Справа № 420/2666/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/2666/21

Категорія: 106020000 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів А.С.

Час і місце ухвалення: 16:31, м. Одеса

Дата складання повного тексту: 05.07.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Офіса Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офіса Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офіса Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування рішення сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур від 20 січня 2021 року №2 "Про неуспішне проходження атестації" стосовно ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що з 05 липня 2004 року до 14 грудня 2015 року та з 31 січня 2017 року по теперішній час він працює в органах прокуратури України. На даний час позивач працює на посаді прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської обласної прокуратури.

Позивач вказав, що за час роботи в органах прокуратури він зарекомендував себе сумлінним та добросовісним працівником, до дисциплінарної відповідальності жодного разу не притягувався. Маючи стаж роботи в органах прокуратури понад 15 років, неодноразово проходив всі передбачені законодавством атестації, підвищення кваліфікації, спеціальні перевірки, люстраційну перевірку, щорічні таємні перевірки на доброчесність.

Позивач зазначив, що 04 жовтня 2020 року він звернувся із заявою до Генерального прокурора про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

У подальшому позивачем були успішно пройдені перші два етапи атестації прокурорів місцевих прокуратур та його допущено до третього етапу атестації у формі співбесіди (практичне завдання та перевірка доброчесності).

Перед проведенням співбесіди з позивачем, 26 листопада 2020 року сьомою кадровою комісією йому надіслані запитання щодо обґрунтувань набуття ним впродовж 2016-2020 років у власність земельних ділянок, квартири, частки будинку та автомобілів, у т.ч. щодо їх вартості, та з інших питань. Позивачем у визначені Порядком строки, а саме 01 грудня 2020 року, надані обґрунтовані пояснення та копії документів, а під час співбесіди 03 грудня 2020 року повторно долучено на їх підтвердження копії документів.

Позивач вказав, що практичне письмове завдання перед проведенням співбесіди ним виконано вірно, у повному обсязі, з дотриманням вимог КПК України, а під час співбесіди 03 грудня 2020 року у членів комісії запитань щодо його виконання не виникло, що, в свою чергу, вказує на його відповідність вимогам професійної компетентності в частині рівня знань та практичного застосування законодавства.

03 грудня 2020 року та 20 січня 2021 року сьомою кадровою комісією з атестації прокурорів місцевих прокуратур з ОСОБА_1 проведено досить тривалі співбесіди з метою виявлення відповідності вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, за результатами якої 20 січня 2021 року прийнято рішення №2 "Про неуспішне проходження атестації" з мотивів надання комісії недостовірних відомостей, через що не можливо дійти висновку стосовно доброчесності поведінки прокурора.

Позивач зазначив, що залишаючись необ`єктивною та упередженою, кадрова комісія з самого початку співбесіди, яка тривала близько 45 хв., намагалась звинуватити його у неправомірності використання земельної ділянки фермерським господарством, сплати податку з доходів фізичних осіб, здійснення ним впродовж 2016 року підприємницької діяльності, придбання автомобіля "HYUNDAI Accent" 2010 р.в. та з інших питань.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що Комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність позивача високим стандартам та цінностям професійної етики, як концептуального положення, що визначає основні принципи, моральні норми та правила, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою.

На підставі досліджених матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, комісія дійшла висновку про те, що позивач з метою успішного проходження атестації надав комісії неправдиві відомості щодо придбання легкового автомобілю, що беззаперечно свідчить про його недоброчесність та невідповідність особистих якостей, високим етичним вимогам до прокурора.

Поряд з цим, у своєму рішенні комісія зазначила, що недоброчесність полягає у тому, що особа яка стоїть на стражі закону та обіймає посаду прокурора, для отримання особистих переваг, у вигляді успішного проходження атестації, двічі надала комісії неправдиві відомості. Реальна вартість придбаного майна, на думку членів комісії, не відповідає його вартості, вказаній у декларації, що унеможливлює прийти до висновку, щодо доброчесності поведінки прокурора.

Разом з цим, у рішенні кадрової комісії не зазначено, що позивачем на підтвердження своїх пояснень надано відповідні документи, що підтверджують стан автомобіля та його вартість на момент придбання.

Позивач вказав, що посилаючись на невідповідність його вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, у рішенні №2 від 20 січня 2021 року членами сьомої кадрової комісії не надано жодних пояснень, на підставі яких документів та розрахунків такий висновок сформовано.

Протокол засідання сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №24 від 20 січня 2021 року також не містить жодних посилань на обставини, що мають значення для прийняття такого рішення.

Таким чином, за логікою членів сьомої кадрової комісії, будь-яке питання стосовно відповідності вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності прокурора може бути ініційоване на підставі невизначеної інформації, про яку відсутні будь-які згадки.

Вирішення ініційованого питання, згідно з наявними у матеріалах справи документами, відбувається без посилання на докази, а голосування з приводу такого питання - виключно на підставі внутрішнього переконаний за наслідками співбесіди та опрацювання інформації, відомості про яку відсутні.

Позивач зазначив, що якщо прокурор, який проходить атестацію, не задовольняє критеріям професійної етики та доброчесності, разом з іншою інформацією мають повідомлятися також обґрунтовані причини, з урахуванням яких прийнято рішення про неуспішне проходження атестації.

Виходячи з цього, необхідно, щоб рішення комісії про невідповідність прокурора, який проходить атестацію, критеріям доброчесності, не просто містило мотивувальну частину, а щоб така мотивувальна частина доповнювалася документами, які перевіряються, і які містять інформацію та посилання на порушення прокурором певних стандартів професійної етики та доброчесності.

Між тим, висновки кадрової комісії про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації не обґрунтовано належними доказами.

Так в ході проведення співбесіди позивачем надавались пояснення щодо придбання автомобіля "HYUNDAI Accent" за власні кошти, які були отримані у якості заробітної плати. Через те, що з моменту придбання автомобіля і до дня співбесіди пройшов значний проміжок часу позивач точно не зміг пояснити детальні обставини придбання автомобіля. Поряд з цим, придбання автомобіля здійснювалось через третю особу, якій були додатково сплачені кошти за певні послуги. На підтвердження правомірності дій, атестаційній комісії позивачем надано підтверджуючі документи, а саме: договір купівлі-продажу, акт технічного стану автомобіля, проте вказані документи не були враховані при прийнятті рішення про неуспішне проходження атестації.

В якості обґрунтування недоброчесності позивача в оскаржуваному рішенні зазначено, що він надав комісії неправдиві пояснення. Вказаним доводом жодним чином не може бути підтверджена його недоброчесність, оскільки позивач добросовісно виконує свої професійні обов`язки, за що отримує відповідну заробітну плату.

Позивач звернув увагу суду, що в ході підготовки до співбесіди, кадрові комісії наділені повноваженнями щодо отримання інформації з усіх органів влади та мають доступи до відповідних реєстрів, у тому числі Сервісних центрів МВС (щодо вартості купівлі-продажу аналогічних авто).

Разом із цим, членами сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур не зібрано жодних доказів, що підтверджують неправдивість пояснень позивача, а тим більше його недоброчесність.

Позивач зазначив, що саме Національне агентство з питань запобігання корупції (далі НАЗК) є уповноваженим органом на здійснення моніторингу, зокрема, способу життя суб`єктів декларування. Водночас, таких висновків НАЗК під час розгляду справи суду не надано, як і не надано доказів звернення відповідачів безпосередньо до НАЗК з метою підтвердження або спростування сумнівів кадрової комісії щодо відповідності майна, яке знаходиться у власності та користуванні позивача та членів його сім`ї, їхнім законним доходам.

На думку позивача, оскаржуване рішення кадрової комісії щодо позивача не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності, оскільки відповідачами не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття, достовірність даних, які були взяті кадровою комісією до уваги.

Тобто, відсутність у рішенні, прийнятому за наслідками атестацій обґрунтованих мотивів, з яких кадрова комісія дійшла висновку про неуспішне проходження атестації прокурором, слугує підставою для його скасування. У свою чергу, це покладає на кадрові комісії обов`язок обґрунтувати рішення про проходження або не проходження атестації прокурором в такий спосіб, щоб рішення достатнім чином містило мотиви, на яких воно базується.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що ОСОБА_1 було подано заяву у встановлений строк і за визначеною формою відповідно п.10 розділу II Закону №113-ІХ, у зв`язку з чим його допущено до проходження атестації прокурорів.

З огляду на це, останнім надано персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходженні атестації, його буде звільнено на підставі п.9 ч.1 ст. 51 Закону №1697-VII (відповідно до вимог пп.2 п.19 розділу II Закону №113-ІХ).

Позивач успішно пройшов перші два етапи атестації - іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

У зв`язку із цим позивача допущено до наступного етапу атестації - проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Відповідач зазначив, що за результатом проведення співбесіди сьомою кадровою комісією було ухвалено рішення про неуспішне проходження позивачем атестації від 20 січня 2021 року №2.

За результатами проведеної співбесіди комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність ОСОБА_1 високим стандартам та цінностям професійної етики, як концептуального положення, що визначає основні принципи, моральні норми та правила, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов`язків поза службою.

До початку проведення співбесіди до ОСОБА_1 , за попереднім погодженням із членами сьомої кадрової комісії направлявся запитальник, який, крім іншого, містив питання щодо набуття прокурором у власність транспортних засобів, за ціною яка значно нижча ніж ринкова вартість аналогічних транспортних засобів.

Під час проведення співбесіди 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 щодо зазначених питань повідомив, що придбав транспортний засіб HYUNDAI Accent 2010 р.в. у березні 2020 року за ціною 49 000 грн. На питання членів комісії, з яких причин вартість транспортного засобу вдвічі менша ніж ринкова, повідомив, що дійсно перед купівлею вивчав пропозиції за подібними авто та її вартість значно вище ніж та, за яку він придбав, повідомив комісії, що за те, що придбав автомобіль за низькою ціною заплатив 3 000 дол. США, якійсь особі за здійснення пошуку такого транспортного засобу.

Така відповідь, на думку членів комісії, не є щирою та вичерпною щодо поставленого питання. Задля того, щоб уникнути наявних сумнівів щодо доброчесності ОСОБА_1 проведення його співбесіди було продовжено до 20 січня 2021 року, та запропоновано прокурору надати обґрунтовані пояснення з обставин набуття транспортного засобу HYUNDAI Accent 2010 р.в. у березні 2020 року та надати підтверджуючі документи, а також з приводу його господарської діяльності як фізичної особи-підприємця за 2016 рік.

У січні 2021 року від ОСОБА_1 надійшли відповіді на додаткові питання з додатками, в яких він зазначає, що низька вартість придбаного транспортного засобу обумовлена його поганим технічним станом, значним кілометровим пробігом та потребою капітального ремонту. На проведення ремонту транспортного засобу, який відбувався з 16 березня 2020 року по 23 березня 2020 року у м. Одесі, ОСОБА_1 , з його пояснень, витратив біля 70 тисяч грн., але жодних документів на підтвердження зазначених витрат не надав, пояснюючи це тим, що "в Одесі на "ямі" (авторинок) квитанцій не видають".

Під час проведення співбесіди 20 січня 2021 року ОСОБА_1 підтримав свою версію набуття транспортного засобу, викладену у його додаткових поясненнях. На запитання чому кардинально змінилася його відповідь щодо обставин набуття, а саме: в частині сплати 3 000 дол. США. на користь іншої особи за пошук авто за низькою ціною, ОСОБА_1 , повідомив, що вони не відповідають дійсності, були надані комісії 03 грудня 2020 року лише з метою успішного проходження ним атестації.

У процесі проведення співбесіди 20 січня 2021 року ОСОБА_1 , після надання відповідей на додаткові питання членів комісії, повідомив, що раніше надані ним відповіді, щодо обставин набуття у власність транспортного засобу HYUNDAI Accent 2010 р.в. у березні 2020 року, не відповідають дійсності, а фактично за даний транспортний засіб ним сплачено продавцю дві суми 49 000 грн. та біля 3 000 дол. США.

На питання відносно його ставлення до неодноразового надання з його боку комісії неправдивих відомостей та відповідність, на його думку, його дій діям особи, яка може називати себе доброчесною, відповіді не отримано.

Наведені обставини, а саме надання ОСОБА_1 неправдивих відомостей, з метою успішного проходження ним атестації, беззаперечно свідчать про його недоброчесність та невідповідність його особистих якостей високим етичним вимогам до прокурора.

Недоброчесність, на думку комісії, полягає в тому, що особа, яка стоїть на стражі закону та обіймає посаду прокурора, для отримання особистих переваг, у вигляді успішного проходження атестації, двічі надавала комісії неправдиві відомості. Реальна вартість придбаного майна не відповідає його вартості, вказаній у декларації, що унеможливлює прийти до висновку щодо доброчесності поведінки прокурора.

Така поведінка прокурора ОСОБА_1 суперечить основним принципам професійної етики та поведінки прокурорів, визначених ст. 4 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, зокрема принципам професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури та верховенства права та законності.

Допущені порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та невідповідність прокурора вимогам п.п.3, 4 ч.4 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру", вбачається відсутність підстав для ухвалення рішення щодо відповідності останнього критеріям доброчесності та професійної компетентності, які є обов`язковою умовою та підставою для успішного проходження третього етапу атестації (співбесіди).

У зв`язку з цим, сьомою кадровою комісією вирішено, що прокурор Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 не пройшов атестацію.

Відповідач вказав, що рішення кадрової комісії стосовно позивача містить мотиви його прийняття, висновки, зроблені комісією за результатами дослідження матеріалів атестації, наданих позивачем пояснень.

Таким чином, рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом та пропорційно.

Відповідач зазначив, що саме до повноважень кадрових комісій входить дослідження, обговорення результатів атестації прокурора та прийняття рішень про успішне чи неуспішне її проходження, що, в свою чергу, і є дискреційними повноваженнями кадрових комісій.

Відповідач вказав, що суд не наділений повноваженнями визначати питання для оцінювання відповідності критеріям доброчесності (моралі, чесності, непідкупності), у тому числі й щодо законності джерел походження майна, відповідності рівня життя кандидата або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата його статусу, наявності знань та практичних навичок.

Тому повноваження членів кадрової комісії щодо вирішення питання відповідності прокурора критерію доброчесності є дискреційними та знаходяться в межах їх виключної компетенції.

В обґрунтування своїх доводів відповідач посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/729/18 щодо кваліфікаційного оцінювання суддів, вважаючи схожими процедури проведення співбесіди прокурорів та суддів.

Так, відповідач зазначив, що комісія, діючи відповідно до наведених правових норм, надала оцінку фактам, які можуть свідчити про відповідність або невідповідність судді, зокрема, критерію доброчесності. Комісія наголосила на тому, що в контексті запобігання корупції доброчесність є складовою діяльності судді, яка визначає межі і спосіб його поведінки.

Водночас, комісія не вирішувала питання вини особи у вчиненні, зокрема, корупційних правопорушень, не вчиняла дій, віднесених до виключної компетенції інших органів, у тому числі НАЗК, з контролю та перевірки декларацій, а діяла суто у межах своїх повноважень - в площині оцінки відповідності судді критерію доброчесності під час кваліфікаційного оцінювання, що дістало вияв у відповідній кількості балів та їх обґрунтуванні.

Також відповідач зазначив, що НАЗК не проводить перевірку декларацій, які подавали прокурори до запровадження електронних декларацій, тоді як під час атестації за результатами їх аналізу надається відповідна оцінка.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурора (адреса: вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, ), сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (адреса: вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011) задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 20 січня 2020 року №2, яке фактично ухвалене 20 січня 2021 року, про неуспішне проходження прокурором атестації стосовно ОСОБА_1 .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

В апеляційній скарзі Офіса Генерального прокурора ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Офіс Генерального прокурора зазначає, що за результатами проведеної співбесіди комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність ОСОБА_1 високим стандартам та цінностям професійної етики, як концептуального положення, що визначає основні принципи, моральні норми та правила, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов`язків поза службою.

Недоброчесність, на думку комісії, полягає в тому, що позивач двічі надавав комісії неправдиві відомості. Реальна вартість придбаного майна, не відповідає його вартості вказаного у декларації, що унеможливлює прийти до висновку, щодо доброчесності поведінки прокурора.

Така поведінка прокурора ОСОБА_1 суперечить основним принципам професійної етики та поведінки прокурорів, визначених ст. 4 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, зокрема принципам професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури та верховенства права та законності.

Допущені порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та невідповідність прокурора вимогам пп.3, 4 ч.4 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру", вбачається відсутність підстав для ухвалення рішення щодо відповідності останнього критеріям доброчесності та професійної компетентності, які є обов`язковою умовою та підставою для успішного проходження третього етапу атестації (співбесіди).

Одним із критеріїв оцінки дотримання правил прокурорської етики та доброчесності є відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

У зв`язку з цим сьомою кадровою комісією вирішено, що прокурор Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 не пройшов атестацію.

У зв`язку з чим комісія вправі надавати оцінку дотриманню цих вимог прокурорами. В іншому випадку нівелюється сама мета як проведення співбесіди, так і атестації в цілому.

Обсяг мотивів, які повинна навести в рішенні кадрова комісія жодними чинними нормативно-правовими актами не визначено. Таким чином, висновки суду про недостатню вмотивованість цього рішення не відповідають вимогам законодавства.

Крім того, саме до повноважень кадрових комісій входить дослідження, обговорення результатів атестації прокурора та прийняття рішень про успішне чи неуспішне її проходження, що в свою чергу і є дискреційними повноваженнями кадрових комісій.

Кадрова комісія не зобов`язана нормами Закону юридично довести чи встановити у деталях невідповідність прокурора конкретному критерію, а повноважена лише вказати на чіткий перелік обставин, які стали підставою для прийняття кадровою комісією колегіального рішення, що підтверджує наявність у членів комісії обґрунтованих сумнівів щодо віповідності прокурора одному чи кільком із вказаних критеріїв.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Офіса Генерального прокурора, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 працює в органах прокуратури з липня 2004 року, а на посаді прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області з січня 2017 року.

04 жовтня 2020 року позивачем було подано заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

Позивач успішно пройшов перші два етапи атестації - іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, а також іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, що підтверджується відомостями про результати тестування, та допущений до третього етапу атестації співбесіди.

20 січня 2020 року сьомою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) було ухвалене рішення №2 про неуспішне проходження позивачем атестації.

Як зазначено у вказаному рішенні, керуючись п.17 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та п.6 розділу І, п.16 розділу IV Порядку проходження прокурорами атестації, враховуючи результати проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, Комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 високим стандартам та цінностям професійної етики, як концептуального положення, що визначає основні принципи, моральні норми та правила, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою.

До початку проведення співбесіди до ОСОБА_1 членами робочої групи за попереднім погодженням із членами сьомої кадрової комісії направлявся запитальник, який, крім іншого, містив питання щодо набуття прокурором у власність транспортних засобів, за ціною, яка значно нижча, ніж ринкова вартість аналогічних транспортних засобів.

У рішенні також вказано, що під час проведення співбесіди 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 щодо зазначених питань повідомив, що придбав транспортний засіб HYUNDAI Accent 2010 р.в. у березні 2020 року за ціною 49 000 грн. На питання членів комісії, з яких причин вартість транспортного засобу вдвічі менша ніж ринкова, повідомив, що за те, що придбав автомобіль за такою низькою ціною, заплатив три тисячі доларів третій особі за здійснення пошуку такого транспортного засобу.

Така відповідь, на думку членів комісії, не є щирою та вичерпною щодо поставленого питання. Задля того, щоб уникнути наявних сумнівів щодо доброчесності ОСОБА_1 , проведення його співбесіди було продовжено до 20 січня 2020 року, та запропоновано прокурору надати ґрунтовні пояснення з обставин набуття вказаного транспортного засобу з наданням документів, що їх підтверджують, а також з приводу його господарської діяльності як фізичної особи-підприємця за 2016 рік.

У січні 2021 року від ОСОБА_1 надійшли відповіді на додаткові запитання з додатками, в яких він зазначив, що низька вартість придбаного транспортного засобу обумовлена його поганим технічним станом, значним кілометровим пробігом та потребою капітального ремонту. На проведення ремонту транспортного засобу, який відбувався з 16 березня 2020 року по 23 березня 2020 року у м. Одесі, ОСОБА_1 , з його пояснень, витратив біля 70 тис. грн., але жодних документів на підтвердження зазначених витрат не надав.

Під час проведення співбесіди 20 січня 2021 року ОСОБА_1 підтримав свою версію щодо набуття транспортного засобу, викладені у його додаткових поясненнях. На запитання, чому кардинально змінилася його відповідь щодо обставин набуття, а саме в частині сплати 3 000 дол. США на користь іншої особи за пошук авто за низькою ціною, ОСОБА_1 повідомив, що вони не відповідають дійсності, були надані комісії 03 грудня 2020 року лише з метою успішного проходження ним атестації.

У процесі проведення співбесіди 20 січня 2021 року ОСОБА_1 , після надання відповідей на додаткові питання членів комісії, повідомив, що раніше надані ним відповіді щодо обставин набуття у власність транспортного засобу HYUNDAI Accent 2010 р.в. у березні 2020 року, не відповідають дійсності, а фактично за даний транспортний засіб ним сплачено продавцю дві суми 49 000 грн. та біля 3 000 дол. США.

На питання відносно його ставлення до неодноразового надання з його боку комісії неправдивих відомостей та відповідність, на його думку, його дій діям особи, яка може називати себе доброчесною, відповіді не отримано.

Наведені обставини, а саме надання ОСОБА_1 неправдивих відомостей, з метою успішного проходження ним атестації, беззаперечно свідчать про його недоброчесність та невідповідності його особистих якостей, високим етичним вимогам до прокурора.

Недоброчесність, на думку комісії, полягає у тому, що особа, яка стоїть на стражі закону та обіймає посаду прокурора, для отримання особистих переваг, у вигляді успішного проходження атестації, двічі надала комісії неправдиві відомості. Реальна вартість придбаного майна не відповідає його вартості, вказаного у декларації, що унеможливлює прийти до висновку щодо доброчесної поведінки прокурора.

У рішенні вказано, що така поведінка прокурора ОСОБА_1 суперечить основним принципам професійної етики та поведінки прокурорів, визначених ст. 4 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, зокрема, принципам професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури та верховенства права та законності.

Допущені порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та невідповідність прокурора вимогам п.п.3, 4 ч.4 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру", вбачається відсутність підстав для ухвалення рішення щодо відповідності останнього критеріям доброчесності та професійної компетентності, які є обов`язковою умовою та підставою для успішного проходження третього етапу атестації (співбесіди).

З огляду на вказане, сьомою кадровою комісією за результатами проведення співбесіди з позивачем ухвалено рішення від 20 січня 2021 року №2 про неуспішне проходження ним атестації.

Вказане рішення також відображене у протоколі №24 засідання сьомої кадрової комісії від 20 січня 2021 року.

Вважаючи рішення про неуспішне проходження атестації незаконним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності та повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.

Таким чином, саме цей компетентний орган вправі стверджувати, приймати відповідні рішення та формувати висновки про порушення позивачем вимог щодо декларування, необхідності декларування фактів, що випливають з наведених вище обставин.

Таких висновків НАЗК під час розгляду справи відповідачами до суду не надано. Відсутні і докази звернення з цього приводу сьомої кадрової комісії до НАЗК під час проведення атестації позивача та отримання комісією негативних висновків щодо позивача.

Крім того, в матеріалах атестації відсутні документи та відомості, що підтверджують висновок комісії про вдвічі меншу ринкової вартість автомобіля, яка була сплачена позивачем за автомобіль HYUNDAI Accent 2010 р.в.

Оскаржуване рішення комісії ґрунтується на тому, що позивач був нещирий з членами комісії, повідомляв їм версії придбання автомобіля, які є непереконливими.

Крім того, дослідивши відеозапис співбесіди, суд першої інстанції, дійшов висновку, що комісією здійснювався психологічний тиск на позивача.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.п.8-16 розділу IV Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора №221, п.12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора №223 від 17 жовтня 2019 року, ст.ст. 4, 11, 50 Закону України "Про запобігання корупції".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Пунктами 8-11 розділу IV Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора №221 від 03 жовтня 2019 року (далі Порядок №221) визначено, що співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.

Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

Згідно з п.п.12-16 розділу IV Порядку №221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів:

1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;

2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;

Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Пунктом 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора №223 від 17 жовтня 2019 року передбачено, що рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

В силу приписів пп.2 п.19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Крім того, п.6 розділу V Порядку №221 визначено, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Протоколу №1 та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів вважає необґрунтованим довід апелянта про те, що повноваження кадрових комісій щодо дослідження, обговорення результатів атестації прокурора та прийняття рішень про успішне чи неуспішне її проходження, є дискреційними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Таким чином, спори щодо оскарження рішень кадрових комісій про неуспішне проходження прокурорами атестації належать до компетенції адміністративних судів.

Отже, під час розгляду та вирішення адміністративної справи суд наділений усією повнотою повноважень щодо перевірки оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень не лише на предмет його законності, тобто чи було таке рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, але й з точки зору дотримання інших критеріїв, перелік яких наведено у ч.2 ст. 2 КАС України.

Оскільки предметом атестації є оцінка професійної компетентності, професійної етики та доброчесності прокурора (п.5 розділу I Порядку №221), а рішення про неуспішне проходження прокурором атестації приймається кадровою комісією саме з підстав невідповідності, на думку комісії, прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що суд немає повноважень оцінювати рішення кадрових комісій про неуспішне проходження атестації по суті.

Такий висновок узгоджується з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення та застосування Конвенції (ст. 32).

Так, у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року).

Також необхідно зауважити, що в частині судового контролю за дискреційними адміністративними актами ЄСПЛ виробив позицію, згідно з якою, за загальним правилом, національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі "Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки" від 31 липня 2008 року, рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" від 22 листопада 1995 року, рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру" від 21 липня 2011 року, рішення у справі "Путтер проти Болгарії" від 02 грудня 2010 року).

Крім того, виходячи з практики ЄСПЛ, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі "Волохи проти України" від 02 листопада 2006 року, рішення у справі "Malone v. United Kindom" від 02 серпня 1984 року).

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути обґрунтованим, тобто у ньому, серед іншого, зазначаються не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, які б створювали підстави для негативних висновків. Також таке рішення повинно відповідати критеріям ясності, чіткості, доступності та зрозумілості.

Змістовний аналіз оскаржуваного рішення свідчить про те, що причинами для прийняття рішення про неуспішне проходження позивачем атестації стали висновки комісії про його невідповідність вимогам професійної етики та поведінки прокурора, доброчесності та професійної компетенції, у зв`язку з наданням неправдивих відомостей щодо реальної вартості придбаного майна (транспортного засобу). Так, реальна вартість транспортного засобу не відповідає вартості, зазначеній у декларації.

Натомість, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення посилань на докази таких обставин та висновків комісії не містить.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1700-VII "Про запобігання корупції" (далі Закон №1700-VII) НАЗК є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

За приписами п.8 ч.1 ст. 11 Закону №1700-VII до повноважень НАЗК належать здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 50 Закону №1700-VII НАЗК проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

Отже, повноваження стосовно здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно від посади, яку займає така особа, віднесені до виключної компетенції НАЗК і можуть бути реалізовані в порядку, визначеному Законом №1700-VII.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в силу приписів п.п.8-11 розділу IV Порядку №221 комісія вправі отримувати від НАЗК необхідну для цілей атестації інформацію. Доказів отримання такої інформації відповідачем суду не надано.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені висновки кадрової комісії про невідповідність позивача вимогам професійної етики та поведінки, та невідповідність вимогам п.п.3, 4 ч.4 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру" є необґрунтованими, суб`єктивними і такими, що зроблені винятково на підставі припущень та за відсутності будь-яких належних доказів, які б окремо або в сукупності свідчили про порушення позивачем вимог законодавства у сфері запобігання корупції, зокрема щодо відповідності витрат і майна прокурора та членів його сім`ї задекларованим доходам, декларування ним недостовірних відомостей, наявності ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості набутих активів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №120/3458/20-а.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні даної справи вірно враховано те, що з відеозапису співбесіди вбачається, що комісією здійснювався психологічний тиск на позивача, зокрема, членами комісії (до проведення обговорення співбесіди членами комісії без присутності прокурора) висловлювалася думка щодо особистого ставлення до пояснень позивача та перспектив проходження ним атестації, що свідчить про упередженість членів комісії, відсутність з боку комісії безсторонності у ставленні до позивача.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур від 20 січня 2021 року №2 "Про неуспішне проходження атестації" стосовно ОСОБА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Офіса Генерального прокурора залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.