Справа № 520/13246/2020
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення

10 грудня 2021 року № 520/13246/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові заяву позивача про зміну способу виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 520/13246/2020 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2, м. Харків, 61050, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області (61166, М.Харків, вул. Бакуліна, буд. 18, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулася позивач з заявою, в якій просить суд змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі №520/13165/2020 та встановити спосіб виконання вказаного рішення шляхом стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (, адреса: 61050, м. Харків, м-н Героїв Небесної Сотні, 36, корпус 2) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) суму невиплаченої суддівської винагороди з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року в розмірі 103662,95 грн. (сто три тисячі шістсот шістдесят дві гривні 95 копійок).

Представником відповідача до суду було направлено письмові пояснення, в яких він просить суд змінити порядок та спосіб виконання рішення суду від 16.12.2020 по справі № 520/13246/2020 в порядку стягнення з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів суддів», головним розпорядником бюджетних коштів якої є Державна судова адміністрація України.

Учасники справи (їх представники) в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст. 126 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст. 378 КАС України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Згідно з ч.9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Отже, суд дійшов висновку про розгляд заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та подану позивачем заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд встановив таке.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі №520/13246/2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2021, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківської області щодо нарахування та виплати судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застуванням обмеження нарахування 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області провести нарахування та виплату судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року на підставі частин 2, 3, 5, 6 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2020 року, та з урахуванням передбачених Законом доплат, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист від 16.12.2020 року.

В заяві зазначено, що відповідачем рішення суду в повному обсязі не виконано.

Як вбачається з листа від 07.12.2021 року №06-15/3846/2021, що ТУ ДСА добровільно виконало рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у даній справі в частині, яка підлягала негайному виконанню, та здійснило нарахування та виплату недоотриманої суддівської винагороди за квітень 2020 року судді Купянського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , а саме з 18.04.2020 по 30.04.2020 у розмірі 17888,67 грн. На виконання рішення суду за період з травня 2020 року по 28 серпня 2020 року ТУ ДСА України у Харківській області здійснило розрахунок недоотриманої суддівської винагороди судді Купянського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 з урахуванням суми, яка була виплачена позивачу в порядку негайного виконання згідно розрахунку від 03.11.2021 за вихідним № 04-49/590. Загальна сума недоотриманої суддівської винагороди складає 128773,84 грн, з цієї суми: 23179,28 грн - податок з доходів фізичних осіб, та 1931,61 грн - військовий збір, які необхідно утримати. Таким чином, сума недоотриманої суддівської винагороди складає 103662,95 грн.

Також зазначено, що ТУ ДСА України у Харківській області не має правових підстав самостійно виконати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 по справі №520/13246/2020 та здійснити виплату зазначеної вище суми недоотриманої суддівської винагороди в повному обсязі з таких причин. Повноваження ТУ ДСА України у Харківській області визначаються положеннями статей 154 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон) та Положенням про Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, затвердженого Головою Державної судової адміністрації України 25.09.2015. Територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно з пунктом другим частини третьої статті 148 Закону ДСА України здійснює функцію головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів.

Пунктом четвертим частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VІ визначено, що головний розпорядник бюджетних коштів затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до положень ст.ст. 3, 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення виключно в рамках бюджетного періоду, який становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно з частиною першою статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань. Таким чином, ТУ ДСА України у Харківській області здійснює всі нарахування і виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, який затверджує Державна судова адміністрація України.

На рівні головного розпорядника бюджетних коштів ДСА України відкрито бюджетну програму 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», за рахунок якої здійснюється виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів. За таких обставин, виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 в повному обсязі можливе лише після зміни способу і порядку виконання судового рішення шляхом стягнення з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», розпорядником бюджетних коштів якої є ДСА України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Положеннями ч.ч.2 та 3 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України (обов`язковість судових рішень).

Згідно зі ст. 2 Закону України від 05.06.2012 року №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до ч.1 ст. 7 вказаного Закону виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В той же час за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, закон передбачає право сторони у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також, засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 року у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №840/3112/18, яка враховується судом при розгляді даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Враховуючи, що в межах даної справи розглядається питання стосовно порушення прав позивача щодо виплати недоотриманої суддівської винагороди, слід враховувати, що розмір і порядок виплати суддівської винагороди визначається виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Конституційне поняття "закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

Суд вважає обґрунтованою позицію відповідача щодо того, що ТУ ДСА України у Харківській області здійснює всі нарахування виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, які затверджує Державна судова адміністрація України.

Розмір частини суддівської винагороди, щодо невиплати якої виник спір, на момент розгляду справи судом першої інстанції був документально підтверджений наявними у справі доказами, встановлений у рішенні суду та не оспорювався відповідачем.

На рівні головного розпорядника бюджетних коштів ДСА України відкрито бюджетну програму 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів, за рахунок якої здійснюється виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів.

Разом з тим, у даній справі суд не здійснює вихід за межі заявлених вимог та не вирішує питання, що не було предметом дослідження при розгляді справи, а лише конкретизує спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення заборгованості.

Встановлення такого способу виконання направлено на своєчасне та повне виконання судового рішення, а також відповідає вимогам прямих норм ст. 124 Конституції України.

Суд зазначає, що інститут зміни порядку та способу виконання рішення суду має своєю метою саме забезпечення завершення судової процедури та отримання стягувачем реального судового захисту у інший, ніж визначений у рішенні суду, спосіб, за умови існування перешкод для виконання судового рішення.

Відповідачем у поданих поясненнях зазначено про наявність відповідних коштів для здійснення присудженої виплати позивачу в разі зміни порядку та способу виконання рішення суду, що доводить обґрунтованість поданої заяви.

В той же час, позивач просить суд змінити спосіб і порядок виконання рішення шляхом стягнення суми невиплаченої суддівської винагороди з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року в розмірі 103662,95 грн. (сто три тисячі шістсот шістдесят дві гривні 95 копійок).

Однак, з матеріалів справи встановлено, що відповідачем виконано рішення суду в частині, яка підлягала негайному виконанню, а відтак невиконаним рішення залишилося в частині виплати суддівської винагороди за період з 01.05.2020 по 28.08.2020 в сумі 128773,84 грн (з цієї суми: 23179,28 грн - податок з доходів фізичних осіб, та 1931,61 грн - військовий збір, які необхідно утримати).

Відтак, аналізуючи встановлені судом обставини у поєднанні з наведеними нормативними положеннями, а також враховуючи відсутність доказів повного виконання ТУ ДСА України у Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 в частині виплати позивачу заборгованості суддівської винагороди за період з 01.05.2020 по 28.08.2020 в сумі 128773,84 грн (з цієї суми: 23179,28 грн - податок з доходів фізичних осіб, та 1931,61 грн - військовий збір, які необхідно утримати), суд приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення заяви позивача про зміну способу і порядку виконання рішення відповідно до статті 378 КАС України в цій частині.

Керуючись положеннями ст. ст. 241-243, 248, 256, 294, 295, 378, пп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про зміну способу виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 520/13246/2020 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2, м. Харків, 61050, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області (61166, М.Харків, вул. Бакуліна, буд. 18, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі №520/13165/2020 та встановити спосіб виконання вказаного рішення шляхом стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (, адреса: 61050, м. Харків, м-н Героїв Небесної Сотні, 36, корпус 2) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) суми невиплаченої суддівської винагороди з 01.05.2020 року по 28 серпня 2020 року в розмірі 128773,84 грн, з цієї суми: 23179,28 грн - податок з доходів фізичних осіб, та 1931,61 грн - військовий збір, які необхідно утримати, до виплати - 103662,95 грн.

В задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено 10.12.2021.

Суддя Білова О.В.