Справа № 300/3386/20
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" грудня 2021 р. справа № 300/3386/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - Гундяка В.Д.,
секретар судового засідання Пиріг Х.І.,
за участю: представника позивача Шевченка К.Т.,
представника відповідача Кічури Г.В.,
Рішенням Івано-Франківського оружного адміністративного суду від 08.02.2021 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект 2012" задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA209300/2020/000028/2 від 17.08.2020 року. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA209300/2020/00064 від 17.08.2020 року.

Додатковим судовим рішенням Івано-Франківського оружного адміністративного суду від 16.02.2021 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект 2012" про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект 2012" сплачені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. та витрати на оплату послуг перекладача в сумі 2590 грн. У стягненні решти витрат було відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2021 апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задоволено, а в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект 2012" було відмовлено. Рішення Івано-Франківського адміністративного суду від 08 лютого 2021 року та додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі № 300/3386/20 скасовані. В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект 2012" до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товарів було відмовлено. В задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТПРОЕКТ 2012" про розподіл судових витрат відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 12.10.2021 касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестпроект 2012» було задоволено частково. Скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2021 року, додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі №300/3386/20, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно змісту постанови Верховного суду підставою для скасування рішення судів та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції було недослідження судами умов, за яких митний орган повинен застосовувати методи визначення митної вартості під час корегування вартості.

Дана адміністративна справа 21.10.2021 надійшла на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 замінено відповідача Галицьку митницю Держмитслужби її правонаступником - Івано-Франківською митницею, якій було надано строк для подання відзиву на позов.

19.11.2021 від Івано-Франківської митниці надійшов відзив на адміністративний позов за №7.21-1/10/6/1694 від 18.11.2021 року. У відзиві представник відповідача вказав, що під час митного оформлення та перевірки заявленої позивачем митної вартості товарів в митного органу виникли сумніви щодо заявленої митної вартості. Зазначив, що за такої обставини митним органом декларанту було направлено запит про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, які подані не були. На переконання представника відповідача митна вартість товару визначена правомірно, а оскаржене рішення прийняте у відповідності до чинного законодавства України. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданій суду відповіді на відзив від 24.11.2021 року представник позивача зазначив, що відповідач жодним чином не аргументував з яких підстав був застосований метод визначення митної вартості щодо подібних (аналогічних) товарів. На переконання представника позивача відповідач не виконав свого обов`язку та не здійснив детальний аналіз документів, які були подані декларантом, а тому оскаржувані рішення підлягають до скасування. Просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, наведених у позовній заяві. Суду пояснив, що відповідач не виконав свого обов`язку та не здійснив детальний аналіз документів, які подавалися декларантом. Зазначив, що відповідно до МД №UA209300/2020/005366 завозилися банани іншої характеристики та від іншого виробника. Тобто, ні товар, ні вартість, ні валюта не є такими, що можуть виступати як джерело для коригування, адже такі дані відмінні. Таким чином, відповідачем, на переконання представника позивача, безпідставно скориговано вартість ввезеного товару, а тому оскаржувані рішення підлягають до скасування.

Представник Івано-Франківської митниці в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Суду пояснила, що підставою для сумніву щодо достовірності заявлених даних під час митного оформлення стали відсутність договору про надання послуг з транспортного експедирування та відсутність посилань на платіжний документ, що і було причиною незастосування першого методу визначення митної вартості. Звернула увагу суду, що другий метод не було застосовано у зв`язку з відсутністю у центральній базі даних інформації щодо ідентичних товарів. Зазначила, що наданий рахунок за №16 від 14.08.2020, виданий ТОВ "Захід Логістик" містить посилання на договір №081215 від 08.12.2015, однак такий документ до митного оформлення наданий не був, а в СМR перевізником вказано фірму «Arti Artur Kaminski» Вказала, що посадовою особою митниці скероване декларанту електронне повідомлення з вимогою про надання додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів, однак витребуваних документів позивач не подав. За таких обставин просила суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши наявні письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних мотивів.

Суд встановив, що з метою митного оформлення товару, який ввозиться на територію України, банани свіжі, зелені, врожаю 2020, сорт кавендіш декларантом було подано митному органу декларацію митної вартості за №UA209300/2020/007192 від 17.08.2020 в якій заявлено митну вартість товару, визначену за першим методом визначення вартості товару за ціною контракту 6480,00 євро, а саме контракт купівлі-продажу товарів за №0405/20 від 04.05.2020, укладеного між LHM Holland (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект 2012" (покупець) та доповнення до контракту (специфікація) №8.

Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що декларантом одночасно із митною декларацією було надано відповідачу наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) № від 13.08.2020, автотранспортна накладна (CMR) № NL QV/2020/38042467 від 13.08.2020, фітосанітарний сертифікат EC NL/PCNU 198242307 від 13.08.2020, сертифікат про походження товару S104756496 від 13.08.2020, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконання договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 16 від 14.08.2020, зовнішньоекономічний договір № 0405/20 від 04.05.2020, доповнення до зовнішньоекономічного договору № 8 від 12.08.2020, інформацію про позитивні результати проведення державних видів контролю № 5828404, копію митної декларації країни відправника №20NL00051012DE9423 від 13.08.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду даної електронної декларації відповідачем винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за №UA209300/2020/000028/2 від 17.08.2020, згідно якого митна вартість товару визначена методом визначення митної вартості щодо подібних (аналогічних) товарів (стаття 60 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням додаткових документів передбачених ч.2 та ч.3 ст.53, а саме відсутній договір про надання послуг з транспортного експедирування; інвойс має ознаки фіктивності, а додаткові документи не надавалися. Другий метод визначення митної вартості (ст.59 Митного кодексу України) не застосований у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні товари. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA209300/2020/005366 від 01.07.2020, рішення про коригування митної вартості UA209300/2020/000018/2 від 23.07.2020 року.

Так під час митного оформлення та перевірки заявленої позивачем митної вартості товару митним органом було повідомлено декларанта про необхідність подати документи відповідно до ч.3 ст.53 МКУ для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінювання товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписки з бухгалтерської документації; каталоги, прейскуранти, прайс листи виробника товару; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією ДП «Держзовнішінформ».

В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Інвестпроект 2012» повідомило відповідача про відсутність можливості надання додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Відповідно до оскаржуваного рішення митну вартість ввезеного товару позивача скориговано загальному розмірі 7749,03 євро.

Судом встановлено, що 17.08.2020 відповідачем винесено оскаржувану картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA209300/2020/00064.

Позивач, вважаючи вищезазначені рішення відповідача протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії, конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (надалі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом (пункт 1 частини 2 статті 52 МК України).

Відповідно до частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до ч.4 вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до ч.1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з ч.2 ст. 54 МК України правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

З системного аналізу наведених норм слідує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Одночасно суд зазначає, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зазначена норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які в свою чергу перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів, за наявності яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.

Натомість надане декларанту електронне повідомлення стосовно необхідності подання митному органу додаткових документів не містить відомостей щодо правових підстав для витребування таких документів, переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем.

Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями п. 2 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України та сприяють тому, що декларант, будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 Митного кодексу України).

Суд дійшов висновку, що на час витребування від позивача додаткових документів, відповідачем не було визначено та не було повідомлено позивача в установленому порядку про наявність хоча однієї із підстав, перелічених у частинах 2 та 3 статті 53 Митного кодексу України, які могли свідчити про виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, у зв`язку з чим пов`язується можливість витребування митним органом додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Згідно частини 5 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Частинами 1 статті 55 МК України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У відповідності до ст. 57 визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 Митного кодексу України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Як встановлено судом, за результатами розгляду декларації за №UA209300/2020/007192 від 17.08.2020 відповідачем винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за №UA209300/2020/000028/2 від 17.08.2020, згідно якого митна вартість товару визначена методом визначення митної вартості щодо подібних (аналогічних) товарів. При цьому, перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням додаткових документів передбачених ч.2 та ч.3 ст.53, а саме відсутність договору про надання послуг з транспортного експедирування та відсутність послань на платіжний документ. Другий метод визначення митної вартості не застосований у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні товари.

Однак з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Інвестпроект 2012» надало всі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які не містять розбіжностей та піддаються обчисленню і підтверджують ціну товару, а саме його митну вартість. Тобто, подані 17.08.2020 декларантом позивача до митного оформлення документи (декларація митної вартості, рахунок-фактура (інвойс) № від 13.08.2020 в сукупності з усіма іншими за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

Як вбачається з дослідженої судом в якості належного письмового доказу копії контракту за №040520 від 04.05.2020, поставка товару за цим договором здійснюється партіями, та протягом періоду зазначеного у специфікації. Зі специфікації за №8 від 12.08.2020 до вказаного контракту слідує, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем на протязі 14 днів після доставки.

Суд зазначає, для підтвердження заявленої митної вартості товару банківські платіжні документи подаються декларантом виключно у випадку митного оформлення вже оплаченого товару. Проте, на переконання суду, митним органом безпідставно не взято до уваги той факт, що за умовами специфікації за №8 від 12.08.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестпроект 2012» оплата повинна бути здійснена на протязі 14 днів після доставки товару, який ввозиться на територію України. Тобто, на момент митного оформлення позивач з об`єктивних причин не міг подати контролюючому органу відповідні платіжні документи.

Крім цього, дослідивши зміст та перелік зауважень, які були вказані відповідачем суд вважає, що вони не є суттєвими та не могли бути підставою для прийняття спірних у цій справі рішень з огляду на нижчезазначене.

Доводи відповідача про те, що в міжнародній транспортній накладній вказана особа, підтвердження про договірні відносини з якою декларантом доказів не надано, не є обґрунтованими, так як послуги по перевезенню імпортованого позивачем вантажу надавалися згідно договору №081215 від 08.12.2015 ТОВ "Захід-Логістик", на підставі якого послуги оплачені платіжним дорученням за №1505 від 18.08.2020 року.

Як вбачається з дослідженого судом в якості належного письмового доказу, Договору за №81215 від 08.12.2015 на здійснення транспортно-експедиційного обслуговування, ТОВ "Захід - Логістік" за дорученням ТОВ «Інвестпроект 2012» за винагороду укладає від свого імені за рахунок позивача договори спрямовані на забезпечення виконання робіт з організації транспортно-експедиційного обслуговування експортно-імпортних вантажів Товариства.

За надані послуги по транспортуванню вищевказаного товару позивачем оплачено Товариству з обмеженою відповідальністю "Захід - Логістік" 46000 грн.

Як вбачається з оскаржуваного рішення за №UA209300/2020/000028/2 від 17.08.2020 джерелом інформації коригування митної вартості товарів слугували МД №UA209300/2020/005366 від 01.07.2020, рішення про коригування митної вартості №UA209300/2020/000018/2 від 23.07.2020 року. Суд зазначає, що об`єктом митного оформлення товару, вказаного в даній декларації є товар, відмінний від товару в декларації митної вартості за №UA209300/2020/007192 від 17.08.2020 року, а саме торгівельна марка, фірма виробник та країна відправлення товару.

Одночасно суд приймає до уваги те, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 справа №300/3200/20, яке набрало законної сили 05.05.2021, скасовано рішення про коригування митної вартості №UA209300/2020/000018/2 від 23.07.2020 року, яке слугувало джерелом інформації коригування митної вартості рішення за №UA209300/2020/000028/2 від 17.08.2020 року.

Таким чином, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору, що в сукупності з усіма іншими за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

Суд також приймає до уваги, що згідно висновку ДП Держзовнішінформ від 01.09.2020 №111/49, рівень цін на банани свіжі, країна виробництва Колумбія, що постачаються згідно з інвойсами № від 20.07.2020 та № від 13.08.2020, не суперечить рівню цін компанії-постачальника.

В той же час, відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури (інвойс) за № від 13.08.2020, в тому числі відомості щодо продажу позивачу продавцем товару вагою та ціною, яка вказана у вищевказаному документі. Відтак, витребовування документів, що підтверджують ціну товару, на думку суду, є необов`язковою, адже зміст рахунку-фактури (інвойс) та ряд інших документів дають можливість ідентифікувати необхідні та достатні дані стосовно імпортованого товару.

Водночас, суд зазначає, що ті розбіжності у поданих документах про які зазначає представник відповідача, не є обставиною для коригування вартості товару, оскільки такі розбіжності не мали впливу на формування ціни за одиницю продукції, яка поставлялась та зафіксована у первинних документах.

Суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Будь - яких доказів про недійсність, недостовірність чи наявність інших неточностей, які б зумовлювали висновок про фіктивність рахунку-фактури (інвойс) за № від 13.08.2020 відповідачем суду не надано.

Тобто, подані декларантом позивача до митного оформлення документи (декларація митної вартості та рахунок-фактура (інвойс) за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

Отже, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом застосування митним органом коригування митної вартості є безпідставним та необґрунтованим. При цьому, відповідач не обґрунтував і не підтвердив належними доказами виникнення правових підстав для застосування саме третього методу та не довів неможливість визначення митної вартості за ціною контракту.

Приймаючи оскаржені рішення Галицька митниця Держмитслужби протиправно не врахувала, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім вказаних вище зауважень, повинно бути надано пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що в порушення ст. 77 КАС України відповідачем правомірність оскаржених рішень, не доведена та не обгрунтована жодними письмовими доказами, які надані суду та містяться в матеріалах справи.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийняті контролюючим органом з формальних причин для безпідставного коригування митної вартості товарів ввезених позивачем. Тому зазначені рішення є протиправними та такими, що підлягають до скасування, а позовні вимоги ТОВ "Інвестпроект 2012" слід задовольнити у повному обсязі.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач в адміністративному позові вказує про понесення ним судових витрат, попередній розмір яких складає 18 594 грн., з яких 7000 грн. вартість послуг професійної правничої допомоги, 4204 грн. судовий збір, 2590 грн. проведення перекладу та 4800 грн. оплата висновку експертної установи ДП "Держзовнішінформ", та просив суд їх стягнути із відповідача. При цьому в судовому засіданні представник позивача суду пояснив, що висновок експертної установи ДП "Держзовнішінформ" є висновком спеціаліста.

Частиною 1 статті 132 Кодексу визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано платіжне доручення за №1097 від 17.11.2020 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 4204 грн.

Вирішуючи клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, відшкодування понесених витрат на оплату проведення перекладу та висновку експертної установи, суд виходить із наступного.

У відповідності до п.п.1,3 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до ч.3 ст.137 КАС України спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.70 КАС України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 101 КАС України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно з частиною 1 ст. 104 КАС України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до ч.6 ст. 104 КАС України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Таким чином, наданий суду висновок Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» від 01.09.2020 №111/49 на переконання суду не є експертним висновком в змісті ч.1 ст. 104 КАС України, як такий, що не відповідає вимогам визначених ч.6 ст. 104 КАС України. Даний висновок також суперечить ч. 1 ст. 70 КАС України, оскільки жодним чином не стосується консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням технічних засобів. Відтак витрати на його проведення поверненню не підлягають.

Згідно частин 1-2 статті 71 КАС України перекладачем є особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими. Перекладач допускається ухвалою суду за клопотанням учасника справи або призначається з ініціативи суду.

Відтак, витрати на оплату робіт (послуг) перекладача підлягають стягненню виключно у випадку його залучення у судове засідання ухвалою суду. Проте до розгляду даної адміністративної справи перекладач судом не залучався, а тому вимога щодо стягнення витрат на оплату послуг перекладача в сумі 2590 грн. до задоволення не підлягає.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив: договір про надання правової допомоги від 30.10.2020, додаткову угоду до договору від 16.12.2020, акт прийому-передачі послуг від 16.12.2020 та квитанцію № 499404 від 16.12.2020, згідно якої позивач сплатив адвокату за надання правової допомоги 7000 грн.

За таких обставин сума коштів 7000 грн. витрат позивача на правничу допомогу адвоката підтверджені належним чином.

Також суд зазначає, що згідно ч.6, 7 ст.134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так відповідачем 22.02.2021 подано заперечення на заяву щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача вказала, що витрати позивача на правничу допомогу є завищеними, неспівмірними із складністю даної справи, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому просила суд у задоволенні відшкодування судових витрат відмовити.

Суд не погоджується з доводами відповідача та вважає, що витрати на правову допомогу є співмірними із часом адвоката, витраченим на участь в адміністративному процесі, складністю даної справи, ціною позову та значенням справи для сторони, а відтак такі витрати підлягають до стягнення у повному розмірі, а саме 7000 грн.

З огляду на зазначене, суми витрат зі сплати судового збору та на правничу допомогу, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби в розмірі 11 204 грн. (4 204 грн. + 7 000 грн.).

На підставі статей 19, 129-1 Конституції України, статей 49, 50, 53-55, 57-64 Митного кодексу України, керуючись статтями 70, 71, 101, 104, 132, 134, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209300/2020/000028/2 від 17.08.2020 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA209300/2020/00064 від 17.08.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект 2012" 11 204 (одинадцять тисяч двісті чотири) грн. судових витрат, з них 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. зі сплати судового збору та 7 000 (сім тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект 2012", , вул. Каракая, 26 Ж, м.Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300;

відповідач: Івано-Франківська митниця, , вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ, 76005.

Рішення суду складене в повному обсязі 13.12.2021 року.

Суддя Гундяк В.Д.