Справа № 260/1682/21
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2021 рокум. Ужгород№ 260/1682/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання - Кустрьо В.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Мокрянин М.М.

представника відповідача 1, 3 - Романюк Д.В.,

представник відповідача 2 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 02 грудня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 13 грудня 2021 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Закарпатської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), в якій просить:

1) Визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №64 від 23.11.2020 "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора".

2) Визнати протиправними з моменту прийняття та скасувати накази керівника Закарпатської обласної прокуратури:

- наказ № 41 Зк від 24 грудня 2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким зільнено ОСОБА_1 з посади начальника Водовецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" 29 грудня 2020 року;

- наказ № 205 к від 12 квітня 2021 року, згідно якого вважати звільненим ОСОБА_1 з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 12 квітня 2021 року.

3) Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської обласної прокуратури з 12 квітня 2021 року.

4) Визнати протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку.

5) Стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 35423,57 грн. (тридцять п`ять тисяч чотириста двадцять три гривні п`ятдесят сім копійок);

6) Визнати протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві по 5 листкам непрацездатності, а саме: від 12.01.2021 серія AJIB № 569718; від 13.02.2021 серія АЛВ № 602503; від 26.02.2021серія АЛВ № 552312; від 13.03.2021 серія АЛВ № 553369; від 06.04.2021 серія АЛВ № 497419 та 12 квітня 2021 року;

7) Стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 оплату перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві по 5 листкам непрацездатності. а саме: від 12.01.2021 серія АЛВ № 569718; від 13.02.2021 серія АЛВ № 602503; від 26.021.2021серія АЛВ № 552312; від 13.03.2021 серія АЛВ № 553369; від 06.04.2021 серія АЛВ № 497419 та 12 квітня 2021 року;

8) Стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, починаючи з 12.04.2021 по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

9) Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури з 12 квітня 2021 року;

10) Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою суду від 12 липня 2021 року залучено до участі у справі в якості відповідача 3 - Офіс Генерального прокурора.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом керівника Закарпатської обласної прокуратури № 413 к від 24 грудня 2020 року позивача звільнено з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської облесної прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 29.12.2020 року. Згідно наказу керівника Закарпатської обласної прокуратури № 205 к від 12.04.2021 року вважати позивача звільненим з 12 квітня 2021 року. Вищевказані накази винесені на підставі рішення Другої кадрової комісії від 23 листопада 2020 року № 64 про неуспішне проходження позивачем атестації. Позивач вважає протиправним рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, оскільки атестація проведена не у визначений Законом України спосіб. Позивач звернувся до кадрової комісії щодо надання можливості повторно здати іспит у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та прийняттям медичних препаратів, що призвело до порушення пам`яті, зниження концентрації , уваги та працездатності. Однак, кадрова комісія при прийнятті рішення про неуспішне проходження атестації не вжила заходів щодо перевірки викладених обставин. Оскільки наказ керівника Закарпатської обласної прокуратури від 12 квітня 2021 року та від 24 грудня 2020 року про звільнення позивача прийняті на підставі вищевказаного рішення кадрової комісії, то вони також є протиправними та підлягають скасуванню. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем протиправно не нараховована та не виплачена вихідна допомога при звільненні,та не проведено оплату за листками непрацездатності.

Позивача та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, просили їх задовольнити.

Відповідач -1 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що оскаржені накази керівника Закарпатської обласної прокуратури прийняті на підставі рішення Другої кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Таким чином, керівник Закарпатської обласної прокуратури діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Відповідач - 3 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що позивач подав заяву про переведення його на посаду прокурора в окружній прокуратури та про намір пройти атестацію. Заяву подано у встановлений строк та за визначеною формою, у зв`язку з чим його допущено до проходження атестації прокурорів. Відтак, позивачем надано згоду на те, що в разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації його буде звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». За результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора позивачем набрано 67 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, у зв`язку з чим його не допущено до проходження наступного етапу атестації.

В судовому засіданні представник відповідача 1 та 3 проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзивах на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в органах Закарпатської обласної прокуратури.

30 жовтня 2020 року позивачем складено іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора за результатами якого позивачем отримано 67 балів.

Позивач подав на ім`я голови Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) заяву , в якій повідомив про погіршення стану його здоров`я та погане самопочуття, з огляду на що просив надати можливість повторно скласти іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки.

13 листопада 2020 року Друга атестаційна комісія розглянула подану позивачем заяву та у задоволенні такої відмовила, що підтверджується протоколом № 12 засідання комісії.

У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи здобуті результати складання іспиту у формі анонімного тестування, рішенням Другої кадрової комісії №64 від 23 листопада 2020 року "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора" позивача не допущено до проходження іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, та визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію.

Наказом керівника Закарпатської обласної прокуратури від 24 грудня 2020 року № 413 к «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено позивача з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України з 29 грудня 2020 року.

Відповідно до наказу керівника Закарпатської обласної прокуратури від 12 квітня 2021 року № 205 к позивача вважати звільненим з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів прокуратури з 12 квітня 2021 року.

Вищевказаний наказ винесений на підставі рішення кадрової комісії від 23 листопада 2020 року № 64 та листків непрацездатності.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Законом, який визначає організацію та порядок діяльності прокуратури є Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII ( далі по тексту - Закон України № 1697-VII ).

Прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави (стаття 1 Закону України № 1697-VII)

Організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються: Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 4 Закону України № 1697-VII).

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX (далі - Закон №113), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону.

При цьому положення п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 передбачають можливість переведення прокурорів, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.

Таким чином, з проведеного правового аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що законодавець чітко та однозначно визначив процедуру реформування органів прокуратури, а саме з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури особи, які виявили таке бажання, мають подати заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах та успішно пройти атестацію.

П. 19 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону, в тому числі, за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Таким чином, з метою реорганізації органів прокуратури спеціальними законодавчими нормами встановлені особливі підстави для звільнення прокурорів з посади.

Згідно п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Відповідно до п. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Предметом атестації згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Вищенаведені положення Закону №113 кореспондуються з Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим наказом Генерального прокурора України №221 від 03.10.2019 (далі - Порядок).

Згідно п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Нормами п. 6 розділу І Порядку передбачено, що атестація прокурорів включає такі етапи: 1) складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Відповідно до п. 11 розділу І Порядку, особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.

У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.

Згідно п. 3 розділу ІІ Порядку тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії і триває 100 хвилин. Прокурор може завершити тестування достроково. Тестові питання обираються для кожного прокурора автоматично із загального переліку питань у кількості 100 питань. Кожне питання має передбачати варіанти відповіді, один з яких є правильним. Після закінчення часу, відведеного на проходження тестування, тестування припиняється автоматично, а на екран виводиться результат складання іспиту відповідного прокурора. Кожна правильна відповідь оцінюється в один бал. Максимальна кількість можливих балів за іспит становить 100 балів.

Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів (п. 3 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Порядку, прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Підставою прийняття Другою кадровою комісією оскарженого рішення №64 від 23 листопада 2020 року стало те, що за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки останній набрав меншу кількість балів, аніж передбачено п. 3 розділу ІІ Порядку.

У відповідності до п. 7 розділу І Порядку повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те,що в день проведення іспиту в нього погіршився стан здоров`я, що мало негативний вплив на результати виконання тестових завдань.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 30 жовтня 2021 року - у день проведення іспиту звертався до Київської міської клінічної шкірно-венерологічної лікарні.

Крім того, як вже встановлено судом позивач звертався до голови Другої кадрової комісії із заявою в якій просив надати можливість повторно скласти тестування у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявленні рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

У вказаній заяві позивач зазначив, що з 13.10.2020 року по 27.10.2020 року перебував на амбулаторному лікуванні за місцем проживання. Також зазначив, що 30.10.2020 року, перебуваючи у м. Київ, у зв`язку з поганим самопочуттям до початку проходження тестування звернувся для отримання медичної допомоги до лікарні. Також зазначив, що на його думку в наданих йому питаннях були допущені помилки, у зв`язку з чим надати правильні відповіді на поставлені питання було неможливо.

В той же час, відповідно до протоколу № 12 засідання Другої кадрової комісії від 13 листопада 2020 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви щодо надання можливості повторного проходження анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора у зв`язку з відсутністю підстав.

Разом з тим, суд зазначає, що вказані позивачем обставини, пов`язані зі станом здоров`я, могли негативно вплинути на проходження та результат іспиту. Однак кадровою комісією не надано належної оцінки доводам позивача, наведених у його заяві.

Крім того, в судовому засіданні позивач зазначив, що під час проведення іспиту в усному порядку повідомляв про погіршення стану здоров`я.

Щодо посилань кадрової комісії, що позивач не звертався для складання відповідних актів до членів робочої групи та кадрової комісії та не надав зауважень до змісту питань-відповідей, суд зазначає, що ні Правилами складання іспитів, ні Порядком № 221 не передбачено складання відповідних актів під час виконання іспиту, на які посилається відповідач, не визначено їх форму та не встановлено порядку перевірки інформації, яка в них відображена.

В той же час, суд зазначає, що проведення атестації є дискреційними повноваженнями комісії. Водночас обсяг цієї дискреції не може бути необмеженим і повинен підлягати зовнішньому/публічному контролю, в тому числі судовому.

Відповідно до п. 12 Порядку роботи кадрових комісій від 17.10.2019 року № 233 рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

При цьому, суд зазначає, що належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура атестації і чи була дотримана процедура його прийняття. Її обсяг і ступінь залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення прокурора взято до уваги, чим керувалася Комісія, коли оцінювала прокурора, виставляючи певну кількість балів, тобто які мотиви ухваленого рішення. Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про непроходження прокурором атестації, з огляду на наслідки, які це потягне.

В той же час, суд зазначає, що оскаржене рішення Другої кадрової комісії від 23 листопада 2020 року № 64, яке є підставою для прийняття наказів про звільнення позивача, не відповідає критерію обґрунтованості, оскільки не містить мотивів та обставин, що вплинули на його прийняття. Зокрема, таке містить лише результат складення іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, а саме: набрання позивачем 67 балів.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що рішення Другої кадрової комісії №64 від 23 листопада 2020 року про неуспішне проходження позивачем атестації є необґрунтованим та прийнятим без врахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому підлягає скасуванню.

Виходячи з того, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, відповідно до пункту 6 розділу V Порядку № 221, є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VІІ, то видані, на підставі рішення Другої кадрової комісії від 23 листопада 2020 року № 64 "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора", накази керівника Закарпатської обласної прокуратури від 24 грудня 2020 року № 413 к та від 12 квітня 2021 року про звільнення позивача з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів прокуратури, необхідно скасувати, як такі, які видані на підставі необґрунтованого рішення кадрової комісії.

За змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд зауважує, що закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а, отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що у разі встановлення незаконного звільнення, суд обмежений правами щодо поновлення такого працівника на посаді, а саме суд може поновити таку особу лише на роботі, з якої працівника було звільнено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.01.21 № 804/958/16.

Як вбачається із наказу керівника Закарпатської обласної прокуратури від 24 грудня 2020 року № 413 позивача звільнено з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області.

Таким чином, з урахуванням вимог статті 235 Кодексу законів про працю України позивач підлягає поновленню на посаді начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області.

У зв`язку з чим, в задоволенні позовної вимоги про поновлення позивача на посаді начальника Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області необхідно відмовити.

Щодо дати з якої необхідно поновити позивача, то суд вважає за необхідне вказати наступне.

Пунктом 2.27. Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, прямо вказує, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Згідно наказу керівника Закарпатської обласної прокуратури від 24 грудня 2020 року № 413 позивача звільнено з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області 29 грудня 2021 року.

В той же, час у зв`язку перебуванням позивача на лікарняному, керівником Закарпатської обласної прокуратури, на підставі рішення Другої кадрової комісії від 23.11.2020 року № 64 та листків непрацездатності, видано наказ від 12 квітня 2021 року, відповідно до якого вважати звільненим позивача з 12 квітня.

Відтак, 12 квітня 2021 року є останнім робочим днем позивача, тоді як першим днем звільнення є 13 квітня 2021 року.

Відповідно, позивач підлягає поновленню з 13 квітня 2021 року.

Згідно з ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100) та згідно пункту "з" статті 1 Порядку № 100 цей Порядок застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 2 абзацом 3 Порядку № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати, передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 8 абзацу 1 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Закарпатської обласної прокуратури від 14 червня 2021 року 124-вих.21 середньоденна заробітна плата позивача становить 1437,78 грн., середньомісячна - 12940,60 грн.

Час вимушеного прогулу позивача у період з 13 квітня 2021 року по 02 грудня 2021 року становить 160 робочих днів.

Отже, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 230044,80 грн.

Одночасно суд наголошує, що згідно із п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є, відповідно, обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача визначена без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець у порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту 2 та 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць у розмірі 12940,06 грн. підлягає негайному виконанню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Закарпатської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку та стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь позивача вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 35423,57 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 51 Закону № 1697-VII передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді. Відповідно до пункту 9 частини першої даної статті прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" статтю 51 Закону № 1697-VII доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Законом № 113-ІХ було внесено зміни також і до КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус"; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус"; частину дев`яту статті 252 після слів "дисциплінарної відповідальності та звільнення" доповнено словами і цифрами "а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу".

Відповідно до статті 1 КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини четвертої статті 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Суд зазначає, що Законом № 1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є стаття 44 КЗпП України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 зазначав, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі № 804/406/16, від 8 серпня 2019 року у справі № 813/150/16.

Внесені Законом № 113-ІХ зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України.

Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Суд також звертає увагу що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

У день фактичного звільнення із займаної посади позивачу належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку. Незалежно від причини і підстави, відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованим законодавством коштів, в тому числі і вихідної допомоги.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 21 січня 2021 року № 260/1890/19, від 17.03.2021 року у справі № 420/4581/20.

Отже, суд приходить до висновку, що бездіяльнісить відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку є протиправною, а тому позовна вимога про стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь позивача вихідної допомоги підлягає задоволенню, а саме у розмірі середнього місячного заробітку.

Як вже встановлено судом, середньомісячна заробітна плата позивача становить 12940,06 грн.

З огляду на вищенаведене, суд приходить висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача вихідної допомоги при звільненні та необхідність стягнення на його користь вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 12940,06 грн.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Закарпатської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати позивачу в день звільнення оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, по 5 листкам непрацездатності та стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь позивача оплату перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, по 5 листкам непрацездатності, суд зазнає наступне.

Судом встановлено, що Закарпатською обласною прокуратурою з дотриманням передбаченої законом процедури було проведено повний розрахунок з відповідачем, виплату якого проведено 30.12.2020 року одночасно з виплатою заробітної плати за грудень 2020 року всім працівникам органів обласної прокуратури.

Однак, через зміну обставин, які не залежали ні від відповідача, ні від позивача, останній з 23.12.20 року по 09.04.2021 року перебував на лікарняному.

Статтею 19 розділу IV Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 1105) визначено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону № 1 105 підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Згідно із нормами п. 2 ст. 22 Закону № 1105 допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 ст. 32 Закону № 1105 визначено, що матеріальне забезпечення, передбачене цим Законом, виплачується у разі, якщо звернення за його призначенням надійшло не пізніше дванадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності, встановлення інвалідності, закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, смерті застрахованої особи або члена сім`ї, який перебував на її утриманні.

Робочими органами Фонду в порядку ч. 1 ст. 34 Закону № 1105 передбачено, що фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється встановленому правлінням Фонду.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Частиною другою цієї статті також передбачено, що страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам.

Після надходження грошей на спецрахунок роботодавець зобов`язаний виплатити лікарняні працівникові в найближчий строк, установлений для виплати зарплати (п. 1 ч. 2 ст. 32 Закону № 1105).

Процедура розрахунку за листками непрацездатності наступна: листок непрацездатності з 28.12.2020 по 11.01.2021 нараховано - 18073,20грн та прийнято Фондом Соціального страхування згідно електронної заяви- розрахунку від 09.02.2021. Оплата перших п`яти днів за рахунок роботодавця цього листка непрацездатності здійснена ОСОБА_1 одночасно з виплатою 'заробітної плати за лютий 2021, в сумі - 2548,31грн. За вказаним листком непрацездатності 29.03.2021 після надходження коштів від Фонду Соціального страхування виплачено - 9699,29 грн.

Листки непрацездатності від 12.01.2021 по 12.02.2021 та з 13.02.2021 по 25.02.2021 є продовженнями листка непрацездатності від 28.12.2020, тобто містять нарахування тільки за рахунок Фонду Соціального страхування на загальну суму - 54219,60, включені в заяву-розрахунок від 18.03.2021. Оплата здійснена 07.05.2021 в сумі - 43646,78 грн.

За листками непрацездатності від 26.02.2021, 13.03.2021, 06.04.2021 також здійснено нарахування та включено в заяву-розрахунок від 19.04.2021, нараховано по листку непрацездатності від 26.02.2021 - 19780,65 гри, по листку непрацездатності від 13.03.2021 -31649,04 грн, по листку непрацездатності від 06.04.2021 - 5274,84 грн.

Оскільки листок непрацездатності від 26.02.2021 містить 5 днів за рахунок роботодавця, оплата проведена 29.04.2021, одночасно з виплатою заробітної плати за квітень 2021 в сумі - 5915,01грн (в т.ч. 5307,80 грн. - лікарняний за рахунок роботодавця та 607,21 грн. - за 1 робочий день 12.04.2021 року).

Щодо питання оплати листків непрацездатності у день звільнення 12.04.2021 року, суд встановив, що за всіма листками непрацездатності нарахування здійснено. В той же час, відсутній механізм негайного нарахування та виплати за листками непрацездатності. Діючий алгоритм нарахування по листкам непрацездатності передбачає замовлення роботодавцем через систему електронних заяв-розрахунків до Фонду Соціального страхування, з використанням програми ME-DOK, подальшу перевірку Фондом Соцстраху бази нарахувань роботодавця з обміном по базі щомісячної звітності ЕСВ, поданою роботодавцем до Пенсійного Фонду. Після виконання таких дій та за відсутності розбіжностей, роботодавець отримує квитанцію №3 про те, що заяву-розрахунок прийнято Фондом Соцстраху для здійснення подальшого фінансування. Виплати можливі тільки після надходження фінансування на рахунок роботодавця.

Відтак, з урахуванням вищевказаного, з урахуванням проведених підтверджених виплат суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Закарпатської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати позивачу в день звільнення оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, по 5 листкам непрацездатності та стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь позивача оплату перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, по 5 листкам непрацездатності.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської обласної прокуратури (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а, ), Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15), Офісу Генерального прокурора (м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23 листопада 2020 року № 64 "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора".

3. Визнати протиправним та скасувати наказ керівника Закарпатської обласної прокуратури від 24 грудня 2020 року № 413 к "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури.

4. Визнати протиправним та скасувати наказ керівника Закарпатської обласної прокуратури від 12 квітня 2021 року № 205 к, відповідно до якого ОСОБА_1 вважати звільненим з посади начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів прокуратури з 12 квітня 2021 року.

5. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органах Закарпатської обласної прокуратури з 13 квітня 2021 року.

6. Визнати протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку.

7. Стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 12940,06 грн. (дванадцять тисяч дев`ятсот сорок гривень 06 коп.).

8. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) із Закарпатської обласної прокуратури (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а, ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 квітня 2021 року по 02 грудня 2021 року у розмірі 230044,80 грн. (двісті тридцять тисяч сорок чотири гривні вісімдесят копійок).

9. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органах Закарпатської обласної прокуратури, та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 12940,06 грн. (дванадцять тисяч дев`ятсот сорок гривень 06 коп. ) підлягає до негайного виконання.

10. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

11. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька