_1 .

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (Одеський загін морської охорони) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 2015 по 2018 рік включно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (Одеський загін морської охорони) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (Одеський загін морської охорони) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2020 року по 15.12.2020 рік у розмірі 67183,18 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Одеського загону морської охорони задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року скасовано в частині зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 вересня 2020 року по 15 грудня 2020 року у розмірі 67183,18грн.

Ухвалено у цій частині постанову, якою стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Одеського загону морської охорони на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 вересня 2020 року по 15 грудня 2020 року у розмірі 69506,16 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Після набуття чинності рішення суду у справі 420/10838/20, ОСОБА_1 звернувся 13.07.2021 року до суду з цим позовом .

Приймаючи рішення щодо відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на момент оскарження дій відповідача по справі № 420/10838/20 не оскаржував наказ від 04.09.2020 року № 361-ос, яким було звільнено позивача за закінчення контракту, цей наказ є чинним на момент розгляду справи у суді. Крім того суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність протиправних дій з боку відповідача під час звільнення зі служби ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ), ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно до абз. 2 ч.1 ст.8 Закону №2011-ХІІ врегульовано, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.8 Закону №2011-ХІІ у разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

Згідно з ч. 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу) не можуть бути звільнені з військової служби до набуття права на пенсію за вислугу років, крім випадків, коли їхня служба припиняється (розривається) у зв`язку із закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням чи у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, за віком, за власним бажанням, за станом здоров`я, через службову невідповідність, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у вигляді позбавлення чи обмеження волі, позбавлення військового звання, позбавлення права займати певні посади, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за корупційне правопорушення або адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, на підставах, визначених частиною другою статті 36 Закону України "Про розвідку", а також через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань - менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду.

У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно до ч.1 ст.15 Закону №2011-ХІІ пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно до ч.9 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно п. 253 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 29.12.2009 р. №1115/2009 Грошове, продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців, які звільняються зі строкової військової служби, здійснюється відповідно до законодавства.

Особам, звільненим зі строкової військової служби кадровим підрозділом органу Держприкордонслужби, видається обліково-послужна картка, припис установленої Адміністрацією Держприкордонслужби форми для направлення на військовий облік, службова характеристика та медична книжка.

Військовослужбовці строкової військової служби за їх бажанням можуть бути звільнені з військової служби у власному цивільному одязі.

Згідно п. 288 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 29.12.2009 р. №1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

Відповідно до п. 292 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 29.12.2009 р. №1115/2009 наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.

Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

Згідно п.293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 29.12.2009 р. №1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Пункт 267 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення), зазначає, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з підстав, визначених частиною шостою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", з ініціативи 1) командування органу Держприкордонслужби - за наявності підстав, передбачених пунктами "а","б", "в","г","е","є","и","і","ї","л" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та 2) військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених пунктами "а", "б", "в", "д", "з", "к" та "м" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Тобто підстава для звільнення, в даному випадку пункт «а» значить «у зв`язку із закінченням строку контракту», яка була наявна, тому висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивача звільнили законно є обґрунтованим .

Також, згідно абз. 3 пункту 273 цього Положення зазначається, що військовослужбовці, яких звільнено з військової служби за віком чи у зв`язку із закінченням строку контракту, виключаються зі списків особового складу органу Держприкордонслужби в день, що настає за днем досягнення граничного віку перебування на військовій службі чи днем закінчення контракту про проходження військової служби. Здавання посади такими військовослужбовцями повинно бути здійснено не пізніше дня досягнення ними граничного віку перебування на військовій службі чи закінчення строку контракту.

Крім того судова колегія зазначає, що пунктами 288 297 розділу «Порядку звільнення з військової служби» Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України не передбачено заборони щодо виключення військовослужбовця зі списків особового складу без проведення із ним остаточного розрахунку.

Зокрема, слід звернути увагу, що згідно пункту 294 зазначеного розділу Положення не допускається виключення військовослужбовця зі списків особового складу органу Держприкордонслужби через звільнення в період його тимчасової непрацездатності та в період перебування військовослужбовця у відпустці, однак матеріалами справи встановлено, що вказані обставини були відсутні в даному випадку.

Також, колегія суддів звертає увагу, що у разі непроведення остаточного розрахунку, настає відповідальність військової частини, яка не провела такий розрахунок.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням суду у справі № 420/10838/20 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов`язано виплатити йому належні суми та середній заробіток за весь час затримки розрахунку, та такі кошти вже були виплачені на користь позивача, що свідчить про понесення військовою частиною відповідальність згідно із Законом.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач на момент оскарження дій відповідача по справі № 420/10838/20 не оскаржував наказ від 04.09.2020 року № 361-ос, яким було звільнено позивача за закінчення контракту, цей наказ є чинним на момент звернення позивача з цим позовом до суду.

При цьому порушені права позивача були поновлені в судовому порядку (справа № 420/10838/20 ) в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (Одеського загону морської охорони) щодо не проведення з 04.09.2020 року остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільнені та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 2015 по 2018 рік включно, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2020 року по 15.12.2020 рік у розмірі 67183,18 грн.

В свою чергу, апелянт не наводить будь-яких правових підстав, які б передбачали задоволення вимог апеляційної скарги та які б могли обґрунтувати його позицію, оскільки позивач лише перераховує різні нормативно-правові акти, які не містять саме заборони виключати військовослужбовців зі списків особового складу без остаточного розрахунку.

Також, апелянтом не навадено правових положень, які б передбачали зараховувати до вислуги років той час, який військовослужбовець не служив, виплачувати грошове забезпечення та матеріальне забезпечення, в інших випадках окрім поновлення на військовій службі внаслідок незаконного звільнення.

Більш того, апелянт помилково посилається на норми пункту 293 Положення, стверджуючи, що звільненню військовослужбовця передує подання ним відповідного рапорту, та те що виключити військовослужбовця зі списків особового складу можна за умови висловлення їм на це згоди, оскільки пункт 293 Положення ніякої заборони щодо виключення зі списків особового складу без розрахунку не містить.

З огляду на викладенні обставини, судова колегія вважає, що оскільки відсутні правові норми, які б свідчили про можливість здійснювати виплати грошового та матеріального забезпечення без поновлення на військовій службі, а також зарахування часу між виключенням зі списків особового складу та фактичним розрахунком, при законному звільнені, тому судом першої інстанції ухвалено законне рішення про відмову в задоволенні позову.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець