Справа № 400/5016/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2021 р. № 400/5016/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

про:визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з вимогами:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме: грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.10.2016 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплат належних мені сум за період з 30.10.2016 р. по 15.06.2021 р. (1689 днів) із розрахунку середньоденної заробітної плати - 265 грн. 49 коп.

Ухвалою від 09.07.2021р. суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст.260 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не провів з позивачем повного розрахунку при звільненні, тому повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач в строк, встановлений ухвалою суду від 09.07.2021 року про відкриття провадження в адміністративній справі, відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Про розгляд справи відповідач повідомлявся ухвалою суду від 09.07.2021р., яку отримав 27.07.2021р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, яке наявне в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Позивач в період з 30.09.2015 по 29.10.2016 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , що видане 29.04.2016 року.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 29.10.2016 р. №292 позивача виключено з 29.10.2016 р. зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Однак під час звільнення позивачу не було виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року у справі № 400/1388/21 суд задовольнив позов ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 : визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, з розрахунку останнього грошового забезпечення на день звільнення 29.10.2016 р. Та зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, з розрахунку останнього грошового забезпечення на день звільнення 29.10.2016р.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року у справі № 400/1388/21 відповідачем 15.06.2021р. перераховано на рахунок позивача 2821,78грн. грошову компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку звернувся до суду з даним позовом

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Позивача звільнено з військової служби 23.10.2016. Повний розрахунок з позивачем проведено 15.06.2021 року.

Тому за період з 24.10.2016 по 15.06.2021 відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (1689 робочих днів).

В матеріалах справи міститься довідка від 07.11.2016р. про заробітну плату ОСОБА_1 за період з жовтня 2015 по жовтень 2016 року.

З наданої до справи позвичаем довідки про грошового забезпечення військовослужбовця військової частини вбачається, що грошове забезпечення позивача за два місяці перед звільненням складає: за серпень 2016 року - 9006,62грн., за вересень 2016- 7188,00грн., що разом становить 16194,62грн.

Отже, середньомісячна заробітна плата становить 8097,31грн.

Середньоденний заробіток складає 179,94 грн. (8097,31/45 робочих днів=179,94).

Тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 303 918,66грн.(179,94грн. х 1689).

У постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19 висловлена правова позиція щодо можливості зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні пропорційно до відсотку невиплачених сум при звільненні в порівнянні з сумою, які належали виплаті працівнику при звільненні.

В матерілах справи міститьсся довідка про зарахування 15.06.2021р. на картковий рахунок позивача суми заробітної плати в розмірі 2821,78грн.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, суд бере до уваги таке.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Суд дійшов висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, суд вважає, що, при визначення розміру належних до виплати працівникові сум необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку

при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц.

Відповідно до п. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує, що позивача звільнено 29.10.2016р. До суду з позовом про нарахування та виплату компенсації відпустки як учаснику бойових дій позивач звернувся у липні 2021 року.

Виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити.

Суд зауважує, що ст.116 КЗпП чітко зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Компенсація за невикористані дні належить до сум передбачених ст.117 КЗпП, тому позивач правомірно просить стягнути середній заробіток за час затримки повного розрахунку.

Сума компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій (2821,78 грн.), менша, ніж сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні, яка повиння бути виплачена позивачу за період хатримкм з 30.10.2016р. по 15.06.2021р.

Для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2016 - 2020р.р. можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

З огляду на очевидну неспівмірність суми яка підлягає виплаті за час затримки та суми, яка виплачена, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 9000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні із викладенням резолютивної частини у новій редакції про стягнення за статтею 117 КЗпП за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 9000 грн.

Висновки суду відповідають також правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.05.2020 року у справі № 816/1640/17.

Тому, суд вважає, що для належного способу захисту прав та законних інтересів позивача, слід стягнути з відповідача належну до виплати суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, в розмірі 9000 (д`евять тисяч) гривень.

За таких обставин позов належить задовольнити частково.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 зі служби, а саме невиплати грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.10.2016 року.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у сумі 9000 (д`евять тисяч) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов