Справа № 440/6056/21
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2021 року м. ПолтаваСправа №440/6056/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Лазебної А.В.

та представників сторін:

від позивача Петько А.В.,

від відповідача Казмерчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" (надалі - позивач, ТОВ "ПТРЗ") звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також відповідач), у якому позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.05.2021 №№ 2, 2.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неправомірність спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки при формуванні витрат та податкового кредиту позивачем дотримані вимоги Податкового кодексу України. За твердженням позивача, здійснення господарських операцій між ТОВ "ПТРЗ" та його контрагентами підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку. Натомість, висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях податкових ревізорів-інспекторів, а не на підставі аналізу фінансово-господарської діяльності платника податку і первинних документів, що у повному обсязі надавалися під час проведення перевірки.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /т. 3, а.с. 9-12/. Свою позицію мотивував посиланням на доводи, викладені у акті від 16.04.2021 №2486/16-31-07-02-08/38560924 про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ПТРЗ". Зокрема, зазначив, що перевіркою встановлено недоведеність реальності здійснення господарських операцій з ТОВ "Донавтодорпроект" та ТОВ "Абекс ЛТД", оскільки наявна у податкового органу інформація свідчить про відсутність у зазначених контрагентів реальної можливості виконати договірні зобов`язання з поставки позивачу товарів.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення у справі судової економічної експертизи.

У ході підготовчого провадження 07.09.2021 допущено заміну відповідача у справі на Головне управління ДПС у Полтавській області, код ЄДРПОУ ВП 44057192.

Протокольною ухвалою суду від 07.10.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні 26.10.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а представник відповідача проти позову заперечувала, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог.

Обставини справи

ТОВ "ПТРЗ" пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набуло правового статусу юридичної особи, включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з ідентифікаційним кодом 38560924 та знаходиться на обліку як платник податків, зборів (обов`язкових платежів) в Головному управлінні ДПС у Полтавській області.

У період з 09 березня до 19 квітня 2021 року Головним управлінням ДПС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "ПТРЗ" з питання дотримання вимог податкового, валютного законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, результати якої оформлені актом від 16.04.2021 №2486/16-31-07-02-08/38560924 /т. 3, а.с. 40-74/.

В акті перевірки зафіксовано по взаємовідносинам з ТОВ "Донавтодорпроект" та ТОВ "Абекс ЛТД" порушення позивачем вимог:

- підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 138.1, 138.2, підпунктів 138.3.1, 138.3.2 пункту 1383 статті 138 Податкового кодексу України (далі ПК України), в результаті чого платник податків зависив від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за ІІІ, IV квартали 2018 року та І квартал 2019 року загалом у розмірі 2064866,00 грн;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198, пунктів 201.14, 201.15 статті 201 ПК України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту за період з квітня по серпень 2019 року, у жовтні, грудні 2019 року та у травні 2020 року загалом у розмірі 4436053,00 грн.

12.05.2021 на підставі акта перевірки податковим органом сформовані податкові повідомлення-рішення:

- №2, яким ТОВ "ПТРЗ" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 5545066,50 грн (в тому числі: за податковим зобов`язанням - 4436053,20 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1109013,30 грн) /т. 3, а.с. 35, 37-38/.

- №2, яким позивачу зменшено від`ємне значення суми податку на прибуток на 2064866,00 грн /т. 3, а.с. 36, 39/.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Норми права, якими урегульовано спірні відносини

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Статтею 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Пункт 198.1 статті 198 ПК України встановлює, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частина друга статті 9 Закону передбачає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Спір у цій справі стосується правомірності формування позивачем витрат та податкового кредиту за результатами відображення у бухгалтерському і податковому обліку фінансового результату господарських операцій з ТОВ "Донавтодорпроект" та ТОВ "Абекс ЛТД".

Так, ТОВ "ПТРЗ" у періоді, що перевірявся, мало господарські відносини з ТОВ "Донавтодорпроект" на підставі договору поставки від 31.05.2018 №31/05-2018, за умовами якого постачальник (ТОВ "Донавтодорпроект") зобов`язувався поставити покупцеві (ТОВ "ПТРЗ") товар, зазначений в специфікаціях, а покупець - оплатити й прийняти товар /т. 1, а.с. 153-154/.

На підтвердження фактів поставки товару позивач надав копії специфікацій, лімітних вимог, податкових та видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, платіжних доручень /т. 1, а.с. 105-152, 155-199/.

Придбані у ТОВ "Донавтодорпроект" товарно-матеріальні цінності використані позивачем у власній господарській діяльності у ході виробництва готової продукції, що реалізована Філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на підставі договорів поставки, копії яких залучені до матеріалів справи /т. 1, а.с. 205-342/.

Зазначені вище документи, копії яких залучені до матеріалів справи, надавались позивачем податковим ревізорам-інспекторам у ході проведення податкової перевірки та були досліджені останніми з відображенням їх змісту у акті перевірки.

Акт перевірки містить висновок про те, що всі комплектуючі, придбані у ТОВ "Донавтодорпроект", оприбутковано, використано у виробництві та включено до загальної суми собівартості реалізованої продукції рядка 2050 "Собівартість" Звіту про фінансові результати за 2018-2019 роки /т. 3, а.с. 48, 200-204/.

Також позивачем укладено ряд однотипних договорів поставки з ТОВ "Абекс ЛТД", за умовами яких останнє зобов`язувалось поставити ТОВ "ПТРЗ" товар, зазначений в специфікаціях, а покупець - оплатити й прийняти товар /т. 2, а.с. 112-164/.

На підтвердження фактів поставки товару позивач надав копії специфікацій, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, подорожніх листів вантажного автомобіля, актів приймання-передачі товару, податкових накладних /т. 2, а.с. 3-111, 165-220/.

Зазначені вище документи не були надані позивачем на перевірку з огляду на їх витребування Генеральною прокуратурою України у рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001760 від 31.05.2017, про що відповідача було повідомлено листом від 10.08.2018 №77-60/126 /т. 1, а.с. 94-97/.

Взаєморозрахунки за поставлений товар між позивачем та ТОВ "Абекс ЛТД" проведені шляхом відступлення права вимоги та зарахування зустрічних однорідних вимог між ТОВ "ПТРЗ" та ТОВ "Мерконтрол" /т. 3, а.с. 171-204/.

Придбані у ТОВ "Абекс ЛТД" товарно-матеріальні цінності (рубероїд та полікарбонат) використані позивачем у власній господарській діяльності з метою проведення ремонтних робіт у виробничих приміщеннях, на підтвердження чого до матеріалів справи залучені копії накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів, актів перевірки технічного стану будівлі і визначення об`єму ремонтних робіт, звітів виконаних робіт /т. 3, а.с. 129-170/.

Верховним Судом у цій категорії справ сформовано сталу правову позицію (зокрема, постанови від 19.06.2018 у справі №808/2447/17, від 19.11.2019 у справі №№826/16304/17, від 04.02.2020 у справі №826/3729/15, від 18.10.2021 у справі №620/816/19), відповідно до якої правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Деякі помилки в документах чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

За обставин цієї справи, стверджуючи про заниження податкових зобов`язань зі сплати податку на прибуток та ПДВ, податковий орган посилався виключно на наявну податкову інформацію щодо контрагентів позивача - ТОВ "Донавтодорпроект" та ТОВ "Абекс ЛТД".

Зокрема, відповідач звертав увагу на відсутність у зазначених суб`єктів господарювання необхідних умов задля досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у силу недостатності оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, трудових ресурсів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг).

З метою перевірки наведених обставин суд неодноразово витребовував у відповідача наявні докази на їх підтвердження.

Однак, на неодноразову вимогу суду відповідач надав виключно узагальнену податкову інформацію щодо ТОВ "Донавтодорпроект", повідомлену листом Головного управління ДПС у Донецькій області від 04.03.2020 №139/05-99-05-16/40975481 /т. 3, а.с. 75-79/.

Оцінюючи повідомлені відповідачем обставини суд враховує, що судова практика вирішення податкових спорів (зокрема, постанови Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №320/1147/19, від 24.11.2020 у справі №813/3034/15) виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Суд зауважує, що на підтвердження виконання договорів зобов`язань за вище згаданими договорами поставки позивач надав до суду засвідчені копії вищезгаданих первинних документів, що у достатній мірі підтверджують факт отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено. А недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість виконати роботи або надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих робіт/послуг, у тому числі й по податку на прибуток та ПДВ. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

За обставин цієї справи податковим органом, на підставі аналізу податкової інформації та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, зроблені висновки про відсутність реальності господарських операцій з огляду на відсутність у контрагентів позивача трудових та матеріально - технічних ресурсів, проте така податкова інформація, носить виключно інформативний характер.

Верховний Суд у постанові від 04.06.2020 у справі №340/422/19 зазначив, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь-які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону.

Відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, судом встановлено рух активів (товару) по ланцюгу від постачальника до покупця, встановлено зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача.

За усталеною позицією Верховного Суду (зокрема, постанови у справах №826/7704/16 від 19.06.2018, №2а/1770/3360/12 від 30.01.2018) критична оцінка надана посиланню контролюючих органів на відсутність у контрагентів позивача власних чи орендованих основних фондів, кваліфікованих фахівців для здійснення діяльності, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Доказів порушень відображення господарської операції в бухгалтерському та податковому обліку позивача та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань матеріали справи не містять, відповідачем до суду не надано. Використання придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем у своїй господарській діяльності підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відповідачем не спростовано.

Посилання контролюючого органу на кримінальне провадження №0000062 від 22.12.2017 стосовно ТОВ "Абекс ЛТД" суд визнає безпідставним, оскільки згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.03.2018 у справі №816/809/17, від 24.04.2018 у справі №2а/0370/205/12, від 20.03.2019 у справі №813/1979/15, від 22.07.2020 у справі №620/3925/18, унесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по кримінальному провадженню не спростовує фактичного здійснення операцій між позивачем та його контрагентами, адже наявність досудового розслідування не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій.

Належними доказами можуть бути лише встановлені вироком суду обставини, у тому числі щодо причетності або обізнаності позивача у цьому. Проте доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагентів позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінального провадження щодо контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Судом установлено, що позивач та його контрагент на момент укладання та виконання спірних операцій були зареєстровані в ЄДР, знаходились на податковому обліку в ДПІ, мали свідоцтва платника податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем, а також відображено в акті перевірки.

Матеріали справи не містять доказів постановлення судами рішень про визнання удаваними спірних господарських операцій, визнання недійсними договорів поставки товарів, укладених позивачем з його контрагентами, стягнення в дохід держави незаконно отриманого майна та коштів на підставі таких договорів тощо.

Суд зауважує, що відповідачем в ході проведення перевірки не наведені та не встановлені обставини, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з придбання товарів меті та задачам діяльності позивача, або що реалізація вказаних операцій не обумовлена розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Суд акцентує увагу на тому, що податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №820/4779/15.

Однак, податковим органом не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об`єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, а також перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку про те, що зібраними у справі письмовими доказами загалом підтверджено правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту за спірний період.

Натомість висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства України та фактичних обставин справи.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 22700,00 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

З огляду на задоволення позовних вимог платника податків, понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 22700,00 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 12 травня 2021 року №№ 2 та 2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" судові витрати у розмірі 22700,00 грн (двадцять дві тисячі сімсот гривень).

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтавський тепловозоремонтний завод" (; вул. Гайового, 30, м. Полтава, Полтавська область, 36030).

Відповідач: Головне управління ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП 44057192; вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014).

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені частиною восьмою статті 18, частинами сьомою, восьмою статті 44, статтями 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 05 листопада 2021 року.

Суддя О.О. Кукоба