Справа № 588/881/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 р.Справа № 588/881/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2021, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, м. Суми, повний текст складено 23.07.21 року по справі № 588/881/21

за позовом ОСОБА_1

до Відділу Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області

про стягнення пенсії та компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тростянецького районного суду Сумської області зі скаргою до Відділу управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області (далі відповідач), в якій просить:

- стягнути з відповідача - відділу управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області, або з Головного управління Пенсійного фонду України Сумської області - на розсуд суду, на користь ОСОБА_1 не нараховану не виплачену пенсію з 09.10.2000 р. по день прийняття судового рішення. На 31 березня 2021р. сума не нарахованої не виплаченої пенсії становила 1430591 грн. 50коп.;

- стягнути з відповідача - відділ управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області, або з Головного управління Пенсійного фонду України Сумської області - на розсуд суду, на користь ОСОБА_1 не нараховану не виплачену компенсацію втрати грошових доходів за час затримки виплати пенсії з 09.10.2000 р. по день прийняття судового рішення. На 31 березня 2021р. сума не нарахованої не виплаченої компенсації втрати грошових доходів пенсії становила 9968724 грн. 80коп.

Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 04.06.2021 року по справі № 588/881/21 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області про стягнення боргу не нарахованої та невиплаченої пенсії, стягнення компенсації витрат грошових доходів за час затримки виплати пенсії, передано до Сумського окружного адміністративного суду для розгляду за підсудністю.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 року скаргу залишено без руху, оскільки позивач звернувся до суду зі скаргою, яка складена таким чином, що з її змісту неможливо чітко встановити осіб, які є відповідачами у справі. Також позивачем не було додано до скарги жодного доказу, який би підтверджував порушення його прав Відділом управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області або Головним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області. Крім того позивачем не було зазначено власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав та додано до скарги не засвідчені копії документів, а також позивачем не додано до скарги копії всіх документів, що приєднуються до позовної заяви для відповідача. Разом з тим, позивачем було лише частково сплачено судовий збір та пропущено шестимісячний строк звернення до суду з даною позовною заявою. При цьому, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даною позовною заявою та доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем суду надано не було.

В даній ухвалі судом було зазначено, що позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду позовної заяви, оформленої у порядку та із зазначенням всіх вимог, що передбачені ст. ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та її копій відповідно до кількості учасників справи, а саме: уточнити позовні вимоги і визначитися з колом відповідачів; надати власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; надати належним чином завірені копії документів, які додаються до позовної заяви для суду та копії всіх документів, що приєднуються до позовної заяви для відповідача; надати докази, які б підтверджували порушення прав позивача на обґрунтування позовних вимог; надати розрахунок суми стягнення; заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та докази поважності причин пропуску такого строку; надати докази сплати іншої частини судового збору за подання позовної заяви до суду або докази звільнення від сплати судового збору, в даному випадку додаткова сума судового збору становить 10 442,00 грн. Також, позивачу роз`яснено в ухвалі, що у разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

21.07.2021 року поштою до суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтовується тим, що позивач пропустив строк звернення до суду через свою юридичну необізнаність та не зміг дізнатися, здогадатися про вчинені протиправні дії посадовими особами управління Пенсійного Фонду України про викрадення у нього пенсії з дня її призначення з 20.10.2000р. по 26 липня 2021 р. При цьому позовну заяву позивач складав самотужки, оскільки адвокати відмовили йому у наданні за його кошти правової допомоги у складанні позовної заяви. Також позивачем було надано суду позовну заяву з розрахунком боргу ненарахованої та невиплаченої йому пенсії та її копію з додатком для відповідача, в якій позивач відповідачем зазначив Державу Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області. В позовній заяві позивач просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Сумській області протиправною та зобов`язати вчинити дії, для реалізації права на пільгову пенсію на умовах , у розмірах та з підстав відповідно до вимог чинного законодавства України;

- визнати індивідуальний акт - рішення №161 про призначення пенсії від 20.10.2000р. ОСОБА_1 не законним протиправним, який суперечить Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-12 не дійсним, не законним фальшивим з дня прийняття рішення та скасувати таке рішення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області вчинити дії по встановленню трудового стажу позивача ОСОБА_1 за періоди трудової діяльності:

з 01.09.1961р по 09.10.2000р.

з 01.09.1961 по 19.08.2001р.

з 01.09.1961р з урахуванням роботи позивача по договору з 30.03.2005р по 31.07.2005р. інженер - технологом ливарної дільниці ВАТ Тростянецький машинобудівний завод список№2.

з 01.09.1961р з урахуванням роботи позивача по приказу з 01.08.2005 по 05.09.2005р. в.о. начальника ливарної дільниці ВАТ "Тростянецький машинобудівний завод" список №2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Сумській області вчинити дії по встановленню трудового стажу роботи позивача ОСОБА_1 за списками №1,№2 в ливарній дільниці за періоди трудової діяльності:

з 13.10.1961р по 09.10.2000р. на день призначення пенсії

з 13.10.1961 по 01. 06,2005р. по день перерахунку пенсії за 40 років стажу роботи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області вчинити дії про проведення розрахунку нарахування середньо місячної заробітної плати позивача ОСОБА_1 за період з 01.01.1988р по 31.12.1992р.;

- зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного Фонду України в Сумській області вчинити дії про проведення розрахунку нарахування пенсії ОСОБА_1 :

з 09.10.2000 р.,

з 01.06.2005 р.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області вчинити дії про проведення розрахунку не нарахованої, не виплаченої, вкраденої пенсії у позивача ОСОБА_1 з 09.10.2000р. по 31 березня 2021р. по місяцям, по рокам, а також проведення корегування розрахунку пенсії на день розгляду справи у суді, та вислати рекомендованою поштою свої розрахунки позивачу, Сумському окружному адміністративному суду;

- встановити факт вчинення протиправних дій посадовими особами УПФУ Тростянецького району Сумської області про прийняття рішення про призначення пенсії за рішенням №161 від 20.10.2000р ОСОБА_1 начальником управління Пенсійного фонду України М.А.Мартиненко, підготовленого фахівцем Євсюковою, перевірено Головний фахівець УПФУ Тростянецького району Сумської області Анішкова по пенсійній справі №114311 ОСОБА_1 ;

- скасувати фіктивне, фальшиве, незаконне рішення №161 від 20.10.2000р. про призначення пенсії ОСОБА_1 за нормами Закону України про підвищення розміру пенсії № 979-14, за не адекватністю застосування Закону;

- стягнути борг ненарахованої, невиплаченої, вкраденої пенсії з жовтня 2000р. по день прийняття судового рішення з урахуванням корегування суми стягнення (на 31 березня 2021р. така сума була визначена позивачем ОСОБА_1 у розмірі 1 430 561,50 грн.), на день прийняття судового рішення після проведення корегування, уточнення сума стягнення дорівнює: (Суд звертає увагу, що позивачем не зазначено уточнену суму стягнення);

- провести розрахунок стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію втрати грошових доходів за час затримки виплати пенсії з 08.10.2000р. по день прийняття судового рішення;

- зобов`язати відповідача при підрахунку стажу за списками №1, №2 враховувати надані ОСОБА_1 тарифні оплачені відпустки.

22.07.2021 року поштою до суду першої інстанції від позивача надійшла заява, в якій просить поновити строк на подачу документу, до якого додано лист Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 25.05.2021 року № 3324-3553/Є-02/8-1800/21. Також 22.07.2021 року поштою до суду від позивача повторно надійшла заява про поновлення строку звернення до суду та клопотання, в якому позивач просить першу заяву про поновлення пропущеного строку вважати з помилками через його сліпоту та правильною заявою про поновлення пропущеного строку вважати з виправленими описками та приєднати до справи. Також в даному клопотанні позивач зазначив, що неодноразово звертався із заявами до органів Пенсійного фонду, проте знайшов лише останній лист відповідача, в якому відповідач посилається на свої відповіді від 30.07.2018 №1960/Є-11, від 31.07.2019 № 1132/Є -11, від 09.12.2019 р. № СВ- 9880090/1666, від 06.05.2020р. №138-1409/Є-02/8-1800/20. При цьому нова заява про поновлення строку звернення до суду також обґрунтовується тим, що позивач пропустив строк на звернення до суду через свою юридичну не обізнаність з законодавством України та не зміг дізнатися, здогадатися про вчинені протиправні дії посадовими особами управління Пенсійного Фонду України про викрадення у нього пенсії з дня її призначення з 20.10.2000р. по 16 липня 2021 р. (Позивачем було змінено лише дату, до якої, на його думку, відповідачем невірно нараховувалася його пенсія).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду 23.07.2021 року у справі №588/881/21 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовлено. Позовну заяву повернуто позивачу.

На зазначену ухвалу суду позивачем подано апеляційну скаргу. Свою незгоду з ухвалою суду мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є протиправною та підлягає скасуванню. Просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 у справі №588/881/21.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 23.07.2021 року ухвала Сумського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без руху не виконана, недоліки позовної заяви позивачем повністю не усунуті, а саме позивачем не було надано: власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, доказів сплати судового збору за подання позовної заяви до суду або доказів звільнення від сплати судового збору; доказів поважності пропущення строку звернення до суду з даною позовною заявою (надані позивачем докази суд не вважає поважними).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви згідно п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, з огляду на наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

В контексті наведеної норми поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

З матеріалів встановлено, що предметом спору фактично є рішення №161 від 20.10.2000р. про призначення позивачу пенсії, незгода позивача з розміром пенсії, яка йому виплачується з жовтня 2000 р. та порядком зарахування до стажу позивача періоду роботи з 01.09.1961 р. по 01.06.2005 р.

Тобто, вперше позивач мав дізнатись про порушення його права, як вважає суд першої інстанції з моменту отримання позивачем пенсії з жовтня 2000 року.

Так дійсно, позивач ОСОБА_1 , в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 22.07.2021 року не заперечував щодо обізнаності призначення пенсії 20.10.2000 року, однак вважав, що пропустив строк на звернення до суду через свою юридичну необізнаність з законодавством України та не зміг дізнатися, здогадатися про вчинені протиправні дії посадовими особами управління Пенсійного Фонду України з дня її призначення з 20.10.2000р. по 16 липня 2021 р.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги суд погоджується з доводами апелянта про те, що він неодноразово звертався із заявами до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо правильності визначення розміру пенсії.

Відповідачем, за результатами розгляду звернень позивача, було надано відповіді від 30.07.20018 № 1960/Є-11, від 31.07.2019 № 1132/Є-11, від 09.12.2019 № ЄВ-9880090/1666, від 06.05.2020 № 138-1409/Є-02/8-1800/20.

В своєму листі від 25.05.2021 № 3324-3553/Є-02/8-1800/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зазначає, що за результатами розгляду чергових звернень, надавались роз`яснення листами від 30.07.20018 № 1960/Є-11, від 31.07.2019 №1132/Є-11, від 09.12.2019 № ЄВ-9880090/1666, від 06.05.2020 № 138-1409/Є-02/8-1800/20. У тому числі зазначалось, що за результатами перевірки пенсійної справи ОСОБА_1 на предмет правильності визначення розміру пенсії встановлено, що розмір пенсії обчислений згідно з нормами чинного законодавства. Разом з тим, у липні 2020 року пенсійна справа ОСОБА_1 перевірена Пенсійним фондом України. Порушень щодо обчислення розміру пенсії не встановлено.

Вказаний лист отримано позивачем 01.07.2021 року (а.с. 28).

Враховуючи наявність численних звернень позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо правильності визначення розміру пенсії, колегія суддів вважає, що висновок щодо дати порушення прав позивача відповідачем у цій справі, не може бути вирішено на стадії відкриття позовного провадження.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123 КАС України).

За наведених обставин, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем був пропущений строк звернення до суду з даним адміністративним позовом через його передчасність і необґрунтованість.

Крім того, щодо висновку суду першої інстанції, про ненадання позивачем доказів сплати судового збору за подання позовної заяви до суду або доказів звільнення від сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в ухвалі про повернення позовної заяви, суд вказує, що у первинній скарзі позивачем було заявлено вимогу майнового характеру, за яку, згідно п.п. 3.1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, за подання адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою-підприємцем складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 908,00 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не більше 11 350,00 грн.). Про що судом також було зазначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 01.07.2021 року.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком, оскільки предметом спору фактично є неправомірність дій суб`єкта владних повноважень про призначення позивачу пенсії, незгода позивача з розміром пенсії, яка йому виплачується з жовтня 2000 р. та порядком зарахування до стажу позивача періоду роботи з 01.09.1961 р. по 01.06.2005 р., тобто вимоги немайнового характеру.

Відповідно до п. 3 ч. 2 «Про судовий збір», судовий збір за подання позову до адміністративного суду немайнового характеру, який подано фізичною особою підлягає сплаті в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 1 січня 2020 р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становить 2102 гривні.

Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Колегія суддів зауважує, що мета встановлення судового збору за подання позовної заяви не зводиться до переслідування фінансових цілей - наповнення дохідної частини Державного бюджету України, а передбачає запобігання поданню безпідставних і очевидно необґрунтованих скарг. Коло осіб, які користуються пільгами щодо сплати судового збору у вигляді звільнення від його сплати, визначено законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви з приводу несплати судового збору.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на суд, аспектом якого є доступ до суду, є однією із гарантій основоположного права на справедливий суд. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини» правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини у справі.

У рішеннях по справі «Мірагаль Есколанро та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Делькур проти Бельгії» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві, у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Колегія суддів вважає, що передчасне застосування процесуального обмеження, тобто повернення позовної заяви з причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом, а також у зв`язку з несплатою судового збору у повному обсязі за своєю суттю буде свідченням необґрунтованого позбавлення заінтересованої особи права на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, тобто права на справедливий суд.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2018 року по справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо інших підстав залишення позовної заяви без руху, зазначених в ухвалі суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Отже, суд першої інстанції не позбавлений можливості з`ясувати наявність чи відсутність інших позовів поданих до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав та витребувати необхідні для розгляду справи докази за власною ініціативою.

Враховуючи, що судом першої інстанції зазначені вище обставини залишені поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, то колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 252, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 по справі № 588/881/21 скасувати.

Справу № 588/881/21 за позовом ОСОБА_1 до Відділу Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області про стягнення пенсії та компенсації направити до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 10.12.2021 року