Справа № 440/13588/21
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/13588/21
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі також - відповідач), відповідно до якої просить визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 806 від 10.06.2021 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років та скасувати його, і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняти нове рішення про призначення позивачу пенсії за вислугу років, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати позивачу пенсію за вислугу років та виплатити її з дня звернення до нього, тобто починаючи з 27.07.2020, з нарахуванням компенсації втрати частини доходу згідно закону.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", однак, пенсійний орган протиправно відмовив йому у призначенні пенсії. Наголосив на тому, що до спірних відносин слід застосовувати положення статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції до внесення змін Законами №213 та №911), якою передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Викладене, підтверджено рішенням суду, однак при повторному розгляді його заяви відповідачем відмовлено у призначенні позивачу пенсії за вислугу років. Позовні вимоги також обґрунтовані посиланням на те, що пенсійний орган безпідставно відмовив у призначенні та виплаті пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівнику освіти при наявності необхідного спеціального стажу, адже зміни до цього закону щодо встановлення додаткових вимог про досягнення певного віку визнані неконституційними.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15 листопада 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с.32-37/, у якому представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років, адже підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії є відповідна заява особи та додані до неї документи. Пенсійний орган зауважив, що позивач не звертався до УПФУ із заявою встановленого зразку, а звернувся із заявою довільної форми з проханням розглянути подані ним документи, які були розглянуті управлінням у порядку Закону України "Про звернення громадян" та надано відповідь по суті порушеного питання. Зазначив, що позивачем не дотримано порядок подання документів для призначення пенсії за вислугу років, а тому управлінням не приймалося рішення про відмову у призначенні пенсії. За таких обставин, відповідач вважає, що заявлений позов є передчасним та необґрунтованим, оскільки позивач із заявою про призначення пенсії встановленого зразка із необхідними документами до ГУ ПФУ в Полтавській області не звертався, натомість, надав письмове звернення про розгляд документів для отримання пенсії.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, як визначено частиною другою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі № 440/792/21 судом встановлено, що ОСОБА_1 працював з 08.09.1983 по 31.08.1984 вчителем групи продовженого дня Новоселицької 8-річної школи, з 01.09.1984 по 19.08.1985 учителем початкових класів Новоселицької 8-річної школи, з 20.08.1985 по 30.08.1987 директором і вчителем історії Слюзівської восьмирічної школи, з 13.08.1987 по 02.06.2005 директором Дем`янівської восьмирічної школи, з 02.09.2013 по 03.01.2019 вчителем історії Дем`янівської ЗОШ І-ІІ ст., та з 06.02.2019 працює вчителем історії Дем`янівської ЗОШ І-ІІ ст, що підтверджується записами трудової книжки позивача.

27.07.2020 позивач засобами поштового зв`язку звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою від 24.07.2020 (вх. №4251/Ж-1600-20), в якій просив призначити йому пенсію за вислугою років, зазначивши, що педагогічний стаж на момент звернення становить більш ніж 27 років. До заяви позивачем додано: копію паспорта та ідентифікаційного коду; копію трудової книжки; копію архівної довідки №01-18/79 від 23.06.2020.

Листом від 07.08.2020 №4450-4251/Ж-02/8-1600/20, розглянувши звернення ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років, ГУ ПФУ в Полтавській області повідомило позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років з огляду на відсутність відповідного педагогічного стажу.

ОСОБА_1 , вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років протиправними, звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі-відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років; зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області скасувати своє рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років; зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з моменту подання його заяви до відповідача.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі № 440/792/21 позов ОСОБА_1 (с. Дем`янівка, Семенівський район, Полтавська область, 38223, рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності,66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області стосовно не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.07.2020 (вх. №4251/Ж-1600-20 від 27.07.2020) про призначення пенсії за вислугу років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.07.2020 (вх. №4251/Ж-1600-20 від 27.07.2020) про призначення пенсії за вислугу років згідно з вимогами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 , із прийняттям відповідного рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 грн 00 коп. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) /а.с. 12-14/.

Виконуючи вказане рішення в частині зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.07.2020 (вх. №4251/Ж-1600-20 від 27.07.2020) про призначення пенсії за вислугу років згідно з вимогами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 , із прийняттям відповідного рішення, відділом призначення пенсій (Семенівський район) Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10 червня 2021 року № 806 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно звернення від 24.07.2020 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років та надання заяви з документами з недотриманням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій. Також зазначено, що Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі № 440/792/21 не містить зобов`язань, покладених на органи Пенсійного фону про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Вважаючи свої права порушеними таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (далі-Порядок №22-1) передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п. 1.2. Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

Згідно з пунктами 1.6-1.7 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до пункту 2.4 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.

Пунктом 2.23 Порядку №22-1 визначено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідно до пункту 4.1. Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з пунктом 4.2. Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Частиною 5 статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що заява та документи про призначення пенсії підлягають розгляду територіальним органом Пенсійного фонду, який не пізніше не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Суд в межах розгляду справи № 440/792/21 критично оцінив посилання відповідача на те, що позивач звернувся із заявою невстановленої форми, адже зміст зазначеної заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявника щодо призначення пенсії за вислугу років. Крім того, важливим є те, що до заяви позивачем було долучено ряд документів, які подаються саме для призначення пенсії.

Отже, у відповідача виник обов`язок розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії у порядку, визначеному Законом України №1058-IV та Порядком №22-1.

Крім того, суд у рішення від 10.03.2021 у справі № 440/792/21 акцентував увагу на тому, що зміст листа свідчить, що відповідач безпосередньо не розглянув та не надав оцінку документам, доданим до заяви позивача, зазначивши, що як показала перевірка, 22.07.2020 ОСОБА_1 звернувся на усне консультування до Глобинського відділу обслуговування громадян (сервісний центр), спеціалістами проаналізовано надані документи та встановлено, що тривалість педагогічного стажу визначені дати відсутня. Отже, відповідач фактично керувався твердженнями спеціалістів Глобинського відділу обслуговування громадян, не здійснивши власний аналіз документів.

Водночас відповідно до вимог п. 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, без прийняття відповідного рішення, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача. Суд наголошував, що відповідач у разі недостатності або неналежного оформлення документів, доданих до заяви про призначення пенсії, наділений повноваженням письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково, або вимагати дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством.

Таким чином, ГУ ПФУ в Полтавській області не розглянуло заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії у спосіб, що визначений законом, а тому суд дійшов висновку, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом №1058-ІV та Порядком №22-1, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданої позивачем заяви.

Висновки суду у цій справі відповідають правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 27.11.2019 у справі №748/696/17.

Викладене підтверджено рішенням суду, що набрало законної сили, у справі №440/792/21, відтак у межах даної справи під сумнів не ставиться.

Надаючи оцінку в цій справі спірному рішенню про відмову у призначенні пенсії, суд зазначає наступне.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно пункту 2.1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") /надалі - Закон №1058-IV/ особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 2 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що за цим Законом призначаються трудові пенсії, зокрема - за вислугу років.

За змістом статті 52 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема працівники освіти, відповідно до пункту "е" статті 55.

Пунктом "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ у редакції, чинній до 01.04.2015, було визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено у новій редакції, відповідно до якої право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років у чоловіків і не менше 25 років у жінок.

Ці зміни набули чинності з 01.04.2015.

Крім того, Законом України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", що набрав чинності з 01.01.2016, внесені зміни до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ, відповідно до яких в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років і"; а також доповнено вказану статтю абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим такого змісту: "До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року".

Проте Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 положення статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У цій справі спір стосується наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII.

Заперечуючи право ОСОБА_1 на призначення пенсії, відповідач виходив з того, що позивач не має достатнього стажу, наявність якого є підставою для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ. Так, у оспорюваному рішенні зазначено, що встанволено,що при розгляді ксерокопії трудової книжки стаж заявника за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 25 років 10 місяців 09 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 51-52/.

Однак, суд не погоджується з цими твердженнями відповідача з таких підстав.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.09.2010 №20-рп/2010 зазначив, що визнання неконституційним Закону у зв`язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України (абзац четвертий пункту 6 мотивувальної частини).

Аналогічні правові наслідки мали місце після ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 07.07.2009 №17-рп/2009 у справі про конституційно встановлену процедуру набрання чинності законом, в результаті якого положення Закону України "Про Конституційний Суд України" відновили свою дію в попередній редакції.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України в абзаці третьому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 14.12.2000 №15-рп/2000, "рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. Обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України (частина друга статті 150), яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів (частина друга статті 8)".

У рішенні від 04.06.2019 №2-р/2019 Конституційний Суд України визначив, що положення статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення /пункт 2 резолютивної частини Рішення/.

Отже, зміни до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, внесені законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, втратили чинність з 04.06.2019.

Позивач звернувся до ГУПФ України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії 24.07.2020, а тому на момент його звернення положення пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII мали бути застосовані відповідачем у редакції, чинній до внесення до нього змін законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII.

Суд звертає увагу на те, що чинною до 01.04.2015 редакцією пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, яка відновила свою дію з 05.06.2019 з огляду на визнання неконституційними змін до цієї норми, було визначено лише одну умову для призначення працівнику освіти пенсії за вислугу років - наявність спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Відповідач у рішенні від 10.06.2021 №806 зазначив, що аналіз наданих ОСОБА_1 документів свідчить про наявність у нього спеціального стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку, на 11.10.2017 - 25 років 10 місяців 09 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Разом з цим, суд зауважує, що позивач продовжував працювати на посаді вчителя історії Дем`янівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів до 03.01.2019 та з 06.02.2019 по 30.08.2019, що підтверджено записами у трудовій книжці, а також не заперечується відповідачем відповідно до відзиву на позовну заяву.

Отже, на момент звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років (24.07.2020) стаж його роботи як працівника освіти становив понад 26 років (згідно наведеного у відзиві представником відповідача розрахунку - 26 років 10 місяців) /а.с. 36/, що є підставою для призначення йому пенсії за віком відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII.

Доводи представника відповідача про те, що положення Закону №1788-XII в частині визначення права на пенсію за вислугу років за наявності спеціального стажу роботи з урахуванням змін, внесених законом №213-VIII, залишились незмінними, суд визнає безпідставними, адже резолютивна частина Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 містить висновок про визнання неконституційними всіх без виключення змін, внесених до статті 55 Закону №1788-XII законами №№ 213-VIII та 911-VIII.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження спеціального трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні.

З урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 норма пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії не містила вимог про досягнення особою певного віку та/або наявність визначеної кількості загального трудового стажу.

Натомість, єдиною умовою для призначення пенсії у силу згаданої норми визначено наявність спеціального (педагогічного) стажу не менше 25 років, що у цьому випадку досягнута позивачем, адже його педагогічний стаж станом на 24.07.2020 становив понад 26 років.

Інші підстави для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у спірному рішенні відсутні.

Таким чином, рішення ГУПФ України в Полтавській області від 10.06.2021 №806 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років належить визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині - задовольнити.

Окрім того, суд враховує, що умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15.

За таких обставин, зважаючи до набуття ОСОБА_1 необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років та подання до пенсійного органу достатніх документів для вирішення питання про призначення пенсії, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача, вийшовши за межі позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняти нове рішення про призначення позивачу пенсії за вислугу років, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, з 24.07.2020.

У задоволенні вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію з нарахуванням компенсації втрати частини доходів суд вважає за необхідне відмовити, оскільки вони є передчасними та передбачають захист прав на майбутнє.

Відповідач в силу закону зобов`язаний здійснювати нарахування та виплату пенсії особам, яким призначено пенсію.

Станом на час прийняття рішення у цій справі у суду відсутні підстави вважати, що після набрання цим рішенням суду законної сили відповідач в супереч вимогам чинного законодавства не здійснить нарахування та виплату пенсії позивачу, як особі, якій призначено таку пенсію на підставі рішення суду.

Отже, заявлений позивачем позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2021 - 2270,00 грн.

Так, заявлені до судового розгляду вимоги носять характер немайнових.

Зважаючи на викладені вище приписи Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за подання до адміністративного суду даного позову становить 908,00 грн.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 951,00 грн /а.с. 5/.

Згідно з пунктом і частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно із частиною 2 статті 7 вказаного Закону у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, буде повернуто йому судовий збір у розмірі переплаченої суми - 43,00 грн після надходження відповідної окремої заяви від особи, яка його сплатила.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, що є вимогами немайнового характеру, сплачений позивачем судовий збір у сумі 908,00 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 454,000 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (с. Дем`янівка, Семенівський район, Полтавська область, 38223, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 806 від 10.06.2021 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, з 24.07.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) на користь ОСОБА_1 (с. Дем`янівка, Семенівський район, Полтавська область, 38223, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський