Справа № 120/8454/20-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 грудня 2021 р. Справа № 120/8454/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про: визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницького області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішень відповідача за №№61 від 14.12.2020 та від 18.11.2020 по здійсненню перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці та встановлення його у розмірі 56% винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а тому з метою їх скасування та здійснення перерахунку в розмірі 90% позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11.01.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків.

На виконання зазначеної ухвали, позивачем подано до суду матеріали на усунення недоліків.

Ухвалою від 29.01.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву.

16.02.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 16.09.2016 року обчисленої відповідно до Закону №2453.

Підставою для звернення до суду стало прийняття Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/20250, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 25 розділу XII прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 №1402 «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон №1402).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2020 у справі №120/3284/20-а, задоволено вимоги позивача та зобов`язано Головне управління здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою від 19.02.2020 №4-35/0327, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.

На виконання даного судового рішення Відповідачем було здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою від 19.02.2020 року №4- 35/0327.

Питання визначення розрахунку розміру відсотків вирішується відповідно до норм ч. 3 ст. 142 Закону №1402, яким визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, враховуючи, що позивач має 23 роки 05 місяць 18днів роботи на посаді судді, розмір довічного грошового утримання судді у відставці склав 56%.

Відтак, довічне грошове утримання судді у відставці прямо залежить від суддівської винагороди працюючого судді, і підлягає невідкладному перерахунку. Дане свідчить про те, що при перерахунку довічного грошового утримання до його розрахунку можуть включатися і ті суми суддівської винагороди, які пенсіонер не отримував на відповідній посаді, але такі, що були встановлені за аналогічною посадою.

За наведеного вище, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою від 05.04.2021 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі №380/5074/20 (провадження №К/9901/369/21).

Ухвалою від 09.11.2021 поновлено провадження у зв`язку з тим, що обставини, які були підставою для зупинення провадження у справі відпали. Витребувано матеріали пенсійної справи позивача, які надійшли на адресу суду 26.11.2021.

Враховуючи, що інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

26 березня 1993 року позивача було обрано суддею Хмільницького міського суду Вінницької області відповідно до наказу Управління юстиції Вінницької облдержадміністрації № 26 від 26 березня 1993 року, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача.

Наказом виконуючого обов`язки голови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області № 85 від 15 вересня 2016 року на підставі Постанови Верховної Ради України № 1515-УІН від 8 вересня 2016 року позивача було відраховано зі штату суддів Хмільницького міськрайонного суду в зв`язку із звільненням з посади судді та поданням заяви про відставку.

Хмільницьким об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Вінницької області позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці з 15 вересня 2016 року в розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді.

Після прийнятого рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року у справі №2-р/2020, яким визначено, що судді України, які перебувають у відставці, мають беззаперечне право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання залежно від зміни розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, позивач отримав довідку Територіального управління державної судової адміністрації в Вінницькій області №4-35/0327 від 19.02.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

21 лютого 2020 року позивач звернувся із письмовою заявою до відповідача про необхідність проведення з 01.01.2020 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до вищевказаної довідки.

Рішенням № 61 від 28.02.2020 позивачу відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з підстав, що після прийняття рішення Конституційним Судом України (після 18.02.2020) будь-яких змін розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, не відбувалося.

Вважаючи вищевказане рішення головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправним, позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року № 120/3284/20-а, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 61 від 28.02.2020 року про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до заяви від 21.02.2020 року.

Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось і набуло чинності.

На виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, встановивши його розмір спочатку 60% (18 листопада 2020 року рішення № 61), а через декілька днів 56% (рішення № 61 від 14.12.2020 року) від заробітної плати судді відповідного суду.

На переконання позивача, йому двічі було зменшено основний розмір раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% на 56%, що є безпідставним.

Відтак, на думку заявика, зміна Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області відсоткових значень довічного грошового утримання судді у відставці є протиправною, тому він звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

За приписами статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон від 02.06.2016 № 1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною 1 статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина 2 статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII).

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Зокрема, пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII зі змінами.

У пунктах 15-17 вказаного рішення зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1 статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

З дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 06.03.2019 у справі №638/12586/16-а, від 11.02.2020 у справі №200/3958/19-а та від 23.12.2020 у справі №240/8156/19 висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Позивач, порушуючи питання виплати щомісячного грошового утримання судді у відставці, зсилається на неправомірному визначені відсоткового значення, який вважає, що саме 90 відсотків від розміру суддівської винагороди має виплачуватись грошове утримання.

Так, позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене у розмірі, визначеному Законом України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», яким передбачалась інша формула обрахунку грошового утримання, зокрема, розмір суддівської винагороди та відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.

Положеннями частини третьої статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Отже, вказаною нормою запроваджено інший підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, ніж той, з якого виходив позивач (а саме - за Законом України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»).

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20 (провадження Пз/9901/5/20), у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», наявне право (підстава) права (підстави) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

За позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах у постанові від 06.10.2021 у справі 380/5074/20 зазначено, що частина третя статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» неконституційною не визнавалась, а також вказана норма не вступає в колізію з іншими нормами законодавства.

Тобто, Верховний Суд у постанові від 06.10.2021 вказує, що при перерахунку довічного грошового утримання судді слід застосовувати норму закону, яка визначає суддівську вислугу і є чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, при здійсненні перерахунку позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці, відповідач повинен керуватися ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII.

Водночас, оскільки спір у справі стосується перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці в частині застосування розміру у відсотовому співвідношенні до суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді, суд зважає на наступне.

Як зазначалося вище, позивачу відповідачем був проведений перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із грошового утриманні діючого судді на такій же посаді. Однак, при визначенні такого розміру, відповідач не враховував набутий позивачем стаж, який зараховується до стажу роботи на посаді судді, що призвело до протиправного зменшення утримання.

Положеннями ч. 1 ст. 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до запису в трудовій книжці позивача за порядковим номером 10 зроблено запис від 26.03.1993 обранний суддею Хмільницького районного суду, підстава наказ.

Отже, на дату призначення позивача на посаду судді діяв Закон України від 15.12.1992 № 2862-XII "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-XII), (період чинності з 10.02.1993 до 05.07.2001), вимогами якого визначено, що при обранні суддів на посаду вперше було визначено, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років (ч. 1 статті 7 Закону № 2862-XII).

Також питання визначення стажу, який дає право на відставку, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ) від 15.12.1992 та Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995.

За змістом ч. 4 ст. 43 Закону №2862-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 №2862-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу на посаді судді не менше 10 років.

В силу абз. 2 ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Таким чином, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до матеріалів справи, позивач проходив військову службу, що підтверджується військовим квитком, матеріалами пенсійної справи.

Також строкова військова служба та її період з 26.11.1985 по 03.11.1987, що становить 1 рік 11 місяців 7 днів, як право на зарахування до стажу роботи судді підтверджується постановою Калинівського районного суду від 12.04.2017 по справі №149/610/17 (2-а/132/62/17).

Відтак, 1 рік 11 місяців 7 днів підлягають зарахуванню до стажу судді, що разом із встановленим вище стажем роботи на посаді судді за період з 26.03.1993 по 15.09.2015, який визначений відповідачем 23 років 05 місяців 20 днів, становитиме 25 років 4 місяці 27 днів, що підтверджується і довідкою ТУ ДСА у Вінницькій області від 08.12.2016 №4-35/2024, яка міститься в матеріалах пенсійної справи, наданої відповідачем.

Крім того, з урахувнням наведених вище положень до стажу судді підлягає зарахуванню половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах, а саме навчання на денному відділені юридичного факультету Київського ордена Леніна і ордена Жовтневої революції Державного університету ім Т.Г. Шевченка, у якому навчався за переводом з Ярославського університету з 01.09.1984 по 30.06.1989, про що зроблено запис у трудовій книжці за порядковим номером 5-6. Відтак, до стажу, який враховується як стаж на посаді судді при визначенні права на відставку та розміру довічного грошового утримання до зарахування підлягає 2 роки 5 місяців, що відповідає положенням Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ та Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995.

Відтак, загальний стаж роботи на посаді судді становить 27 років 9 місяців 27 днів, а не 23 років 05 місяць 18днів, як стверджує відповідач у відзиві.

Надаючи оцінку доводам відповідача, що саме обставина правомірності застосування норм ч. 3 ст. 142 Закону №1402 стала предметом судового розгляду у справі, суд зазначає, що оскільки вказаною нормою запроваджено інший підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, ніж той, з якого виходив позивач (а саме - за Законом України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»), то застосуванню підлягає весь нормативно-правовий акт, а не окремі його положення.

Саме абзацом четвертим пункту 34 розділу XII Закону № 1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII, розмір довічного грошового утримання позивача має складати 64 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не 56 на чому наполягає відповідач.

Визначаючись щодо вимоги позовача про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 18 листопада 2020 року № 61, яким здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, встановивши його розмір 60%, та рішення № 61 від 14.12.2020 року, яким здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 56% винагороди судді, який працює на відповідній посаді, суд керується наступним.

Відповідно до матеріалів пенсійної та адміністративної справи встановлено, що на виконання рішення суду від 17.08.2020 у справі №120/3284/20-а відповідачем проведено перерахунок довічного грошового отримання та враховано довідку Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області № 4-35/0327 від 19.02.2020 року, однак було зменшено відсоткове значення розміру довічного грошового утримання із 90 % до 56 %.

Щодо рішення, яке позивач просить визнати протиправними (№ 61 від 18.11.2020 та від 14.12.2020), то відповідно до матеріалів пенсійної справи, міститься документ - "перерахунок пенсії" за рішенням суду від 18.11.2020 та від 14.12.2020 відповідно.

В першому випадку установлено 60%, в другому - 56%.

Також суд звертає увагу, що у цих розрахунках вказано про страховий стаж позивача загальний - 34 роки 3 місяці 24 дні, стаж судді 25 років 4 місяці 26 днів, а не 23 роки, що було взято до уваги відповідачем при перерахунку довічного грошового утримання.

Отже, відповідачем при перерахунку довічного грошового забезпечення позивача не приймалось рішення у формі окремого документа про зменшення відсоткового значення спірних виплат, яке б за формою та змістом відповідало загальним вимогам до індивідуального акту у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Більше того, задоволення позову в обраний позивачем спосіб призвело б до зупинення вчинених відповідачем дій на виконання рішення суду у справі №120/3284/20-а від 17.08.2020, а проведений перерахунок довічного грошового утримання за своїми наслідками відповідає матеріально правовим інтересам позивача, оскільки здійснений відповідачем з врахуванням довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області № 4-35/0327 від 19.02.2020 року, чого домагався позивач при розгляді справи №120/3284/20-а.

За наведеного вище, суд вважає, що належним та повним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача до 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без урахування до загального стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, календарного періоду проходження строкової військової служби, та, як наслідок, зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, календарного періоду проходження строкової військової служби та здійснити перерахунок і виплату з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання позивачу, виходячи із 64 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області № 4-35/0327 від 19.02.2020 року з урахуванням виплачених сум.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При цьому суд вважає, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірних дій суб`єкта владних повноважень, а спір по суті вирішено в користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується зі способом захисту порушених прав позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 до 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без урахування до загального стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 половину строку на денній формі навчання, що становить 2 роки 5 місяців та календарного періоду проходження строкової військової служби 1 рік 11 місяців 7 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 із урахуванням стажу його роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання 27 років 9 місяців 27 днів, виходячи із 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області № 4-35/0327 від 19.02.2020 та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна