Справа № 160/15341/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Виконавчого комітету Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
02.09.2021 року Виконавчий комітет Павлоградської міської ради звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд зобов`язати ОСОБА_1 знести за свій рахунок самочинно збудоване нерухоме майно, без правовстановлюючих документів, на землях комунальної власності, загальною площею 0,0413 га, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- подіум та навіс з боку АДРЕСА_1 на комунальній земельній ділянці площею 0,0103 га, поряд з земельною ділянкою кадастровий номер 121240000:02:052:0026;
- будівлю з фасадом зі склопакетів (розміром 13, 6м х 17,6м) з боку АДРЕСА_1 ;
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не здійснила належного оформлення будівництва за адресою АДРЕСА_1 відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Земельного кодексу України. Крім того, відповідачем здійснено будівництво за вказаною адресою з використанням земельної ділянки, що не була відведена забудовнику та із порушенням використання земельної ділянки згідно з її цільовим призначенням, що вже саме по собі є порушенням будівельних та архітектурних норм. Про факт використання земельної ділянки комунальної власності без правовстановлюючих документів 31.03.2021 року комісією у складі начальника відділу земельно-ринкових відносин, начальника відділу Державно-будівельного контролю, начальника відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Павлоградської міської ради, начальника відділу з благоустрою КП «Муніципальна варта» було складено акт обстеження земельних ділянок. Своїми діями відповідач спричинила обмеження прав територіальної громади м. Павлограда використовувати земельні ділянки за призначенням або отримувати орендну плату за її використання. На думку позивача, будівельні роботи, виконані відповідачем, містять ознаки самочинного будівництва, визначені ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 27.10.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
11.10.2021 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на позов, в якому вона посилається на те, що позивач не надав суду жодних належних доказів як самовільної реконструкції її майна так і будь-якого порушення прав жителів їх територіальної громади. Також зазначає, що системний аналіз частини сьомої статті 376 ЦК України та положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. Отже вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. З огляду на викладене, вважає позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк для подання відзиву на позов.
28.10.2021 року на адресу суду від Виконавчого комітету Павлоградської міської ради на адресу суду надійшла письмова відповідь на відзив, в якій останній зазначає наступне. Не відповідає дійсності зазначене у відзиві на позов те, що спірні будівлі та споруди збудовані відповідно до наданих дозволів в межах саме власних земельних ділянок відповідача. По-перше, зазначені земельні ділянки використовуються не за цільовим призначенням. По-друге, самочинне будівництво відповідачем здійснено за межами її власних земельних ділянок на землях комунальної власності міста Павлограда без необхідних дозвільних документів, що підтверджується актом про обстеження земельних ділянок від 13.04.2021 року. Тому посилання відповідача, що позивачем не доведені межі земельних ділянок комунальної власності м. Павлограда є безпідставними та необгрунтованими. Своїми діями відповідач спричиняє обмеження прав територіальної громади м.Павлограда, порушує право територіальної громади використовувати земельні ділянки за призначенням та отримувати орендну плату за її використання. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем будівель та споруд, які складаються з приміщень: магазину «В» - черепашник, обкладений цеглою, загальною площею 181,9 кв. м., кафе «Г» черепашник, обкладений цеглою, загальною площею 303,7 кв. м., гаражу «Ж», огорожі № 1-9, вимощення І, які розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що належали померлому ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 13.12.2001 року виконкомом Павлоградської реєстраційний номер № НОМЕР_1 . Вказане підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2006 року, серія НОМЕР_2 , що міститься в матеріалах даної справи.
Також згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 15.11.2006 року №12520910, будівлі та споруди В, Г, Ж, огорожа №1-9, вимощення І за адресою АДРЕСА_1 , перебувають в приватній власності із часткою 1/1 ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину ВЕС 792860 рн 2-3901 від 24.10.2006 р., виданого Першою Павлоградською держконторою.
22.01.2020 року відділом державного архітектурно-будівельного контролю (далі - відділ ДАБК) виконавчого комітету Павлоградської міської ради, відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 р. № 553, було проведено позапланову перевірку дотримання законодавства у сфері містобудування за адресою АДРЕСА_1 .
За результатами позапланової перевірки встановлено, що за вказаною адресою громадянкою ОСОБА_1 здійснено самочинне будівництво одноповерхової будівлі розміром 13,60х17,60м. з фасадом зі склопакетів, прибудованої до існуючих будівель без проектної документації та подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), що є порушенням ч. 1 ст. 34, ст.36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п. 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №466 «Деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт».
За результатами вказаної перевірки відповідальними особами 22.01.2020 року у присутності відповідача було складено акт № 05/15-20.
Також на ім`я гр. ОСОБА_1 22.01.2020 року було видано припис № 1 про усунення порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил з вимогою припинити будівельні роботи з 22.01.2020 року та усунути виявлені порушення до 22.03.2020 року.
Крім того, 22.01.2020р. було складено протокол № 1 про адміністративне правопорушення відносно відповідача за ч.5 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Припис № 1 про усунення виявлених порушень від 22.01.2020р., постанова № 2 про притягнення відповідача до відповідальності за самочинне будівництво від 30.01.2020р є чинними та не оскаржені, що відповідачем не заперечується, а накладений на відповідача штраф сплачується у примусовому порядку, що підтверджується копією заяви позивача від 02.03.2020 року №37/19вих.-20, яка зареєстрована Павлоградським міськрайонним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
31.03.2021 року комісією у складі начальника відділу земельно-ринкових відносин, начальника відділу Державно-будівельного контролю, начальника відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Павлоградської міської ради, начальника відділу з благоустрою КП «Муніціпальна варта» було складено акт обстеження земельних ділянок, яким встановлено, зокрема, факт часткового використання земельної ділянки комунальної власності без правовстановлюючих документів.
Крім того, 13.04.2021 року у присутності відповідача головним та провідним спеціалістом Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Сафонік В.І. та Курбатової О.М. було складено акт №28/15-21 про те, що проведено перевірку виконання суб`єктом містобудування вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю, в наслідок чого встановлено наступне:
- громадянка ОСОБА_1 у добровільному порядку не виконує законних вимог припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 22.01.2020р. № 1, а саме: не розроблено проектної документації на одноповерхову будівлю розміром 13,60х17,60 м. з фасадом зі склопакетів (розміщено магазин «Двері»), яка самочинно збудована без проектної документації та не подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1).
В розділі X зазначеного акту в графі «Пояснення, зауваження або заперечення» відповідач зазначила: «у зв`язку з нестабільною ситуацією в Україні, нокдауном та карантином, нажаль ми не встигли повідомити про початок проведення виконання буд. споруд. У ближайший час зробимо документи».
Про усунення порушень вимог закону винесено припис № 8 від 13.04.2021р., з вимогою до 24.04.2021 року усунути порушення вимог містобудівного законодавства шляхом добровільного знесення будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , який самочинно збудований у 2019-2020 році.
Примірник вказаного припису отримала відповідач особисто 13.04.2021 року, про що свідчить відповідна відмітка.
Позивач зазначає, що на день подання позову до суду, відповідач не здійснила належного оформлення будівництва за адресою вул. Добролюбова, 49, у м.Павлограді відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Земельного кодексу України.
Вважаючи, що будівельні роботи, виконані відповідачем, містять ознаки самочинного будівництва, визначені ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України та підлягають знесенню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Відповідно до підпункту 5 пункту "б" частини першої статті 30 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням.
За змістом підпункту 3 пункту "б" частини 1 статті 31 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Відповідно до частини 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Частина 5 статті 319 Цивільного кодексу України визначає, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно з частиною першою статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" до земель комунальної власності територіальних громад сіл селищ, міст передаються, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності; земельні ділянки, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, що є спільною власністю територіальне громади та держави.
Згідно з ст.13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" об`єктом благоустрою є території загального користування.
Відповідно до ст.14 згаданого Закону утримання в належному стані території - і використання її за призначенням відповідно до правил благоустрою території населеного пункту, збереження та відновлення об`єктів благоустрою. Об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.
Відповідно до пунктів 7, 17 ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відома виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо організації благоустрою населених пунктів, здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів; видачі дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених законом.
Частина 1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачає, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах своїх повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
За порушення вимог законодавства у сфері благоустрою і Правил благоустрою складаються документи, які зобов`язують усунути порушення (припис, вимога тощо), та протоколи про адміністративні правопорушення відповідно до власних повноважень.
На об`єктах благоустрою забороняється виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом (ст.16 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").
Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст.22 Закону України "Про основи містобудування" визначено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законом порядку.
Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року № 3038-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Згідно з ч.5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Стаття 34 Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначає підстави виникнення у замовника права на виконання будівельних робіт.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовник має право виконувати будівельні роботи після:
1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;
3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля".
Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва (ч. 2 ст. 34 Закону).
Як передбачено ч. 5 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю.
Інформація про документ, що дає право на виконання будівельних робіт, а також відомості про клас наслідків (відповідальності) об`єкта, ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта), замовника та підрядників розміщуються на відповідному стенді, який встановлюється на будівельному майданчику в доступному для огляду місці (крім індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) (ч. 5 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").
За приписами ч. 7 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Відповідно до частин 1, 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.
За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.
У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.
У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за якою у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Для вирішення цього спору слід встановити наявність/відсутність підстав, з якими чинне законодавством пов`язує можливість знесення самочинного будівництва.
У постанові від 29.01.2020 року по справі №822/2149/18 Верховний Суд сформував ряд ключових правових висновків щодо цієї категорії справ:
1) можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки;
2) в інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (а) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (б) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи (в) без належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.
Правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).
У цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.
Таким чином, у постанові від 29.01.2020 року (справа №822/2149/18) Верховний Суд сформував правовий висновок проте, що обов`язковому знесенню об`єкт будівництва підлягає у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. В усіх інших випадках знесенню передує встановлення можливості перебудови об`єкта будівництва.
Вирішуючи спір у цій справі, судом встановлено, що відповідач здійснила самочинне будівництво одноповерхової будівлі розміром 13,60х17,60 м. з фасадом зі склопакетів, прибудованої до існуючих будівель без проектної документації та подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1).
Отже, таке нерухоме майно має статус самочинного будівництва та порушує права й інтереси позивача.
Проте, відповідач самочинно збудовану будівлю не демонтувала.
Окрім того, приписи позивача про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил відповідачем проігноровані та не виконані.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах має місце той вид самочинного будівництва, для якого не встановлюються правила, що знесенню передує рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову.
При цьому, для висновку про задоволення позову у цьому випадку визначальним та достатнім є той факт, що відповідач здійснила будівництво без документів, що дають право на це, і без належно затвердженого проекту та не виконала вимоги зобов`язального припису, яким вимагалось усунути виявлені порушення.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено те, що відповідачем здійснено самочинне будівництво одноповерхової будівлі розміром 13,60х17,60м. з фасадом зі склопакетів, прибудованої до існуючих будівель без проектної документації та подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1).
Доказів самостійного усунення цих порушень відповідачем до суду не надано, відтак, позовні вимоги Виконавчого комітету Павлоградської міської ради є обґрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Згідно ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 77, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) знести за свій рахунок самочинне будівництво, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: одноповерхову будівлю розміром 13,60х17,60 м. з фасадом зі склопакетів (розміщено магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна