Справа № 420/18752/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом керівника Доброславської окружної прокуратури Москаленко-Федоркової О.Д. до Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, Управління освіти, культури, туризму, молоді та спорту Доброславської селищної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Доброславського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність відносно невжиття заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 07 жовтня 2021 року надійшов адміністративний позов керівника Доброславської окружної прокуратури Москаленко-Федоркової О.Д. до Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, Управління освіти, культури, туризму, молоді та спорту Доброславської селищної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Доброславського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області та Управління освіти, культури, молоді, та спорту Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області відносно невжиття заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій знаходиться Доброславський НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - гімназія»;

- зобов`язати Доброславську селищну раду Одеського району Одеської області та Управління освіти, культури, молоді, та спорту Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області вчинити дії щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій знаходиться Доброславський НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - гімназія». Позиція позивача обґрунтовується наступним

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що земельна ділянка, якою користується Доброславський НВК «ЗОНІ І-ІІІ ступенів -гімназія» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області має перебувати у неї на праві постійного користування.

Однак, як вказує позивач, в порушення вимог земельного законодавства та положень Закону України «Про повну загальну освіту» правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яку використовує навчальний заклад не оформлено, державну реєстрацію права постійного користування не проведено.

На переконання позивача, відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку під Доброславським НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів-гімназія» Доблаславської селищної ради Одеського району Одеської області створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою, ризики для нормального функціонування закладу та навчального процесу, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав дітей.

З огляду на вищевикладене, на думку позивача, вказані порушення свідчать про допущену бездіяльність з боку засновника навчального закладу - Доброславської селищної ради, а також з боку Управління освіти, культури, туризму, молоді та спорту Доброславської селищної ради.

Позиція Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області обґрунтовується наступним

Доброславська селищна рада Одеського району Одеської області не погоджується з позовними вимогами та зазначає, що реалізація законних повноваження щодо управління закладами освіти та регулювання земельних відносин в частині оформлення права користування земельною ділянкою Доброславським НВК виникає у Доброславської селищної ради з моменту передачі прав та обов`язків засновника цих закладів та реєстрації їх права комунальної власності за територіальною громадою - 03 березня 2021 року.

Також, відповідач зазначає, що правовстановлюючих документів на земельну ділянку під об`єктами Доброславського НВК районна рада (ні реорганізована, ні новостворена) Доброславській селищній раді не передавала, оскільки ці документи на земельну ділянку не виготовлялися.

Як вказує відповідач, за результатами перевищення дохідної частини бюджету, 19 жовтня 2021 року рішенням Доброславської селищної ради №637-VIII внесено зміни до бюджету селищної ради, якими передбачено фінансування послуг з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування комунальній установі Доброславський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради.

Також, 19 жовтня 2021 року рішенням Доброславської селищної ради за №674-VIII надано Управлінню освіти, культури, туризму, молоді та спорту Доброславської селищної ради дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування, для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти - Доброславський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області орієнтованою площею 2,5 га., яка розташована в смт. Доброслав по проспекту 40-річчя

Визволення, 10, Одеського району Одеської області, за рахунок земель запасу житлової та

громадської забудови комунальної власності Доброславської селищної ради Одеського

району Одеської області.

Крім того, відповідач зазначає, що 03 листопада 2021 року між Управлінням освіти, культури, туризму, молоді та спорту Доброславської селищної ради та товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНЕ БЮРО ЗЕМЛЕМІР» укладено договір про надання послуг. Предметом даного договору є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування комунальній установі Доброславський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради. Відповідно до календарного плану виконання послуг, що є додатком до вказаного договору, строк завершення виконання зазначених послуг, а також погодження проекту землеустрою передбачено в грудні 2021 року.

З огляду на наведене, на переконання відповідача, вказане свідчить про відсутність порушень з боку Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, а також про відсутність бездіяльності з боку відповідача.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

09 листопада 2021 року від Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №622011/21).

09 листопада 2021 року від Управління освіти, культури, туризму, молоді та спорту Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача (вхід. №62199/21).

17 листопада 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив (вхід. №64123/21).

17 листопада 2021 року від Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області надійшли заперечення на відповідь на відзив (вхід. №64180/21).

Копія ухвали про відкриття провадження по справі та позов з додатками були вручені Управлінню освіти, культури, туризму, молоді та спорту Доброславської селищної ради 22 жовтня 2021 року та Доброславському навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області 20 жовтня 2021 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні в матеріалах справи (а.с.54, 56).

Управління освіти, культури, туризму, молоді та спорту Доброславської селищної ради відзив на позовну заяву не надіслало. У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на 09 грудня 2021 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Доброславською окружною прокуратурою, з посиланням на ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в межах наданого права витребувати за письмовим запитом, ознайомлюватись та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів місцевого самоврядування та комунальних установ, вивчено інформацію Доброславської селищної ради, відповідно до якої засновником Доброславського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області є Доброславська селищна рада.

Відповідно до інформації Доброславської селищної ради від 23.04.2021 року №02-14/68/95/01/588, згідно з технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель Лиманського району Одеської області в межах населених пунктів, площа земельної ділянки під Доброславським НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів гімназія» становить 2,4118 га. (а.с.14).

Судом встановлено, що в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою місця розташування Доброславського НВК: смт. Доброслав, проспект 40 річчя Визволення, 10 відомості відсутні. Так само відсутні відомості за пошуком щодо юридичної особи (Доброславського НВК) з ідентифікаційним номером 26543212.

За інформацією Відділу № 3 Управління в Одеському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 20.08.2021 року №10-15-0253-1015/483-21 відповідно до матеріалів інвентаризації земель на території Комінтернівської (Доброславської) селищної ради Комінтернівського (Одеського) району Одеської області в межах населених пунктів, затверджених рішенням Комінтернівської селищної ради від 05.08.2014 року №839-VІ зазначена земельна ділянка відноситься до категорії земель - «землі житлової та громадської забудови», цільове призначення - « 03.02 для будівництва та обслуговування закладів освіти» та перебувають в землях запасу комунальної власності (фактичне користування - Комінтернівська (Доброславська) середня школа орієнтовною площею 2,118 га. (а.с.17).

Позивач, вважаючи бездіяльність Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області та Управління освіти, культури, молоді, та спорту Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області відносно невжиття заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій знаходиться Доброславський НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - гімназія» протиправною, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює:

1) підтримання публічного обвинувачення в суді;

2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку;

3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Тобто, Конституція України визначає дві обов`язкові вимоги для виникнення у прокурора права на представництво інтересів держави: доведення, що обставини звернення є виключним випадком і здійснення представництва в порядку, визначеному законом.

За приписами частини 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) на прокуратуру покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Статтею 23 Закону № 1697-VII врегульоване питання представництва інтересів громадянина або держави в суді, відповідно до частини 1 якої представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону № 1697-VII під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, зокрема, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Частиною 1 статті 24 Закону № 1697-VII визначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 5 КАС України до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

За приписами частин 3-5 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Верховним Судом в постанові від 05.11.2019 року в справі № 804/4585/18 сформована наступна правова позиція в аналогічних правовідносинах, яка відповідно до частини 5 статті 242 КАС України має враховуватися судом.

«…виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).

Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відтак, суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 815/724/15, від 17 жовтня 2019 року у справі № 569/4123/16-а.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France), заява № 61517/00, пункт 27).

Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку думку: сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 року № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 4 частини другої статті 129 Конституції України).

Так, згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини четвертої статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

Разом з тим, незгода суду з наведеним в адміністративному позові на виконання частини четвертої статті 53 КАС України обґрунтуванням прокурора щодо визначеної ним підстави представництва, як і неподання прокурором доказів відсутності органів влади, які мають повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, не є підставою для залишення позову без розгляду, як помилково вважали суди у цій справі.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц.

У справі, що розглядається, прокурор в адміністративному позові зазначив, що захисту підлягають інтереси держави у сфері охорони права на освіту дітей шляхом створення належних та безпечних умов для здобуття освіти, які порушено протиправною бездіяльністю органу місцевого самоврядування.

На думку суду, таке обґрунтування є сумісним з розумінням «інтересів держави» у зв`язку з наступним.

Судом враховується також правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 810/2903/18 (адміністративне провадження № К/9901/5244/19).

У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, зазначено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, відповідно до статті 28 Конвенції про права дитини держави-учасниці держави-учасниці визнають право дитини на освіту, і з метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: сприяють розвиткові різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Згідно з положеннями частини другої статті 4 Закону України «Про освіту» право на безоплатну освіту забезпечується: для здобувачів дошкільної та повної загальної середньої освіти - за рахунок розвитку мережі закладів освіти всіх форм власності та їх фінансового забезпечення у порядку, встановленому законодавством, і в обсязі, достатньому для забезпечення права на освіту всіх громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України.

Відтак, обов`язок органів державної влади та місцевого самоврядування полягає у створенні, у межах визначених законом повноважень, умов для отримання дитиною освіти, забезпечення її доступності шляхом, зокрема, належного функціонування розгалуженої мережі навчальних закладів.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 359/6814/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 822/3692/17, від 26 лютого 2019 року у справі № 442/8337/17.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що у даній справі подання прокурором адміністративного позову мало на меті захист «інтересів держави».

Суд також враховує правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі № 520/6826/19 де суд у аналогічній справі дійшов висновку, що прокурор набуває статусу позивача, оскільки на даний час відсутній орган, уповноважений здійснювати функції щодо зобов`язання оформити належним чином право користування земельною ділянкою (п. 59 постанови Верховного суду).

Стосовно наявності спірної протиправної бездіяльності з боку відповідача у межах його компетенції, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями ст. 14 Конституції України, земля є основним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ст. 24 Земельного кодексу України, державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Згідно з положенням статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-VI державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою.

Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, оформлених у відповідності до вимог закону.

Частинами 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст.22 Закону України «Про освіту» від 5 вересня 2017 року № 2145-VIII, що діє з 28.09.2017 року, юридична особа має статус закладу освіти, якщо основним видом її діяльності є освітня діяльність. Заклад освіти залежно від засновника може діяти як державний, комунальний, приватний чи корпоративний.

Частиною 2 статті 63 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року № 1060-XII, що діяв до 28.09.2017 року, було визначено, що земельні ділянки державних навчальних закладів, установ та організацій системи освіти передаються їм у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 1, 2, 5 статті 80 Закону України «Про освіту» від 5 вересня 2017 року № 2145-VIII, що діє з 28.09.2017 року, до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством.

Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

Порядок, умови та форми набуття закладами освіти прав на землю визначаються Земельним кодексом України.

Заклади освіти всіх форм власності, зареєстровані у встановленому законом порядку, мають рівні умови користування нерухомим майном державної або комунальної власності, що передається в оренду.

Згідно статті 37 Закону України «Про загальну середню освіту», Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в галузі загальної середньої освіти в межах їх компетенції, зокрема, контролюють додержання вимог законів та інших нормативно-правових актів в галузі освіти, обов`язкове виконання Державного стандарту загальної середньої освіти всіма навчальними закладами системи загальної середньої освіти, розташованими на їх території.

Відповідно до частин 1- 2 статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Пунктом 6 ч. 3 ст. 186 Земельного кодексу України визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 123 Земельного кодексу України закріплено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Згідно із ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Доброславський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області () є юридичною особою. Організаційно-правова форма комунальна установа. Засновником є Доброславська селищна рада Одеського району Одеської області.

Відповідно до п.1.1. Статуту, Доброславський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області знаходиться у комунальній власності територіальної громади Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області.

Тобто, у даному випадку фактичним користувачем вищевказаної земельної ділянки, та особою, зацікавленою в одержанні у постійне користування вказаної земельної ділянки із земель комунальної власності, в розумінні вищеперелічених положень Земельного кодексу України, є саме Доброславський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області.

Судом було встановлено, що рішенням Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області №637-VIII від 19 жовтня 2021 року внесено зміни до бюджету селищної ради, якими передбачено фінансування послуг з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування комунальній установі Доброславський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради.

Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області за №674-VIII від 19 жовтня 2021 року надано Управлінню освіти, культури, туризму, молоді та спорту Доброславської селищної ради дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування, для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти - Доброславський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області орієнтованою площею 2,5 га., яка розташована в смт. Доброслав по проспекту 40- річчя Визволення, 10, Одеського району Одеської області, за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови комунальної власності Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області.

Крім того, 03 листопада 2021 року між Управлінням освіти, культури, туризму, молоді та спорту Доброславської селищної ради та товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНЕ БЮРО ЗЕМЛЕМІР» укладено договір про надання послуг. Предметом даного договору є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування комунальній установі Доброславський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради. Відповідно до календарного плану виконання послуг, що є додатком до вказаного договору, строк завершення виконання зазначених послуг, а також погодження проекту землеустрою передбачено в грудні 2021 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року № 858-IV (далі за текстом - Закон № 858-IV):

- проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом;

- технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону № 858-IV документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.

Замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи (ч. 1 ст. 26 Закону № 858-IV).

Статтею 30 Закону № 858-IV визначено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил (ст. 181 ЗК України).

Згідно із приписами ст. 182 Земельного кодексу України мета землеустрою полягає в забезпеченні раціонального використання та охорони земель, створенні сприятливого екологічного середовища та поліпшенні природних ландшафтів.

У відповідності до п. 3 ч. 5 ст. 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель у частині положень, що передбачають внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, сформовані до 2004 року, але відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, погоджується з власниками таких земельних ділянок, а якщо такі земельні ділянки перебувають у користуванні фізичних, юридичних осіб - також із землекористувачами.

Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель затверджується, зокрема, щодо земельних ділянок державної або комунальної власності - Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу

З аналізу вищенаведених норм земельного законодавства вбачається, що порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється в декілька етапів в тому числі:

- звернення з клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням технічної документації із землеустрою;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування технічної документації із землеустрою та надання земельної ділянки у користування.

Таким чином, Управління освіти, культури, туризму, молоді та спорту Доброславської селищної ради перебуває на етапі розробки суб`єктами господарювання за його замовленням технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши вказані обставини у сукупності суд дійшов висновок про недоведеність прокурором бездіяльності Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області та Управління освіти, культури, молоді, та спорту Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, оскільки наведені обставини свідчать про те, що відповідачами були вчинені та вчинюються і натепер дії направлені на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташований Доброславський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки Верховного суду, що викладені у постанови від 09.06.2021 року у справі № 160/5976/19.

Суд також зазначає, що позивачем не обґрунтовано, які дії в межах компетенції в цьому випадку не здійснено Доброславською селищною радою Одеського району Одеської області та Управлінням освіти, культури, молоді, та спорту Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, для оформлення правовстановлюючих документів та проведення державної реєстрації речових прав та земельну ділянку, а також не конкретизовано, які дії суд має зобов`язати відповідачів вчинити.

Підсумовуючи наведе, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги керівника Доброславської окружної прокуратури Москаленко-Федоркової О.Д. до Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, а також те, що позивач є суб`єктом владних повноважень, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову керівника Доброславської окружної прокуратури Москаленко-Федоркової О.Д. до Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, Управління освіти, культури, туризму, молоді та спорту Доброславської селищної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Доброславського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність відносно невжиття заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: керівник Доброславської окружної прокуратури Москаленко-Федоркової О.Д. (вул. Центральна, 85, смт. Доброслав, Одеська область, 67500).

Відповідач: Доброславська селищна рада Одеського району Одеської області (вул. Київська, 77, смт. Доброслав, Одеська область, 67500, ).

Відповідач: Управління освіти, культури, туризму, молоді та спорту Доброславської селищної ради (пр.-т 40 річчя Визволення, 1, смт. Доброслав, Одеська область, 67500, ).

Третя особа: Доброславський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області (пр.-т 40 річчя Визволення, 10, смт. Доброслав, Одеська область, 67500, ).

Суддя С.О. Cтефанов

.