Справа № 420/18438/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, 28-А, ) до Одеського державного нотаріального архіву (65104, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 92-А, ), третя особа: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» (далі - Товариство) до Одеського державного нотаріального архіву з вимогою зобов`язати Одеський державний нотаріальний архів видати Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» дублікат Іпотечного договору в забезпечення виконання зобов`язань третьої особи від 20.08.2008 року, посвідчений державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області Колосковою Т.I та зареєстрований в реєстрі за № 1850, предметом іпотеки по якому є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявлені позовні вимоги Товариство обґрунтовує наступним. 20 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0 згідно з яким Банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 39300,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути суму кредиту та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануптетних платежів в порядку i на умовах, визначених цим Договором, а саме не пізніше 20.08.2027 року. В той же день, 20 серпня 2008 року державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області Колосковою Т.І. було посвідчено Договір Іпотеки укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) згідно з яким Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю квартиру під номером АДРЕСА_3 , житловою площею - 17,38 кв.м., загальною площею - 34,35 кв.м. та належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу квартири від 20.08.2008 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (Продавець) та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0, де боржником виступає ОСОБА_1 . Вказаний Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г.

13.05.2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2244/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., реєстровий номер 685, за яким Банк відступив Нововму кредитору Товариству належні Банку права вимоги за кредитним договорами, у тому числі кредитний портфель ОСОБА_1 : Кредитний договір № 0 від 20.08.2008 року, Іпотечний договір з додатками від 20.08.2008 року, Договір поруки від 20.08.2008 року з додатковими договорами/угодами до вказаного договору, що є його невід`ємними частинами, поручитель ОСОБА_2 . Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов`язання повністю виконали ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» (Новий кредитор) передало грошові кошти, а ПАТ «Дельта Банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами та договорами забезпечення, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення.

Позивач зазначає, що в процесі відступлення прав вимог з АТ «ДЕЛЬТА БАНК» до ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» за договором № 2244/К про відступлення прав вимоги від 13.05.2020 року, АТ «ДЕЛЬТА БАНК» не передавало Іпотечний договір в забезпечення виконання зобов`язань третьої особи від 20.08.2008 року, посвідчений державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області Колосковою Т.I та зареєстрований в реєстрі за № 1850, оскільки він був втрачений. При цьому, будь-яких судових процесів з приводу визнання недійсним даного договору немає.

03.09.2021 року ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» звернулось до Одеського державного нотаріального архіву з заявою про видачу дублікату Іпотечного договору в забезпечення виконання зобов`язань третьої особи від 20.08.2008 року, посвідчений державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області Колосковою Т.I та зареєстрований в реєстрі за № 1850.

10.09.2021 року відповідач надав відповідь за № 3273/01-18 про не можливість видачі дубліката Іпотечного договору, з посиланням на ст. 53 Закону України «Про нотаріат»: право отримання дубліката документа мають особи, перелічені в першому реченні частини п`ятої статті 8 Закону України «Про нотаріат», тобто фізичні та юридичні особи, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Ухвалою судді від 11.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

05.11.2021 року до канцелярії суду надійшов відзив Одеського державного нотаріального архіву на позовну заяву в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на наступне. Згідно інформації архівного фонду Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області, міститься договір іпотеки, де сторонами є: «іпотекодержатель» - АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . 10 вересня 2021 року, відповідно до вимог статті 8, ч.2 статті 53 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993р., в редакції Закону № 775-IX від 14.07.2020 року, представнику ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» була надана письмова відповідь, з роз`ясненням, що видати дублікат Іпотечного договору від 20 серпня 2008 року за реєстровим № 1850 можливо лише іпотекодержателю за іпотечним договором, тобто ПАТ «УкрСиббанк» яке є діючою банківською установою та може звернутися за місцем зберігання договору іпотеки і отримати дублікат втраченого документу, де він є особою за дорученням якої, або щодо якої була вчинена нотаріальна дія. При посвідчені договору про відступлення прав вимоги «Банк» - «іпотеко держатель» за іпотечним договором обов`язково передає новому кредитору оригінали, або дублікати іпотечних договорів, на підтвердження зобов`язань перед банком «Іпотекодержалем». Якщо оригінал іпотечного договору «іпотекодержателем» (стороною правочину), за іпотечним договором втрачений, він має отримати дублікат за місцем його зберігання. Оскільки набувач права вимоги ТОВ «УКРБЕБТ ПЛЮС», за іпотечним договором, посвідченим державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області Колосковою Т.І., вiд 20 серпня 2008 року за реєстровим № 1850, не є особою, за дорученням якої чи щодо якої вчинялася нотаріальна дія стосовно посвідчення договору іпотеки, достатні правові підстави, відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про нотаріат», для видачі йому дубліката іпотечного договору відсутні. Слід зазначити, що звертатися з питань стягнення боргу до позичальника може кредитор або колекторська компанія яка включена до реєстру НБУ. Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» не включено до Реєстру колекторських компаній Національного Банку України та не є кредитором (іпотекодержалем) за іпотечним договором, посвідченим державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області Колосковою Т.I. 20 серпня 2008 року за реєстровим № 1850.

Від третьої особи ОСОБА_1 пояснення з приводу позовних вимог до суду не надходили.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про те, що провадження в цій справі підлягає закриттю, оскільки встановлено, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Суд прийшов до таких висновків враховуючи наступне.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно з ч. 3 ст. 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Суд зазначає, що приватно - правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За змістом статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду та захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України "Про нотаріат", згідно з ст. 1 якого, визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до вимог статті 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади. Проте, вважати діяльність нотаріуса як таку, у межах якої здійснюються владні управлінські функції, не можна. У діях нотаріуса немає ані адміністративного примусу, ані управлінських повноважень. Між нотаріальною та адміністративною діяльністю існує суттєва різниця за юридичним характером, колом суб`єктів та структурою їх правовідносин, цілями, результатами та методами регулювання.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З системного аналізу наведених норм слідує, що спір набуває ознак публічно- правового та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за умови наявності серед суб`єктів такого спору суб`єкта владних повноважень, а також здійснення ним у цих відносинах владних управлінських функцій, покладених на нього Конституцією та/або законами України.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є відмова відповідача видати дублікат договору іпотеки відповідно до норм ст.ст. 5, 53 ЗУ «Про нотаріат».

Суд звертає увагу на те, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу їх учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення майнового, приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що спірні правовідносини стосуються виконання третьою особою іпотечного договору, примірник якого було загублено (втрачено) під час відступлення права вимоги, відтак вони є похідними від договірних/приватних відносин.

Для вирішення питання щодо відповідності чи невідповідності вимогам Закону рішення державного нотаріального архіву стосовно відмови у видачі дубліката іпотечного договору, суд повинен перевірити наявність у позивача відповідних прав на вказане майно та його правовий статус за договорами, які стосуються правової ситуації.

Слід зазначити, що спірні правовідносини стосуються захисту майнового права ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», відтак фактично позов заявлено з метою захисту цивільного права, що свідчить про його приватноправовий характер, оскільки жодних управлінських рішень, які мають публічно-правовий характер відповідач стосовно позивача не вчиняв.

У спірних правовідносинах завідувач Одеського державного нотаріального архіву не діяв як суб`єкт владних повноважень, а тому, даний спір не є публічно-правовим.

Більше того, суд звертає увагу, що в обґрунтування адміністративного позову позивач посилається на норми ст. 514 ЦК України, які містять норми приватного права.

Тому, суд вважає, що цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких випливає спір. Якщо порушення своїх прав особа убачає в наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призводять до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Вказана правова позиція викладена Верховим Судом у постановах по справі №807/719/15 від 29 серпня 2018 року та по справі №815/6945/16 від 27 червня 2018 року.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.01.1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» справи про оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Спір з аналогічними позовними вимогами був розглянутий Верховним Судом 06.02.2020 року у справі №644/4325/17 в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд вважає необхідним роз`яснити позивачу, що він може звернутись з вказаними позовними вимогами в порядку цивільного судочинства до місцевого загального суду з урахуванням встановлених Цивільним процесуальним кодексом України правил територіальної підсудності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що провадження у справі №420/18438/21 слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, та відповідно до ч.1 ст. 239 КАС України, роз`яснити позивачу, що даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

За приписами пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (з наступними змінами та доповненнями), сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись статтями 132, 143, 238, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, 28-А, ) до Одеського державного нотаріального архіву (65104, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 92-А, ), третя особа: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про зобов`язання вчинити дії - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до частини 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.А. Радчук

.