Справа № 640/9889/21
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

08 грудня 2021 року м. Київ № 640/9889/21

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі судді Мазур А.С., розглянувши заяву про відвід судді в адміністративній справі:

за позовом ОСОБА_1

до Керівника Офісу Президента України Єрмака Андрія Борисовича, Заступника Керівника Офісу Президента України Татарова Олега Юрійовича

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Керівника Офісу Президента України Єрмака Андрія Борисовича, Заступника Керівника Офісу Президента України Татарова Олега Юрійовича, в якому просив суд: визнати дії посадових осіб Офісу Президента України, що розглядали його звернення, в тому числі, Заступника керівника Офісу Президента України О. Татарова протиправними; встановити наявність чи відсутність компетенції (повноважень) Президента України з питань, що порушуються в направленому ним на ім`я Президента України зверненні від 15.03.2021; зобов`язати Керівника Офісу Президента України надіслати його звернення про внесення законодавчої ініціативи від 15.03.2021 до Президента України; зобов`язати Керівника Офісу Президента України забезпечити встановлення та притягнення винних осіб, в тому числі Заступника керівника Офісу Президента України О. Татарова до встановленої законодавством України відповідальності за порушення положень Закону України "Про звернення громадян".

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.05.2021 позовну заяву повернуто.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2021 ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.05.2021 скасовано, а справу направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.08.2021 позовну заяву залишено без руху.

01.09.2021 ОСОБА_1 звернувся із заявою про відвід головуючому судді Мазур А.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.09.2021 заяву про відвід головуючому судді залишено без розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.09.2021 позов повернуто.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2021 скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.09.2021, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так у вищевказаній постанові, колегії суддів дійшла правового висновку, що до вирішення суддею заяви про відвід цей суддя не може вчиняти будь-яких інших процесуальних дій, пов`язаних із подальшим рухом справи. Отже, справа була розглянута складом суду, який не мав повноваження продовжувати розгляд справи до вирішення питання щодо відводу.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути заяву про відвід судді від 01.09.2021.

Заява про відвід судді, мотивована тим, що суддею Мазур А.С. вже висловлена думка щодо недотримання позивачем вимог Кодексу адміністративного судочинства України при первісному зверненні до суду, що викликає в нього сумнів в об`єктивності та упередженості судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу.

Отже, головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Так, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Саме тому, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Як на підставу для відводу судді , заявник, зокрема, посилається на те, що головуючим суддею було повторно прийнято ухвалу про залишення позовної заяви без руху, чим вже висловлено думку щодо недотримання позивачем вимог процесуального законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи заявника фактично зводяться до незгоди із процесуальними діями судді під час вирішення питання про відповідність позовної заяви вимогам ст. 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України та наявності підстав для відкритят провадження у справі.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу судді (частина четверта статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд вважає, що обставини, на які посилається заявник у заяві про відвід судді, не доводять наявності визначених процесуальним законом підстав, за яких суддя підлягає відводу.

Крім того, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Аналогічного висновку дійшов також Верховний Суд у складі колегії Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 14.07.2020 по справі № 826/11409/17.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Згідно з частиною четвертою статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що твердження заявника, на які він посилається, як на підставу відводу ґрунтуються на його власних припущеннях, а тому не можуть свідчити про існування обставин, що викликають сумніви в неупередженості судді.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Керуючись ст. 36, 39, 40, 236, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід головуючому судді Мазур А.С. від 01.09.2021 вважати необґрунтованою.

Передати заяву ОСОБА_1 про відвід головуючому судді Мазур А.С. для вирішення іншим складом суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала в частині необґрунтованості заявленого відводу окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя А.С. Мазур