Справа № 380/7291/21
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/7291/21 пров. № А/857/15765/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року, ухвалене суддею Брильовським Р.М. у м.Львові о 09:19, повний текст якого складений 12 липня 2021 року, у справі №380/7291/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача Головного управління ДПС у Львівській області, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.89-109) просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 04.06.2018 №1-1307 на суму 83023,20 грн; №1-1307 на суму 18114,47 грн; №1-1307 на суму 25156,15 грн; №1-1307 на суму 6011,40 грн.; №1-1307 на суму 34572,60 грн.; №1-1307 на суму 11119,80 грн; №1-1307 на суму 311,68 грн; №1-1307 на суму 228,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправність дій фіскального органу щодо нарахування податкових зобов`язань, пені та штрафних санкцій її покійному чоловікові ОСОБА_2 вже після його смерті, а також подальше накладення обтяження у вигляді податкової застави на його майно, в результаті чого було створено штучні перешкоди у оформленні спадщини, що фактично спонукало її внести власні кошти до бюджету для зняття обтяження з майна покійного і подальшого оформлення спадщини.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, що в разі смерті особи всі існуючі на момент її смерті її зобов`язання, включаючи і податкові, повністю припиняються, а нові не можуть вже виникнути, оскільки померла особа не є носієм жодних прав та обов`язків. Також в момент смерті особи припиняються всі її права, в тому числі права власності на будь-яке майно чи то рухоме, чи то нерухоме. А отже, померла особа вже не є власником нерухомого майна, яким вона володіла при житті, а тому не може бути після смерті платником податку на вказане нерухоме майно, а тому, контролюючий орган не вправі нараховувати такій померлій особі податок на нерухоме майно, яким вона володіла при житті, і яке після смерті такої особи вже не є її власністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводять до того, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, на які не поширюються пільги, визначені п. «є» пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а тому така нерухомість є об`єктом одаткування. З покликанням на п. 38.1 ст. 38 ПК України вказує, що виконанням податковобо обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. При прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головне управління ДПС у Львівській області використало визначені Податковим кодексом України джерела податкової інформації про об`єкти оподаткування податком на майно, діяло в межах повноважень та у спосіб, визначені Податковим кодексом України, тому підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на думку скаржника, немає.

Головне управління ДПС у Львівській області подало до апеляційного суду клопотання про заміну сторони у справі () її правонаступником - Головним управління ДПС у Львівській області як відокремленим підрозділом Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 43968090).

Відповідно до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Судом встановлено, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадяських формувань міститься інформація про дату та номер запису «дані про перебування юридичної особи в стані припинення» 19.10.2020,010012113» та підстави її внесення: «Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації», а тому відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України слід здійснити заміну відповідача правонаступником - відповідним територіальним органом Державної податкової служби, що утворений як відокремлений підрозділ Державної податкової служби наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» - Головним управлінням ДПС у Львівській області (), початок забезпечення здійснення повноважень та функцій якого з 01.01.2021 визначено Наказом Державної податкової служби України «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» від 24.12.2020 № 755.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 перебував на податковому обліку в органах державної податкової служби, був платником податків, у тому числі податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

За нормами пп.266.1.1 п.266.1, пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості; податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПКУ податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк.

В розумінні пп.14.1.39, пп. 14.1.175 п. 14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості. Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст.266 ПК України).

Відповідно пп. 266.9.1 п. 266.9 ст.266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України. Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків.

Згідно доводів скаржника у власності платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки перебували наступні об`єкти (їх частки):

-житловий будинок загальною площено 208,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-складське приміщення (в літ: В-1) загальною площею 1920 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

-складське приміщення (в літ: В-1) загальною площею 3459,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

-нежитлове приміщення ЦС в літ «3-3» загальною площею 209,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

-нежитлове приміщення загальною площею 631,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

-1/2 частки будівлі прохідної позн.літ «Б-2» загальною площею 33,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

-1/3 частки приміщення загальною площею 1163,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

Податковими повідомленнями-рішеннями від 04.06.2021 Головним управлінням ДФС у Львіській області на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Ф», якими ОСОБА_3 визначено податкові зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2017 рік: №1-1307 на суму 83023,20 грн; №1-1307 на суму 18114,47 грн; №1-1307 на суму 25156,15 грн; №1-1307 на суму 6011,40 грн.; №1-1307 на суму 34572,60 грн.; №1-1307 на суму 11119,80 грн; №1-1307 на суму 311,68 грн; №1-1307 на суму 228,84 грн.

Позивач, вважаючи прийняті Головним управлінням ДФС у Львівській області повідомлення-рішення протиправними, звернулась до суду з вимогою про їх скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до статті 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України).

В розумінні пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Отже, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Так, стверджуючи про правомірність рішень про нарахування податкових зобов`язань, відповідачем наголошується на тому належні ОСОБА_2 на праві власності будівлі нерухомості не відносяться до об`єктів, на які при застосуванні об`єктно-функціонального підходу поширюється визначена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України податкова пільга зі сплати податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

Разом з тим, спірні правовідносини виникли у зв`язку із винесенням оскаржуваних податкових повідомлень-рішень після смерті ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення та дій суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджуєься відповідним свідоцтвом (а.с.29).

Згідно з положеннями Цивільного кодексу України (ч.4 ст. 25 ЦК) смерть фізичної особи припиняє її правоздатність і відкривається спадщина (ст.1220 ЦК), до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст.1218 ЦК України).

Після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Луцевич М.Д. 11 липня 2018 року було відкрито спадкову справу №7/2018. Спадкоємцями за законом до майна померлого є дружина померлого ОСОБА_1 та сини померлого: малолітній ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно.

Однак під час оформлення спадщини позивач дізналась від нотаріуса про неможливість оформлення спадкових прав після смерті чоловіка та оформлення свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з тим, що все майно померлого знаходиться під публічним обтяженням - податковою заставою.

Водночас згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 58557535 від 01.03.2019, виданого ГУ ДФС у Львівській області, податкову заставу накладено на майно ОСОБА_2 згідно акту опису майна № 8201/10/52.17-15 від 28.02.2019, тобто складеного після смерті. Обтяжувачем згідно даного витягу є Головне управління ДФС у Львівській області, підстава податкова застава.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, податкова застава була зареєстрована 01.03.2019, тобто після смерті ОСОБА_2 .

На звернення позивача з вимогами про зняття податкової застави, листом Головного управління ДФС у Львівській області 18.04.2019 № 21930/10/52.17-16 позивачу було відмовлено у знятті податкової застави з майна спадкодавця ОСОБА_2 . Заявнику роз`яснено, що згідно з ст. 93 ПКУ, відповідно до якої майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження; при цьому підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з вище зазначених подій. Також фіскальний орган зазначив про те, що згідно ІС «Податковий блок» за ОСОБА_2 станом на 18.04.2019 згідно довідки про наявність/відсутність податкового боргу у платника по Україні № 54310-52 рахується заборгованість в сумі 178538,14 тис. грн, а тому, враховуючи наведене, відсутні підстави для зняття обтяження майна. Зважаючи на вищевикладені обставини, позивач сплатила суму заборгованості в добровільною порядку з метою усунення перешкод щодо прийняття спадщини.

Так, згідно з ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У відповідності до п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.4 статті 36 цього кодексу виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

За приписами пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Статтею 37 Податкового кодексу України врегульоване питання виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку. Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Пунктом 37.3 статті 37 Податкового кодексу України встановлено, що підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є:

37.3.1. ліквідація юридичної особи;

37.3.2. смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою;

37.3.3. втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом;

37.3.4. скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.

Таким чином, нормами податкового законодавства, яке регулює спірні правовідносини, передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких припиняється виконання податкового обов`язку, та до таких віднесено смерть фізичної особи.

Водночас обчислення суми податку з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом. При цьому податкові повідомлення-рішення про сплату сум податку надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Одночасно вбачається, що податкове зобов`язання з податку виникає з моменту належного вручення платнику фізичній особі податкового повідомлення-рішення та сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Судом слушно наголошено на тому, що у зв`язку із смертю ОСОБА_2 вручення йому оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є неможливим. При цьому дії щодо складення контролюючим органом вказаних податкових повідомлень-рішень на померлу особу є самостійною підставою для визнання їх протиправними. Невручення податкових зобов`зань не може спричиняти будь-яких правових наслідків, передбачених податковим законодавством, зокрема нарахування штрафних санкцій та пені за їх несвоєчасну сплату.

Наведені обставини враховані судом першої інстанції при перевірці законності та обґрунтованості рішень суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям правомірності, визначених ч.2 ст. 2 КАС України.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, враховуючи невиконання відповідачем обов`язку доведення правомірності своїх дій, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Львівській області від 04.06.2018: №1-1307 на суму 83023,20 грн; №1-1307 на суму 18114,47 грн; №1-1307 на суму 25156,15 грн; №1-1307 на суму 6011,40 грн.; №1-1307 на суму 34572,60 грн.; №1-1307 на суму 11119,80 грн; №1-1307 на суму 311,68 грн; №1-1307 на суму 228,84 грн, якими її померлому чоловіку ОСОБА_2 визначено податкові зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2017 рік, є підставними та обгрунтованими, що має наслідком їх задоволення.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Оскільки ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2021 Головному управлінню ДПС у Львівській області відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі №380/7291/21 та на момент ухвалення судового рішення вказаним скаржником доказів сплати судового збору у визначеному законом розмірі на відповідні реквізити не надано, сума судового збору в розмірі 2678,07 грн підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Львівській області (ЄДРПОУ ВП 43968090).

Керуючись статтями 242, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року у справі №380/7291/21 без змін.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (ЄДРПОУ ВП 43968090) до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2678 (дві тисячі шістсот сімдесят вісім) грн 07 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Постанова складена в повному обсязі 10.12.2021.