Справа № 240/11376/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2021-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112030500
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить:
- визнати протиправним рішення Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 17.03.2020 інвалідності II групи внаслідок захворювання, що пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням з 17.03.2020 інвалідності II групи внаслідок захворювання, що пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату здійснення виплати, без урахування раніше виплачених сум.
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України подати у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що в період з 18.12.2006 по 24.12.2020 він проходив службу в органах внутрішніх справ України. Під час проходження служби він отримав захворювання, які відповідно до постанови медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" від 03.04.2019. У зв`язку з цим, під час первинного огляду органами МСЕК йому з 31 серпня 2019 року була встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та виплачена одноразова грошова, передбачена Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. Пізніше, при повторному огляді йому з 17 березня 2020 року було встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що він, як інвалід ІІ групи, відповідно до Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги позивач звернувся з відповідною заявою до Міністерства внутрішніх справ України. Однак, у відповідь отримав лист Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 07.07.2020 №596лк/2.9, яким його було повідомлено, що подані ним матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги повернуті на доопрацювання.
ОСОБА_1 вважає, що відповідач протиправно відмовив йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 17.03.2020 інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, а тому він звернувся з даним позовом до суду.
27 січня 2020 року до суду надійшов відзив Міністерства внутрішніх справ України на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог. Свою позицію аргументував тим, що подання особою передбачених п. 7 Порядку №850 документів не свідчить про наявність в нього безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. В компетенції МВС України є аналіз та дослідження змісту таких документів. У разі виявлення невідповідності таких документів встановленій формі, а також суперечності чи неповноти наявної в них інформації щодо обставин отримання особою травми, каліцтва чи захворювання, ця обставина виключає можливість прийняття МВС України будь-якого з рішень, чи то про виплату одноразової грошової допомоги чи про відмову у виплаті такої. Розглянувши подані позивачем документи Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України було встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ 24.12.2010 та на час звільнення зі служби скарг на стан здоров`я не заявляв, медичного огляду та обстеження у ВЛК на час звільнення не проходив, тобто був здоровий. В свою чергу, постанова медичної (військово-лікарської) комісії від 03.04.2019 була винесена вже на час його фактичного звільнення (24.12.2010). Крім того, вказана постанова від 03.04.2019 була винесена з посиланням на наказ МВС від 06.02.2001 №85, який втратив чинність з прийняттям наказу МВС від 03.04.2017 № 285. Відтак, на момент прийняття постанови медичної (військово-лікарської) комісії від 03.04.2019 діяв наказ МВС від 03.04.2017 №285. На переконання відповідача, захворювання, які виникли у ОСОБА_1 після його звільнення зі служби, не можуть бути пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Таким чином, наявність зауважень до медичних документів позивача унеможливила прийняття рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком №850. Зазначені факти послужили підставою для повернення матеріалів щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на доопрацювання.
З огляду на вищезазначене Міністерство внутрішніх справ України вважає, що діяло відповідно до вимог законодавства та просило відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.
Відповідно до норм ст.ст. 257, 263 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що в період з 18 грудня 2006 року по 24 грудня 2010 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується довідкою УМВС України в Житомирській області від 14.03.2019 №Т-55лк/105/05/12-2019 (а.с.17).
03 квітня 2019 року Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Житомирській області" був проведений медичний огляд ОСОБА_1 під час якого було вивчено і надано оцінку документів за час служби в ОВС, та як наслідок зроблено висновок, що наявне у нього захворювання -"Дисциркуляторна енцефалопатії першої стадії переважно в вертебробазилярному судинному басейні", так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Результати вказаного огляду були оформлені постановою медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" на момент звільнення зі служби 24 грудня 2010 року від 03.04.2019 (а.с.18).
30 серпня 2019 року Житомирською обласною МСЕК №2 був проведений первинний огляд ОСОБА_1 , за наслідками якого йому з 21.08.2019 була встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.19).
В ході розгляду справи судом було безспірно встановлено та не заперечувалось сторонами, що у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності позивачу 17.12.2019 була виплачена одноразова грошова допомога, передбачена Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.
Пізніше, Житомирською обласною МСЕК №2 був проведений повторний огляд ОСОБА_1 та встановлено йому з 17.03.2020 ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №865933 (а.с.20).
Позивач вважає, що внаслідок встановлення йому ІІ групи інвалідності, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.23 Закону України "Про міліцію" та Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015, в більшому розмірі.
З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням з 17.03.2020 інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області із відповідною заявою про виплату йому вказаної допомоги.
За наслідками розгляду поданої позивачем заяви, Ліквідаційна комісія УМВС України в Житомирській області відповідно до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015, склала висновок про призначення ОСОБА_1 , відповідно до п. 3.2 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850, одноразової грошової допомоги та разом із заявою позивача та доданими до неї документами направила його до Міністерства внутрішніх справ України.
В свою чергу, постанова медичної (військово-лікарської) комісії від 03.04.2019, яка винесена на час фактичного звільнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), не відповідає вищезазначеним вимогам Положення. Більше того, на момент прийняття постанови медичної (військово-лікарської) комісії від 03.04.2019 діяв наказ МВС від 03.04.2017 №285, однак зазначена постанова винесена посилаючись на наказ МВС від 06.02.2001 №85, який втратив чинність з прийняттям наказу МВС від 03.04.2017 № 285.
З огляду на зазначене, був зроблений висновок, що захворювання, які виникли у ОСОБА_1 після його звільнення зі служби, не можуть бути пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Відтак, наявність зауважень до медичних документів ОСОБА_1 унеможливила прийняття рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком та стала підставою для повернення його документів на доопрацювання (а.с.74-75).
ОСОБА_1 про повернення матеріалів щодо призначення йому одноразової грошової допомоги на доопрацювання було повідомлено листом Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області від 07.07.2021 №596лк/29 (а.с.21).
Вважаючи, що повертаючи його матеріали на доопрацювання матеріали, Міністерство внутрішніх справ України фактично протиправно відмовило йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України від 20.12.1990 № 565-XII "Про міліцію" (далі - Закон №565-XII) визнано таким, що втратив чинність. Однак, за змістом п. 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Так, до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону № 565-XII "Про міліцію" та Порядком та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.
Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
За правилами частини шостої ст. 23 Закону № 565-XII У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію", постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що додаються (далі - Порядок № 850).
Вказаний Порядок, визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до пп. 2 п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Водночас, пунктом 4 Порядку № 850 передбачено, що у випадку, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Під час розгляду справи судом було встановлено, що з 21.08.2019 ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у зв`язку з чим, йому була виплачена одноразова грошова допомога. В подальшому, ОСОБА_1 з 17.03.2020 (тобто в межах двохрічного строку, передбаченого пунктом 4 Порядку № 850) було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що надало йому право на звернення до МВС України для отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Відповідно до п.7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:
- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;
- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції (п. 8 Порядку №850).
В свою чергу, згідно з п. 9 Порядку №850 МВС в місячний строк, після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів, приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги зазначений в пункті 14 Порядку №850.
Так, п. 14 Порядку №850 передбачено, що призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:
- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;
- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;
- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);
- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що рішення про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності приймається Міністерством внутрішніх справ України на підставі поданого керівником органу внутрішніх справ, у якому особа проходила службу, в даному випадку - ліквідаційною комісією Управління МВС України в Житомирській області, висновку про призначення одноразової грошової допомоги.
При цьому, суд акцентує увагу на тому, що згідно з нормами Порядку №850 Міністерство внутрішніх справ України за наслідками розгляду висновку керівника органу внутрішніх справ, у якому особа проходила службу, зобов`язано прийняти одне із двох рішень: про призначення одноразової грошової допомоги або мотивовану відмову в призначенні такої виплати.
Однак, матеріалами справи підтверджено, що відповідач, за результатом розгляду висновку Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, не прийняв жодного із зазначених вище рішень (ні рішення про призначення йому такої допомоги, а ні рішення про відмову в її призначенні).
Разом з тим, всупереч пункту 9 Порядку № 850, Міністерство внутрішніх справ України повернуло матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на доопрацювання без прийняття відповідного рішення.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що спосіб, у який Міністерство внутрішніх справ України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, нормами Порядку № 850 не передбачений.
Щодо підстав, у зв`язку з якими відповідач повернув матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на доопрацювання до Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області, суд зазначає наступне.
Обґрунтовуючи свої дії щодо повернення на доопрацювання матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідач зазначив, що позивач був звільнений з органів внутрішніх справ 24.12.2010 та на час звільнення скарг на стан здоров`я не заявляв, медичного огляду та обстеження у ВЛК на час звільнення не проходив, тобто був здоровий. Крім того, на момент прийняття постанови медичної (військово-лікарської) комісії від 03.04.2019 діяв наказ МВС від 03.04.2017 №285, однак зазначена постанова винесена посилаючись на наказ МВС від 06.02.2001 №85, який втратив чинність з прийняттям наказу МВС від 03.04.2017 № 285. З огляду на зазначене, був зроблений висновок, що захворювання, які виникли у ОСОБА_1 після його звільнення зі служби, не можуть бути пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Однак суд вважає такі доводи відповідача безпідставними, з огляду на наступне.
За визначенням наведеним у пункті 2 розділу І Положення №285, медичні (військово-лікарські) комісії МВС (далі - ВЛК) це спеціальні підрозділи, що утворюються в закладах охорони здоров`я МВС та Національної гвардії України (далі - НГУ) для проведення лікарської та військово-лікарської експертизи.
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 розділу І Положення №285 основним завданням ВЛК є, зокрема, визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у поліцейських, що проходять службу, звільняються зі служби та звільнились зі служби, військовослужбовців НГУ, колишніх військовослужбовців, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Положення №285 лікарська та військово-лікарська експертиза проводиться штатними та позаштатними ВЛК.
Функцією штатних ВЛК є організація та проведення лікарської і військово-лікарської експертизи, контроль за її проведенням в підпорядкованих ВЛК, надання їм у разі необхідності методичної і практичної допомоги (пп.1 п. 16 розділу ІІ Положення №285).
Зміст вищезазначених норм свідчить, що саме штатні медичні (військово-лікарські) комісії МВС України є органами уповноваженими визначати наявність/відсутність причинного зв`язку захворювань у колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ.
Пунктами 13 та 14 розділ VІ Положення №285 передбачено, що колишні поліцейські або колишні особи рядового й начальницького складу можуть ініціювати питання щодо визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань, травм (поранень). У такому випадку вони звертаються до підрозділу кадрового забезпечення за місцем колишньої служби для отримання направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання.
Особи, зазначені в пункті 13 цього розділу, надають до ВЛК медичну документацію, складену в період проходження служби, у випадку отримання травми (поранення) під час служби - надають відповідний Акт про нещасний випадок та документацію, складену за результатами надання первинної медичної допомоги з цього приводу.
Відтак, нормами Положення №285 передбачена можливість проведення медичної (військово-лікарської) комісії щодо визначення придатності колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань, травм (поранень) вже після їх звільнення зі служби.
У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що постанова медичної (військово-лікарської) комісії від 03.04.2019, яка винесена на час фактичного звільнення ОСОБА_1 зі служби - 24.12.2010, не відповідає вимогам Положення №285, є безпідставними.
Відповідно до пункту 1 розділу VIII Положення №285 за результатами лікарської та військово-лікарської експертизи ВЛК приймають постанови, які включають діагноз, встановлений особі за результатами проведеного обстеження, рішення щодо ступеня придатності чи про непридатність до служби та висновок про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва).
Визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузії, травми, каліцтва) у колишніх поліцейських, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ, колишніх військовослужбовців покладено на штатні ВЛК. Такі постанови приймаються, якщо при медичному огляді в період проходження служби зазначеним особам був установлений відповідний діагноз (п. 18 розділу VIII Положення №285).
Згідно з підпунктом 6 пункту 9 1 розділу VIII Положення №285 постанови ВЛК про причинний зв`язок поранень (контузій, травм, каліцтв) та захворювань поліцейських, колишніх осіб рядового і начальницького складу приймаються з такими формулюваннями:
Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції - якщо воно діагностовано в період проходження служби в поліції та/або органах внутрішніх справ (міліції) або коли захворювання було діагностовано до служби, а в період служби досягло такого розвитку, що призводить до прийняття рішення про непридатність.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що документом, який підтверджує причинно-наслідковий зв`язок захворювання колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ з проходженням служби в органах внутрішніх справ є відповідна постанова ВЛК.
Під час розгляду справи судом було встановлено, що постановою медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" на момент звільнення зі служби 24 грудня 2010 року від 03.04.2019 було встановлено, що наявне у ОСОБА_1 захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.18).
На момент звернення до позивача за призначенням та виплатою йому одноразової грошової допомоги вказана постанова медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" від 03.04.2019 ніким не оспорювалась. Докази визнання її недійсною або її відкликання в матеріалах справи відсутні.
Відтак, у Міністерства внутрішніх справ України не було обґрунтованих підстав ставити під сумнів висновки цієї постанови щодо того, що захворювання позивача, пов`язане з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ.
Крім того, суд зауважує, що саме відповідна медична (військово-лікарські) комісія МВС України приймає рішення про наявність/відсутність причинного зв`язку захворювань у колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ з проходженням ними служби в органах внутрішніх справ.
Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, Міністерство внутрішніх справ України, замість здійснення перевірки наявності у позивача права на призначення йому такої допомоги, фактично здійснило перевірку правомірності та обґрунтованості висновку медичної (військово-лікарської) комісії ДУ ТМО МВС України по Житомирській області про причинний зв`язок захворювання позивача з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, тим самим перебрало на себе дискреційні повноваження іншого органу - відповідної медичної (військово-лікарської) комісії.
Оскільки постанова медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" від 03.04.2019 про причинний зв`язок захворювання ОСОБА_1 з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ ніким не оспорювалась, не визнавалась не дійсною та не скасовувалась, Міністерство внутрішніх справ України зобов`язане було при розгляді заяви позивача про призначення йому одноразової грошової допомоги врахувати вказані в цій постанові висновки.
З огляду на встановлені у суді обставини суд дійшов висновку, що відповідачем не було прийнято жодного рішення у передбачений Законом спосіб щодо вирішення питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, в тому числі і щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, натомість матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, в порушення норм Порядку №850, були повернуті до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області без прийняття відповідного рішення.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
При розгляді справи "Кечко проти України", Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, як що чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Окрім того, суд враховує, що статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення документів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності ІІ групи з 17.03.2020 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та зобов`язати відповідача розглянути такі документи в передбаченому законодавством України порядку та з урахуванням висновків суду у даній справі.
Що стосується позовної вимоги щодо зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням з 17.03.2020 інвалідності II групи внаслідок захворювання, що пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату здійснення виплати, то суд не вбачає підстав для її задоволення, враховуючи наступне.
Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 р. термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.
Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження Міністерства внутрішніх справ України щодо прийняття відповідного рішення за результатом розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги.
Крім того, суд наголошує, що фактично по суті питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому ІІ групи інвалідності відповідачем розглянуто не було, оскільки матеріали щодо призначення вказаної допомоги були повернуті до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на доопрацювання.
Отже, суд вважає, що задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження Міністерства внутрішніх справ України та зобов`яже відповідача вчинити дії поза встановленою чинним законодавством процедурою.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Щодо вимоги ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.
Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду. Крім того, це є правом а не обов`язком суду.
Приймаючи до уваги обставини даної справи, підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та в матеріалах справи відсутні докази понесення ним інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, підстави для вирішення питання про їх розподіл відсутні.
Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 263, 267, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення на доопрацювання до Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області документів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому з 17.03.2020 інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, без прийняття відповідного рішення відповідно до норм Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.
Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути документи про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому з 17.03.2020 інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та в порядку, визначеному пунктом 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду у даній справі.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович