Справа № 440/6510/21
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/6510/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Оніщенко В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - Щепіна О.В.

представника відповідача Максимчук О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Центрального округу про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Позовні вимоги (з урахуванням уточнень):

- визнати протиправнимb дії Державної екологічної інспекції Центрального округу щодо несвоєчасного поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді начальника управління державного екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області - старшого державного інспектора з охорони навколишнього середовища Центрального округу та щодо відмови оплатити йому матеріальне забезпечення та соціальну допомогу з тимчасової втрати працездатності за період часу з 30.08.2020 по 09.10.2020;

- стягнути з Державної екологічної інспекції Центрального округу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 24.12.2020 по 22.03.2021;

- зобов`язати комісію із соціального страхування Державної екологічної інспекції Центрального округу прийняти рішення про призначення матеріального забезпечення та соціальної допомоги з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_1 за період часу з 30.08.2020 по 09.10.2020.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

16.06.2021 ОСОБА_1 (далі позивач; ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної екологічної інспекції Центрального округу (далі - відповідач; Державна екологічна інспекція ЦО) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою від 11 серпня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Аргументи учасників справи

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він був незаконно звільнений з посади начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду він був поновлений на роботі та був визнаний незаконним і скасований наказ про його звільнення. Цим же рішенням на користь ОСОБА_1 був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу. ОСОБА_1 повідомив, що рішення суду про його поновлення на посаді, яке було допущено до негайного виконання, тривалий час не виконувалося Державною екологічною інспекцією Центрального округу. Після настання факту виконання цього рішення зі затримкою в часі ОСОБА_1 просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення.

Крім цього позивач стверджував, що під час вимушеного прогулу отримав травму та перебував на лікуванні. Неодноразово звертався до роботодавця з вимогами вжити необхідних дій для оформлення лікарняних виплат, однак отримував відмови, які вважає незаконними.

У зв"язку зі стверджуваним порушенням своїх прав звернувся до суду з цим позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд даний адміністративний позов задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечував. Направив до суд відзив. Стверджував, що затримка виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді відбувалася з поважної причини. На момент винесення рішення суду на посаді, яку раніше займав ОСОБА_1 , перебувала інша особа. Ця особа в період з 29.01.2021 по 19.03.2021 перебувала на лікарняному, останній листок непрацездатності наданий 22.03.2021. В цей же день інспекцією прийнято наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Відтак твердження позивача, що відповідач безпідставно не поновлював позивача на роботі - не відповідає дійсності та вказує на відсутність підстав для стягнення заробітної плати.

Крім того відповідач повідомляв, що після проголошення рішення суду 23.12.2020 ОСОБА_1 запропоновано негайно з`явитися до інспекції для врегулювання питання про поновлення його на посаді, однак позивач тривалий час за поновленням на посаді не звертався та лише 01.02.2021 звернувся до інспекції зі заявою щодо поновлення його на посаді.

Щодо позовних вимог позивача про виплату матеріального забезпечення та соціальної допомоги з тимчасової втрати працездатності за період з 30.08.2021 по 09.10.2020 відповідач зазначав, що відповідно до статті 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" допомога по тимчасовій втраті працездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї страхових випадків. Протоколом №14 від 27.04.2021 засідання комісії із соціального страхування Державної екологічної інспекції Центрального округу призначено допомогу по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за один день 30.08.2020, яка була виплачена позивачу. За 31.08.2020 позивач отримав заробітну плату відповідно до відомостей, зазначених в табелі обліку використання робочого часу за серпень 2020 року. А період з 01.09.2020 по 24.09.2020 та з 25.09.2020 по 09.10.2020 на момент розгляду цієї справи вже охоплений виплатою за час вимушеного прогулу на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №440/5323/20. З огляду на викладене, представник відповідача стверджував, що у позивача відсутні правові підстави вимагати виплату такої допомоги, адже це буде вважатися отриманням заробітної плати двічі за один і той же період. Крім того, в цей же період ОСОБА_1 перебував на обліку як безробітний та отримував допомогу по безробіттю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

04.08.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 наголошував на тому, що приписи статті 235 Кодексу законів про працю є імперативними щодо негайного виконання рішення суду про поновлення на роботі, а тому, виконавши рішення суду зі затримкою, відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду. Вказана у відзиві начебто поважна причина затримки поновлення його на посаді (перебування на цій посаді іншого працівника) не передбачена законом як така, що звільняє від обов"язку виконати рішення суду негайно та якщо воно не було вчасно виконане - сплатити середній заробіток за відповідний період.

05.08.2021 від представника відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив аналогічне за змістом наданому відзиву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків.

Обставини справи, встановлені судом

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року по справі №440/5323/20, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.30.2021, адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Центрального округу про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу Мартосенка Є. №158-о від 31 серпня 2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 в Державній екологічній інспекції Центрального округу на посаді начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 01.09.2020 року.

Стягнуто з Державної екологічної інспекції Центрального округу на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2020 року по 23.12.2020 року у сумі 31 834,62 грн (тридцять одна тисяча вісімсот тридцять чотири гривні шістдесят дві копійки) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та фондів.

Допущено до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 в Державній екологічній інспекції Центрального округу на посаді начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу та у частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

01.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача зі заявою про поновлення його на посаді, з якої його було звільнено /а.с. 25/.

Листом Державної екологічної інспекції Центрального округу від 02.02.2021 №09.1-25/495 позивача повідомлено, що на даний час на посаді начальника Управління державного екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу перебуває Сакало О.І., який з 29.01.2021 відсутній у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. Після відновлення працездатності, отримання згоди/відмови щодо запропонованих працівнику посад, буде прийнято рішення про поновлення ОСОБА_1 у найкоротший термін /а.с. 104/.

Наказом Державної екологічної інспекції Центрального округу "Про поновлення ОСОБА_1 " від 22.03.2021 №79-о було скасовано наказ Державної екологічної інспекції Центрального округу від 31.08.2020 №158-о "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державного екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 01.09.2021 /а.с. 27/.

18.05.2021 позивач звернувся до відповідача зі заявою про виплату йому заробітної плати з 24.12.2020 по 22.03.2021 у зв`язку з затримкою виконання рішення суду у справі №440/5323/20 /а.с. 28/.

Однак, як стверджує позивач, таких виплат відповідачем не здійснено.

Поміж іншого, 19.11.2020 ОСОБА_1 звертався до комісії зі соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності Державної екологічної інспекції Центрального округу /надалі - комісія СС ТВП Державної екологічної інспекції Центрального округу/ із листами, в яких повідомив про отримання травми, що підтверджена листками непрацездатності №424111, №424678 та просив здійснити відповідні виплати.

Як вказував позивач, станом на момент звернення до суду з цим позовом відповідач не оплатив йому лікарняні та не передав заявку-розрахунок до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності.

За зверненням ОСОБА_1 від 02.12.2020 №МЕ-11671619, адресованим на Урядову гарячу лінію, щодо можливого порушення посадовими особами Державної екологічної інспекції Центрального округу стосовно ОСОБА_1 вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині невиплати допомоги по тимчасовій непрацездатності з 28.12.2020 по 13.01.2021 було здійснено інспекційне відвідування у діяльності Інспекції та складено акт від 13.01.2021р. № ПЛ29222/334/АВ /а.с. 43-46/ та видано припис від 13.01.2021 №ПЛ29222/334/АВ/П /а.с. 47/, яким зобов`язано відповідача усунути порушення шляхом призначення або непризначення допомоги по тимчасовій втраті непрацездатності ОСОБА_2

11.02.2021 згідно протоколу засідання комісії СС ТВП Державної екологічної інспекції Центрального округу №04 лікарняні листки АДЯ №424111 та АДЯ №424678 повернуті ОСОБА_2 як такі, що не підлягають розгляду комісією інспекції станом на 11.02.2021 /а.с. 39/.

24.03.2021 Управлінням Держпраці в Полтавській області повторно проведено перевірку Державної екологічної інспекції ЦО, за результатами якого складено акт від 24.03.2021 №ПЛ848/1299/АВ та припис від 24.03.2021 №ПЛ848/1299/АВ/П /а.с. 60-61/.

Як стверджує позивач, станом на момент розгляду справи допомога по тимчасовій втраті працездатності з 25.09.2020 по 09.10.2020 ОСОБА_2 відповідачем не виплачена.

У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Норми права, що підлягають застосуванню

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 43 Основного Закону України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Положеннями частин першої, другої статті 115 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

За частиною сьомою цієї ж статті, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно з частинами другою, третьою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Приписами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків:

1) тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасової непрацездатності на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві;

2) необхідності догляду за хворою дитиною;

3) необхідності догляду за хворим членом сім`ї;

4) догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною з інвалідністю віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною;

5) карантину, накладеного органами санітарно-епідеміологічної служби;

5-1) на період перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій;

6) тимчасового переведення застрахованої особи відповідно до медичного висновку на легшу, нижчеоплачувану роботу;

7) протезування з поміщенням у стаціонар протезно-ортопедичного підприємства;

8) перебування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм.

Частиною третьою статті 30 вищезазначеного Закону рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб, або фізичною особою-підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, що затверджено Постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018 № 13 (далі - Положення), визначає основні завдання, сферу дії, перелік повноважень, організаційні засади членів комісії із соціального страхування підприємства.

Згідно пункту 1.1 Положення, комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства приймає рішення про призначення або відмову в призначенні матеріального забезпечення (допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітності та пологах, на поховання) і передає його роботодавцю для проведення виплат, здійснення розрахунків тощо. Приймає рішення про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково). Перевіряє правильність видачі та заповнення документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення.

Рішення комісії із соціального страхування підприємства про призначення або відмову у призначенні матеріального забезпечення може бути оскарженим застрахованою особою до відділення робочого органу виконавчої дирекції Фонду, де перебуває на обліку підприємство, протягом 5 днів з моменту отримання повідомлення про таке призначення або відмову, що не позбавляє права застрахованої особи звернутися з цих питань до суду.

Комісія із соціального страхування Інспекції (далі - Комісія) створена наказом Державної екологічної інспекції Центрального округу від 18.09.2018 №16/07-12 "Про делегування представників до складу комісії із соціального страхування".

Комісія правомочна приймати рішення за наявності на засіданні більше половини її членів за наявності представника кожної сторони. Засідання комісії протоколюється. Рішення комісії вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість присутніх на засіданні членів комісії. У разі рівного розподілу голосів голос голови є вирішальним /пункт 4.1 Положення/.

Висновки щодо правозастосування

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору, серед іншого, є стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі №440/5323/20.

Отже вирішення справи потребує доказування факти затримки виконання судового рішення та наявності підстав для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки.

З аналізу правових норм, що застосовуються до спірних правовідносин випливає, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок виявляється у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Отже, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року по справі №440/5323/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Центрального округу про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу Мартосенка Є. №158-о від 31 серпня 2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 в Державній екологічній інспекції Центрального округу на посаді начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 01.09.2020 року. Стягнуто з Державної екологічної інспекції Центрального округу на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2020 року по 23.12.2020 року у сумі 31 834,62 грн (тридцять одна тисяча вісімсот тридцять чотири гривні шістдесят дві копійки) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та фондів. Допущено до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 в Державній екологічній інспекції Центрального округу на посаді начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу та у частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки це судове рішення було допущено до негайного виконання - у Державної екологічної інспекції Центрального округу виник обов"язок поновити ОСОБА_1 на посаді, з якої його було незаконно звільнено, - з 24.12.2020 року.

Згідно наказу Державної екологічної інспекції ЦО від 22.03.2021 ОСОБА_1 поновлено на роботі /а.с. 101/.

З огляду на викладені вище норми про безумовність оплати роботодавцем середнього заробітку працівнику, щодо якого була допущена затримка виконання судового рішення про поновлення на посаді, без урахування поважних причин та наявності чи відсутності вини роботодавця у затримці виконання, суд погоджується з твердженнями позивача щодо наявності з боку відповідача затримки у виконанні судового рішення.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що на момент поновлення позивача на посаді, її обіймав ОСОБА_3 , який з 29.01.2021 по 19.03.2021 перебував на лікарняному, останній листок непрацездатності наданий ОСОБА_3 22.03.2021, і в цей же день інспекцією прийнято наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Твердження представника відповідача про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 та неможливістю виконати таке рішення вчасно у зв`язку з перебуванням на такій посаді ОСОБА_3 , який з 29.01.2021 по 19.03.2021 перебував на лікарняному - не ґрунтується на законі.

Як вже зазначалося, норма про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення жодним чином не співвідноситься з наявністю чи відсутністю поважних причин затримки виконання та наявність чи відсутністю вини роботодавця у затримці виконання судового рішення.

Затримка в часі виконання судового рішення тривала з 24.12.2020 року по 22.03.2021 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Пунктом 3 Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 в березні 2021 року проведені виплати за час вимушеного прогулу в загальній сумі 31 834,62 грн за період з 01.09.2020 по 23.12.2020 включно та суми заробітної плати за фактично відпрацьовані дні в березні 2021.

Як вбачається зі змісту рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №440/5323/20, середньоденна заробітна плата позивача на час винесення такого рішення становила 393,02 грн /а.с. 13, зворот/.

Разом з тим, за даними, зазначеними в довідці Державної екологічної інспекції ЦО від 11.08.2021 №08-22/3852, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, станом на 23.03.2021 (наступний день після дати наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 ) становить 658,75 грн /а.с. 207/.

Суд зауважує, що під час розрахунку суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 за період з 24.12.2020 по 22.03.2021 слід застосовувати показник середньоденної заробітної плати саме в розмірі 658,75 грн.

Зі вказаним погодилися і сторони у судовому засіданні.

Період з 24.12.2020 по 22.03.2021 входить до періоду затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача, а отже розрахунок середньоденної заробітної плати позивача повинен бути проведений в тому числі із розрахунку визначеного ОСОБА_1 заробітку за цей час.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі №440/5323/20 про поновлення на роботі за період з 24.12.2020 по 22.03.2021 становить 38 866,25 грн (59 днів (5 робочих днів грудня 2020 року + 19 робочих днів січня 2021 року + 20 робочих днів лютого 2021 року + 14 робочих днів березня 2021 року) *658,75 грн).

Суд зауважує, що виплата позивачу допомоги по безробіттю в період вимушеного прогулу жодним чином не впливає на обов`язок відповідача здійснити виплату середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення. Такий обов`язок прямо передбачений приписами статті 236 Кодексу законів про працю України.

Закон не містить винятків з цієї норми. Також закон не ставить цю виплату у залежність від отримання допомоги по безробіттю.

З огляду на це, твердження відповідача про фактичне отримання ОСОБА_1 заробітної плати двічі за один і той же період не приймаються судом до уваги.

Таким чином позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про його поновлення на посаді - підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправним дій Державної екологічної інспекції Центрального округу щодо несвоєчасного поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді начальника управління державного екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області - старшого державного інспектора з охорони навколишнього середовища Центрального округу, суд зазначає наступне.

Позивач фактично не погоджується з порядком виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а саме - виконанням рішення у справі №440/5323/20, яким його поновлено на роботі.

Тому вказана позовна вимога фактично спрямована на виконання іншого судового рішення. Суд звертає увагу, що в разі незгоди позивача із невиконанням або неналежним виконанням судового рішення у справі №440/5323/20 позивач може звернутися до суду шляхом подання окремої заяви в порядку виконання судового рішення.

А тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними дій Державної екологічної інспекції Центрального округу щодо відмови оплатити йому матеріальне забезпечення та соціальну допомогу з тимчасової втрати працездатності за період часу з 30.08.2020 по 09.10.2020 та зобов`язання комісії із соціального страхування Державної екологічної інспекції Центрального округу прийняти рішення про призначення матеріального забезпечення та соціальної допомоги з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_1 за період часу з 30.08.2020 по 09.10.2020, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 30.08.2020 по 09.10.2020 включно перебував на лікарняному у зв`язку з отримання невиробничої травми, що підтверджується листками непрацездатності серія АДЯ №424111(за період з 30.08.2020 по 14.09.2020) та серії АДЯ № 424678 (за період з 25.09.2020 по 09.10.2020) /а.с. 32/.

Як пояснив представник відповідача, відповідно до вимог пункту 11 статті 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та враховуючи подання Державною екологічною інспекцією ЦО апеляційної скарги на рішення суду від 23.12.2020 у справі №440/5323/20, комісія із соціального страхування по тимчасовій втраті працездатності Інспекції на підставі протоколу від 11.02.2021 року №04 встановила, що не має права виносити рішення про призначення або відмову у призначенні допомоги по тимчасовій непрацездатності особі, що поновлюється на роботі державної служби через суд, тому винесла рішення щодо повернення листків непрацездатності ОСОБА_1 листом від 19.02.2021 №09.1-25/794.

Відповідно до приписів частини першої статті 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), зокрема, у разі настання в неї тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасової непрацездатності на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Таким чином, законом визначено обов`язок роботодавця призначити працівнику допомогу по тимчасовій втраті працездатності.

Суд звертає увагу, що протоколом №14 засідання комісії із соціального страхування Державної екологічної інспекції Центрального округу від 27.04.2021 підтверджено, що за 30.08.2021 ОСОБА_1 призначено допомогу по тимчасовій втраті працездатності на підставі листка непрацездатності серії АДЯ №424111; причина непрацездатності - невиробничі травми /а.с. 177, 180/.

З огляду на це, виплачена ОСОБА_1 допомога по втраті працездатності за 30.08.2021 не може входити до періоду, за який позивач просить нарахувати та виплатити допомогу по тимчасовій втраті непрацездатності, а саме до заявленого позивачем періоду з 30.08.2020 по 09.10.2020.

А тому період, за який ОСОБА_1 необхідно нарахувати та виплатити допомогу по втраті працездатності, розпочинається саме з 31.08.2020.

Як встановлено судом, 19.11.2020 ОСОБА_1 звертався до комісії із соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності Державної екологічної інспекції Центрального округу із листами, в яких повідомив про отримання травми, що підтверджена листками непрацездатності серії АДЯ №424111, №424678 та просив такі листки оплатити.

Позивач стверджував, що відповідачем так і не було прийнято рішення про виплату йому допомоги з тимчасової втрати працездатності та не передано заявку-розрахунок до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності.

За зверненням ОСОБА_1 від 02.12.2020 №МЕ-11671619, адресованим на Урядову гарячу лінію, щодо можливого порушення стосовно ОСОБА_1 посадовими особами Державної екологічної інспекції ЦО вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині невиплати допомоги по тимчасовій непрацездатності з 28.12.2020 по 13.01.2021 було здійснено інспекційне відвідування у діяльності Державної екологічної інспекції ЦО, складено акт від 13.01.2021 № ПЛ29222/334/АВ /а.с. 43-46/ та видано припис від 13.01.2021 №ПЛ29222/334/АВ/П /а.с. 47/, яким зобов`язано відповідача усунути порушення шляхом призначення або непризначення допомоги по тимчасовій втраті непрацездатності ОСОБА_1

11.02.2021 згідно протоколу засідання комісії СС ТВП Державної екологічної інспекції Центрального округу №04 лікарняні листки АДЯ №424111 та АДЯ №424678 повернуті ОСОБА_1 як такі, що не підлягають розгляду комісією інспекції станом на 11.02.2021. Підставою для такого повернення листків непрацездатності стало те, що станом на 11.02.2021 ОСОБА_1 в Державній екологічній інспекції не працює, а тому розглядати лікарняні листки особи, яка не працює в цій установі комісія не має права. Більш того у протоколі комісією зазначено, що комісія не має права приймати рішення про призначення або про відмову у призначенні допомоги по втраті працездатності особі, що поновлюється на посаді державної служби через суд /а.с. 39/.

24.03.2021 Управлінням Держпраці в Полтавській області повторно проведено перевірку Державної екологічної інспекції ЦО, за результатами якого складено акт від 24.03.2021 №ПЛ848/1299/АВ та припис від 24.03.2021 №ПЛ848/1299/АВ/П /а.с. 60-61/.

Суд погоджується із твердженням представника відповідача, що працівник не може отримувати заробітну плату двічі за один і той же період. Так, у спірних правовідносинах співпав період виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі рішення від 23.12.2020 у справі №440/5323/20 з 01.09.2020 по 23.12.2020 та період, за який позивач бажав отримати допомогу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 30.08.2020 по 14.09.2020 та за період з 25.09.2020 по 09.10.2020.

Разом з тим, суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено правового регулювання правовідносин, які склалися щодо отримання працівником і заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) і допомоги у зв`язку з тимчасовою витратою працездатності за один і той же період, як і не передбачено виключних випадків, з настанням яких такі виплати не проводяться чи відбувається відшкодування працівником вже здійснених виплат.

Натомість, закон містить чіткий алгоритм дій роботодавця щодо забезпечення нарахування та виплати допомоги по тимчасовій втраті працездатності особі, яка перебувала на лікарняному.

Підставою відмови у виплаті допомоги по тимчасовій втраті працездатності у протоколі комісією СС ТВП Державної екологічної інспекції ЦО від 11.02.2021 №04 є факт процедури поновлення ОСОБА_1 на посаді державної служби станом на день проведення засідання комісії та оскарження та той момент рішення суду у справі №440/5323/20.

Однак, суд констатує, що станом на момент повернення комісією СС ТВП Державної екологічної інспекції ЦО ОСОБА_1 листків непрацездатності без виконання, норма яка б визначала підстави відмови у розгляді листків непрацездатності, викладені у протоколі від 11.02.2021 №04 - відсутня.

Враховуючи вищевказане та те, що діючим законодавством встановлений чіткий алгоритм дій щодо прийняття рішення щодо призначення та виплати допомоги по втраті працездатності, комісія, повертаючи листки непрацездатності ОСОБА_1 як такі, що не підлягають розгляду, діяла не на підставі закону та не в межах визначених законом повноважень.

Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що на час прийняття 23.12.2020 рішення у справі №440/5323/20 про поновлення ОСОБА_1 на роботі страховий випадок з ним вже стався та він в період з 30.08.2020 по 09.10.2020 перебував на лікарняному. Разом з тим, як пояснив суду представник відповідача, позивач про наявність таких листків непрацездатності станом на момент розгляду справи №440/5323/20 суд не повідомив та позовні вимоги не уточнив.

Як встановлено судом, згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №440/5323/20, з Державної екологічної інспекції Центрального округу на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2020 по 23.12.2020 в сумі 31 834,62 грн з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та фондів.

Вказаний період включає в себе і період перебування ОСОБА_1 на лікарняному з 01.09.2020 року по 09.10.2020.

З цього приводу суд зазначає, що відповідач в порядку статей 380, 381 Кодексу адміністративного судочинства України не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про поворот виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що співпадає з періодом тимчасовою непрацездатності.

Зважаючи на встановленні вище фактичні обставин справи, суд дійшов висновку про те, що права позивача у цій справі мають бути захищені шляхом визнання протиправною відмови Державної екологічної інспекції Центрального округу щодо призначення та виплати допомоги з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_1 за період тимчасової непрацездатності з 31.08.2020 року по 09.10.2020 року та зобов`язання Державної екологічної інспекції Центрального округу призначити та виплатити допомогу з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_1 за період тимчасової непрацездатності з 31.08.2020 року по 09.10.2020 року.

А тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", а тому підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Разом з тим, у позовній заяві міститься вимога про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системно проаналізувавши наведені вище норми КАС України, суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.18 у справі №815/4300/17, від 11.04.18 у справі №814/698/16, від 18.10.18 у справі №813/4989/17, від 04.02.2020 у справі №480/4107/18 .

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги від 04.06.2021, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт приймання-надання виконаних робіт за договором від 04.06.2021 від 09.06.2021, квитанція банку про оплату послуг адвоката.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд бере до уваги, що згідно акту приймання-надання виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 04.06.2021 адвокатом виконані наступні послуги: вивчення матеріалів - 1 година - 500,00 грн; підготовка звернень - 1 година - 500,00 грн; складення позовної заяви - 4 години - 2000,00 грн.

Дослідивши надані позивачем копії документів, суд дійшов висновку, що ними у повній мірі підтверджено факт надання адвокатом Баликової Н.І. правової допомоги ОСОБА_1 , що полягала у консультуванні зі спірних питань, складенні на направленні адвокатського запиту, підготовки та подання позовної заяви, клопотань та участі у судових засіданнях.

Визначена позивачем та адвокатом вартість послуг у розмірі 3000,00 грн є співмірною складності справи та підтверджена належними доказами.

Відповідачами не спростовано, що відповідні витрати не пов`язані з розглядом справи, є завищеними, тощо.

Зважаючи на те, що передумовою для виникнення спору є прийняття протиправні дії відповідача що стосуються виплати допомоги з тимчасової втрати працездатності та щодо виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд вважає за необхідне стягнути понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції ЦО повністю.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної екологічної інспекції Центрального округу (вул.Коцюбинського 6 м.Полтава ) - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державної екологічної інспекції Центрального округу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 24.12.2020 року по 22.03.2021 року у загальній сумі 38 866,25 грн.

Визнати протиправною відмову Державної екологічної інспекції Центрального округу призначити та виплатити допомогу з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_1 за період тимчасової непрацездатності з 31.08.2020 року по 09.10.2020 року.

Зобов`язати Державну екологічну інспекцію Центрального округу призначити та виплатити допомогу з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_1 за період тимчасової непрацездатності з 31.08.2020 року по 09.10.2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції Центрального округу витрати на правову допомогу у загальній сумі 3000, 00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити..

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 вересня 2021 року.

Головуючий суддя І.С. Шевяков