Справа № 160/9071/20
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 160/9071/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі №160/9071/20 за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання вимоги недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області, щодо зазначення у вимозі про сплату боргу від 11.05.2019р. № Ф-1933-52/04-63-У строку набрання чинності вимоги про сплату недоїмки (боргу) 07.10.2019р. та направлення її до примусового виконання як виконавчий документ;

- визнати вимогу ГУ ДПС України у Дніпропетровській області про сплату боргу від 11.05.2019р. № Ф-1933-52/04-63-У, недійсною та скасувати.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно о приписів ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 06.03.2008 року по 04.11.2019 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, та перебувала на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.

Головним управління ДПС у Дніпропетровській області сформовано та листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення направлено позивачу на адресу АДРЕСА_1 , вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-1933-52/04-63 від 11 травня 2019 року на суму 21030,90 грн, який повернуто на адресу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 03.07.2019 року, що підтверджено конвертом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Головним управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області направлено на адресу Соборного відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпра) заяву про примусове виконання від 22.10.2019 року № 18497/10/04-36-51-60 разом з вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1933-52/04-63 від 11 травня 2019 року. У вказаній вимозі зазначено дату набрання чинності вимоги 07.10.2019 року.

Вирішуючи заявлений спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

Приписами пункту 42.1, 42.2 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пункт 42.4 статті 42 ПК України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Як вбачається з матеріалів справи, конверт з відправленням, яким позивачу надіслана вимога про сплату боргу від 11.05.2019 р. № Ф-1933-52/04-63 не містить дати повернення до контролюючого органу, з огляду на те, що на конверті печатка низької якості унеможливлює встановлення дати відправлення та дати отримання.

Водночас, лист з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, який повернуто на адресу ГУ ДПС у Дніпропетровській області з штрих кодовим ідентифікатором відправлення 520 містить штамп датований 03.07.2019 року, що підтверджено конвертом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Доводи апелянта з посиланням на листи Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта» від 02.03.2020 р. № 39-Б-04-502, в яких зазначено, що лист штрих кодовим ідентифікатором відправлення 520 повернений за закінченням терміну зберігання за зворотною адресою 25.06.2019 р., колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що наведені дані сайті Укрпошти про відправлення штрих кодовим ідентифікатором відправлення 520 не зареєстровані, та викладені у листі від 02.03.2020 р. № 39-Б-04-502 дані суперечать встановленим обставинам справи.

Також відповідно до приписів пункту 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно.

Також колегія суддів розцінює критично доводи апелянта стосовно того, що судом першої інстанції не перевірено дані щодо пропуску пред`явлення відповідачем виконавчого документа до виконання, з огляду на наступне.

Так, відповідно до приписів пункту першого частини першої статті 26 Закону України Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За приписами пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно частин 1-2 статті 12 Закону України Про виконавче провадження виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції стосовно того, що обставини пропуску встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, мають встановлюватись державним виконавцем під час вирішення питання щодо відкриття виконавчого провадження.

Крім того, дії ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо зазначення у вимозі про сплату боргу від 11.05.2019 р. № Ф-1933-52/04-63-У строку набрання чинності вимоги про сплату недоїмки (боргу) 07.10.2019 р. не піддягають окремому оскарженню. При цьому, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1933-52/04-63 від 11.05.2019 р. є чинною та позивачем в судовому порядку не оскаржена.

Крім того, судом першої інстанції правомірно враховано те, що ФОП ОСОБА_1 в судовому порядку було оскаржено постанову Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження № 60429084 від 28.10.2019 р. та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 року у справі № 160/3110/20 у задоволенні позову відмовлено.

Також, судом першої інстанції встановлено, що в рамках справи № 160/3110/20 судом надано оцінку доводам ФОП ОСОБА_1 щодо строків пред`явлення вимоги № Ф-1933-52/04-63/У від 11.05.2019 року до виконання, зокрема судом зазначено наступне.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

28.10.2019 року на підставі заяви начальника Соборного управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області В. Глущенко, було відкрито виконавче провадження №60429084 з виконання вимоги №Ф-1933-52/04-63/У від 11.05.2019 року виданої ГУ ДПС у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДПС у Дніпропетровській області коштів у розмірі 21030,90 грн.

Виконавчий документ стосовно ОСОБА_1 , а саме, вимога №Ф-1933-52/04-63/У від 11 травня 2019 року видана ГУ ДПС у Дніпропетровській області набрала чинності 07.10.2019 року. До відділу вимога надійшла 25.10.2019 року вх.№19356/13,3-31 та 28.10.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60429084.

Відповідно до ч. 6 п.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі має бути зазначена дата набрання рішенням законної сили.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» становить 3 роки крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

З вимоги №Ф-1933-52/04-63/У вбачається, що вона набрала законної сили 07.10.2019 року.

Отже судом, в рамках справи № 160/3110/20 встановлено, що державним виконавцем строки прийняття виконавчого документу не порушені, оскільки тримісячний строк пред`явлення до примусового виконання визначений ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» закінчується 07.01.2020 року.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності дій ГУ ДПС у Дніпропетровській області стосовно направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1933-52/04-63 від 11.05.2019 р. до підрозділу державної виконавчої служби оскільки наведені дії є обов`язком податкового органу в разі узгодження відповідної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

В даному випадку вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1933-52/04-63 від 11.05.2019 р. набула статусу узгодженої.

Крім того, колегія судів зазначає, що відповідно до норм абзацу 8 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI визначено порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Таким чином, положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок.

Водночас, правове регулювання, відповідно до норм абзацу 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

Таким чином, платник податків має право оскаржити рішення податкового органу в адміністративному і/або судовому порядку. При цьому оскарження такого рішення в адміністративному порядку, не позбавляє його права на судове оскарження з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 серпня 2019 року у справі № 480/106/19, що відповідно до приписів ч.5 ст. 242 КАС України враховується судом при розгляді справи.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи ФОП ОСОБА_1 пропущено встановлений строк оскарження вимоги в судовому порядку.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі №160/9071/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко