Справа № 420/9562/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9562/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області (вул. Богдана Хмельницького, 3, с. Великий Дальник, Біляївський район, Одеська область, 67668) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області (далі Великодальницька с/р), у якому позивач просить суд:

визнати протиправними та скасування рішення відповідача від 12.01.2021 №77-VIII «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського та фермерського господарства» разом із змінами внесеними рішенням Великодальницької с/р від 29.01.2021 №88- VIII «Про внесення змін до рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області» від 12.01.2021 №77-VIII в частині відмови йому ОСОБА_1 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

зобов`язати відповідача надати дозвіл йому ОСОБА_1 , на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у сільськогосподарського призначення, комунальної власності, орієнтовною площею 2,42 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :02:001:0457 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства на території Петродолинської сільської ради (що входить до Великодальницької сільської громади) Овідіопольського району Одеської області;

Також позивач просить суд встановити судовий контроль виконання судового рішення та стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору.

Позивач зазначив, що він 03.12.2020 року звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, комунальної власності, орієнтовною площею 2,42 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :02:001:0457 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства на території Петродолинської сільської ради (що входить до Великодальницької сільської громади) Овідіопольського району Одеської області.

До вказаного клопотання ним додані документи: копія паспорта та ідентифікаційного номеру (РНОКПП); довідка про наявність досвіду роботи у сільському господарстві; копія договору (угоди) про виконання робіт № КЖ-5К від 18.10.2020; копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань; копія листу ГУ Держгеокадастру в Одеській області про розмір середнього паю; графічний матеріал на бажану земельну ділянку із позначенням місця її розташування.

За його запитом на електрону пошту надійшло оскаржуване рішення відповідача від 12.01.2021 №77-VIII, яким вирішено відмовити йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,42 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, оскільки за вказаним заявником бажаним місце розташування ведення земельної ділянки не відповідає призначенню та принципам землеустрою, визначеними ст. 2,6 Закону України «Про землеустрій» в частині раціональної системи землеволодінь та землекористувань.

Відповідачем було допущено технічну описку, у відмові позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, при тому, що позивач звертався з клопотанням для ведення фермерського господарства.

Окрім цього, відповідачем було направлено витяг із рішення від 29 січня 2021 року № 88-VIII «Про внесення змін до рішення Великодальницької сільської ради від 12.01.2021 №77-VIII, яким було вирішено «замінити у пунктах 1-10 рішення слова «оскільки за вказаним заявником бажаним місце розташування земельної ділянки не відповідає призначенню та принципам землеустрою, визначеними ст. 2,6 «Закону України про землеустрій» в частині раціональної системи землеволодінь та землекористувань» словами «оскільки за вказаним заявником бажаним місцем розташування земельної ділянки не відповідає містобудівній документації (плану зонування території с. Петродолинське), розробленої на підставі рішення Петродолінської сільської ради від 25.09.2015 року № 562-VІ згідно п. 7 ст. 118 ЗК України».

Позивач в обґрунтування протиправності оскаржуваних рішень зазначив, що посилання відповідача на невідповідність місця розташування земельної ділянки не відповідає містобудівній документації (плану зонування території с. Петродолинське), розробленої на підставі рішення Петродолінської сільської ради від 25.09.2015 року № 562-VІ згідно п. 7 ст. 118 ЗК України, не може застосовуватись в даному випадку, оскільки план зонування, розроблений на підставі рішення Петродолинської сільської ради від 25.09.2015 не було затверджено, його взагалі не має, строк його розробки закладено 2027 року.

На запити відповідач повідомив, що чинний генеральний план затверджено рішенням №67 від 26.03.1998 року «Про затвердження генерального плану села Петродолинське», дане рішення не скасоване, новий генплан не затверджено.

На запит №0-4 листом відповідача від 01.04.2021 року було повідомлено, що викопіювання з плану зонування с. Петродолинське в сільській раді відсутнє, рішення про його затвердження не приймалось, сільською радою рішення про затвердження нового плану зонування не приймалось.

Позивач вважає, що надав всі документи для позитивного вирішення питання його клопотання. Відповідно до положень ЗК України забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Також ч.7 ст.118 містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Позивач вказує, що відмова відповідача надана у рішенні від 12 січня 2021 року № 77- VIII взагалі не має чітких підстав відмови та є необґрунтованою, не узгоджується зі ст. 118 ЗК України.

Позивач просив задовольнити його вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити певні дії саме у спосіб визначений у позовних вимогах з метою ефективного захисту його прав.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Ухвалою суду від 14.06.2021 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 13.08.2021 року відмовлено позивачу у задоволенні заяви про надіслання судом на його електрону адресу відзиву на позов по справі №420/9562/21.

Ухвалою суду від 13.08.2021 року вирішено розгляд справи № 420/11527/21 здійснити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що вважає поданий адміністративний позов не обґрунтованим.

Представник не заперечував, фактичних обставин щодо звернення позивача з клопотанням та прийняття оскаржуваних ним рішень, але вважає вказані рішення законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст.2 Закону «Про землеустрій», землеустрій забезпечує, зокрема, реалізацію державної політики щодо використання та охорони земель, здійснення земельної реформи, вдосконалення земельних відносин, наукове обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, формування раціональної системи землеволодіння і землекористування, створення екологічно сталих агроландшафтів тощо.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України №584 від 12 серпня 2015 року , затверджено перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві: 1. виписка з трудової книжки громадянина із записами, які підтверджують стаж роботи в сільському господарстві; 2. архівна довідка, що містить інформацію про стаж роботи громадянина в сільському господарстві, видана на підставі архівних документів із зазначенням їх пошукових даних; 3. копія трудового договору (угоди) між працівником і власником підприємства, організації, уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за яким (якою) працівник виконував роботи (надавав послуги) у сільському господарстві; 4. виписка з погосподарської книги про ведення особистого селянського господарства або участь у веденні особистого селянського господарства; 5.відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про види економічної діяльності у галузі сільського господарства, що здійснюються фізичною особою - підприємцем.

Трудовий договір укладається відповідно до глави III КЗпП. Статею 22 КЗпП встановлено гарантії щодо укладення трудового договору. Трудовий договір (ст. 21 КЗпП) - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженої органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу згідно з кваліфікацією і підлягає правилам внутрішнього розпорядку, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечити умови праці, необхідні для виконання роботи.

За трудовим договором громадянин набуває статусу «працівник», його трудові відносини регулює законодавство про працю. Він має право на відпочинок відповідно до законів про обмеження трудового дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові та безпечні умови праці, на матеріальне забезпечення у порядку соціального страхування в разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності та інші права, встановлені законом.

Предметом трудового договору є процес праці - виконання роботи за певною спеціальністю, кваліфікацією, посадою, тобто виконання працівником певної трудової функції (ст. 23 КЗпП). При цьому трудова функція, як правило, не передбачає будь- якого кінцевого результату.

Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконанням іншим. Працівник підлягає правилам внутрішнього трудового розпорядку. Оплата праці гарантована. Заробітна плата виплачується регулярно у робочі дні, не рідше двох разів на місяць. Для підприємств, установ, організацій усіх форм власності є обов`язковими норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством, зокрема, щодо мінімального розміру заробітної плати, норм оплати, а також щодо гарантій для працівників на оплату відпусток та інші випадках.

Враховуючи вказані положення КЗпП представник відповідача вважає, що наданий позивачем Договір №КЖ-5П про виконання робіт від 18.10.2020 є не трудовим, а є цивільно-правовим та не є належним доказом наявності трудового досвіду роботи у сільському господарстві. Крім того представник відповідача зазначив, що відсутній акт виконаних робіт до договору, що підтверджує його виконання, а вказані у довідці від 16.11.2020 року види робіт: випрошування зернових та технічних культур, бобових культур і насіння, олійних культур, збирання овочів і баштанових культур, коренеплодів, бульбоплодів, вирощування інших однорічних і дворічних культур не відповідає предмету договору про виконання робіт.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на доводи викладені у позові, а також додатково зазначив, що посилання відповідача на те, що договір №КЖ-5П про виконання робіт від 18.10.2020 не є трудовим, а є цивільно-правовим та не є належним доказом наявності трудового досвіду роботи у сільському господарстві є невірним, оскільки він відповідно до угоди №КЖ-5П здійснював збір урожаю (збір, очистка, розфасовка) на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні замовника, а саме збір брюсельської у кількості 2 тон, очистка та обробка землі після збору врожаю, підготовка земельної ділянці для підзимніх посівів зелені та овочів.

Відповідно до переліку документів, встановлених постановою КМУ №584 від 12 серпня 2015 року досвід роботи у сільському господарстві може підтверджуватися копією угоди між працівником і власником підприємства, організації, уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за яким (якою) працівник виконував роботи (надавав послуги) у сільському господарстві.

Позивач також зауважує, що відповідач не посилався в оскаржуваному рішенні на вказані обставини.

Позивач стверджує, що ним надані всі необхідні документи, та відповідач не мав права відмовляти йому у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законодавства.

Справа розглянута у письмовому проваджені.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 03.12.2020 року звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, комунальної власності, орієнтовною площею 2,42 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :02:001:0457 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства на території Петродолинської сільської ради (що входить до Великодальницької сільської громади) Овідіопольського району Одеської області.

До вказаного клопотання позивачем надані також документи: копія паспорта та ідентифікаційного номеру (РНОКПП); довідка про наявність досвіду роботи у сільському господарстві; копія договору (угоди) про виконання робіт № КЖ-5К від 18.10.2020 р.; копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань; копія листу ГУ Держгеокадастру в Одеській області про розмір середнього паю; графічний матеріал на бажану земельну ділянку із позначенням місця її розташування.

За запитом ОСОБА_1 на електрону пошту надійшли рішення Великодальницької с/р від 12.01.2021 №77-VIII «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського та фермерського господарства» та від 29.01.2021 №88- VIII «Про внесення змін до рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області» від 12.01.2021 №77-VIII (а.с.27-29).

Рішенням Великодальницької с/р від 12.01.2021 №77-VIII йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,42 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, оскільки за вказаним заявником бажаним місце розташування земельної ділянки не відповідає призначенню та принципам землеустрою, визначеними ст. 2,6 Закону України «Про землеустрій» в частині раціональної системи землеволодінь та землекористувань.

Рішенням Великодальницької с/р від 29.01.2021 №88-VIII внесені зміни в рішення від 12.01.2021 №77-VIII, а саме замінені у пунктах 1-10 рішення слова «оскільки за вказаним заявником бажаним місце розташування земельної ділянки не відповідає призначенню та принципам землеустрою, визначеними ст. 2,6 «Закону України про землеустрій» в частині раціональної системи землеволодінь та землекористувань» словами «оскільки за вказаним заявником бажаним місцем розташування земельної ділянки не відповідає містобудівній документації (плану зонування території с. Петродолинське), розробленої на підставі рішення Петродолінської сільської ради від 25.09.2015 року № 562-VІ згідно п. 7 ст. 118 ЗК України».

Позивач вважаючи неправомірними вказані рішення звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли з підстав реалізації позивачем свого права на отримання земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з п.2 ч.1 ст.121 ЗКУ громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення зокрема особистого селянського господарства подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України в редакції на час звернення позивача до відповідача з клопотанням було передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

На думку позивача він надав всі документи, які необхідні для задоволення його клопотання.

Проте дослідивши надані учасниками справи докази суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. При цьому суд виходить з наступного.

Позивач оскаржує рішення органу місцевого самоврядування прийнятих у відповідності до повноважень у сфері земельних правовідносин.

Підставою для визнання протиправним та скасування рішення Великодальницької с/р від 29.01.2021 №88-VIII внесені зміни в рішення від 12.01.2021 №77-VIII позивач вказує відсутність повноважень на прийняття його у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 по справі №1-9/2009, в п.1 резолютивної частини якого вказано, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В мотивувальній частини рішення зазначено, що системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. Це узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Конституційний Суд України також зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

З урахуванням висновку Конституційного Суду, незважаючи на те, що рішення відповідача Великодальницької с/р від 12.01.2021 №77-VIII та від 29.01.2021 №88-VIII, яким внесені зміни в рішення від 12.01.2021 №77-VIII позивач отримав одночасно, суд дійшов висновку про протиправність в цій частині дій відповідача, оскільки ним фактично були змінені підстави з яких відмовлено позивачу у задоволенні його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Також суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо неможливості посилання відповідача у відзиві на позов як на підставу правомірності прийнятого рішення на обставини, які не зазначені в рішенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивач разом з клопотанням надав з метою підтвердження наявність досвіду роботи у сільському господарстві надав копію договору (угоди) про виконання робіт № КЖ-5К від 18.10.2020 року, проте оцінка їй надані лише у відзиві на позов, та не була надана в оскаржуваному рішенні.

Суд дійшов висновку про протиправність та скасування оскаржуваних рішень відповідача, проте вважає необхідним зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача з урахуванням наступного.

Позивач подав клопотання відповідачу на безоплатну передачу земельної ділянки саме для ведення фермерського господарства.

Згідно з п.2 ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення фермерського господарства- в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Статтею 1 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Частиною 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 15.09.2021 року по справі №626/1055/17 дійшов наступних правових висновків.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (ст. 2 Закону).

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства , що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства.

Відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року по справі № 525/1225/15-ц (провадження № 14-6цс19).

Згідно з пунктом «а» ч. 1 ст. 14 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Зокрема, Верховний Суд звернув увагу на оцінку доказів, що підтверджують наявність у ОСОБА_1 досвіду роботи у сільському господарстві або освіти, отриманої в аграрному навчальному закладі.

Оскільки відповідно до ст.2 Закону України «Про фермерське господарство» відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, ЗКУ, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України, необхідно враховувати та надавати оцінку поданим документам з урахуванням постанови КМУ №584 від 12.08.2015 року, яким затверджений перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваних рішень Великодальницької с/р та зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача з урахуванням висновків суду.

Судом не встановлено підстав для встановлення судового контролю на час прийняття рішення по справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З відповідача підлягає стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань 450,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області (вул. Богдана Хмельницького, 3, с. Великий Дальник, Біляївський район, Одеська область, 67668, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 12.01.2021 №77-VIII «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського та фермерського господарства», рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 29.01.2021 №88- VIII «Про внесення змін до рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області» від 12.01.2021 №77-VIII в частині щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати Великодальницьку сільську раду Біляївського району Одеської області з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03.12.2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у сільськогосподарського призначення, комунальної власності, орієнтовною площею 2,42 га, що виділена на викопіюванні та знаходиться в районі поруч з земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:002:0450, :02:001:0457 (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства на території Петродолинської сільської ради (що входить до Великодальницької сільської громади) Овідіопольського району Одеської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір у розмірі 450,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва