Справа № 465/5796/21
Суддя: Гладишева Х. В.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

25.11.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Василюк В.Б.,

учасники справи:

позивач - не з`явилася

відповідач - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Франківського районного суду м.Львова справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративне стягнення,-

встановив:

До Франківського районного суду м.Львова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративне стягнення.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

ОСОБА_1 звернулася до Франківського районного суду м.Львова з позовом до адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської радипро скасування постанови №190 від 15.07.2021 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуваною постановою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КУпАП, а саме, що вона, як голова ОСББ «Злагода-61» не забезпечила покіс трави на прибудинкової території будинку №61 на вул.Науковій , який обслуговується ОСББ «Злагода-61». Однак з винесеною постановою не погоджується з огляду на обставини, наведені в адміністративному позові, зокрема, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення перебувала у відпустці, а відтак відмовитись від дачі пояснень, як зазначено в оскаржуваній постанові, не могла. Зазначила, що земельна ділянка за адресою: м.Львів, вул.Наукова, 61 відноситься до земель м.Львова, які не надані у власність або користування ОСББ «Злагода-61», а відтак належне утримання даної території повинен забезпечити відповідач.

Відповідач відзив не направив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 02.08.2021 року матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 залишено без руху.

20.10.2021року ОСОБА_1 подала заяву про усунення недоліків позовної заяви та виправлену позовну заяву, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просить скасувати постанову адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради №190 від 15.07.2021 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. та визнати її невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..152 КУпАП.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 22.10.2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами ст.286 КАС з повідомленням учасників справи відповідно до ст.268 КАС у відкритому судовому засіданні 09:00 год. 29.10. 2021 року.

29.10.2021 року розгляд справи відкладено на 25.11.2021 року.

25.11.2021 року позивач в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявне клопотання проводити розгляд без її участі.

25.11.2021 року відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив. При цьому, відповідачу надсилалась позовна заява з доданими до неї матеріалами та було роз`яснено, право на подання відзиву та наслідки, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 15.07.2021 року адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради ухвалено постанову про адміністративне правопорушення №190, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 850 грн.

З постанови №190 від 15.07.2021 року встановлюється, що ОСОБА_1 не забезпечила покіс трави на прибудинковій території будинку №61 на вул.Науковій , який обслуговується ОСББ «Злагода-61», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП.

Згідно протоколу №87 від 18.06.2021 року територія, що прилягає до ОСББ «Злагода-61» знаходиться у неналежному санітарному стані, а саме: не покошена прибудинкова територія за адресою: вул.Наукова, 61 .

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад.

За ст. 214 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних, міських рад вирішують усі справи про адміністративні правопорушення, за винятком віднесених цим Кодексом до відання інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ст. 215 КУпАП, адміністративні комісії утворюються відповідними органами місцевого самоврядування у складі голови, заступника голови, відповідального секретаря, а також членів комісії.

Згідно з ч.1 ст. 218 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103 1 - 104 1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149 152 розглядають адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад.

Положенням ст.152 КУпАП визначено, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян-суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Відповідно до частин третьої п`ятої статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду справа №660/575/16-а від 31 січня 2018 року.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, враховуючи основні засади адміністративного судочинства та вимоги законодавства України т, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Із поданого адміністративного позову, вбачається, що складення протоколу про адміністративне правопорушення було здійснено без участі позивача, копія його не вручена, права не роз`яснено, свої заперечення та доводи вона не могла надати, чим порушено процедуру складання протоколу.

Суд звертає увагу, що у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду, зокрема, від 21 березня 2019 року у справі №489/1004/17, від 30 січня 2020 року у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 6 лютого 2020 року у справі №205/7145/16-а.

Суд зауважує, що факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30 вересня 2019 у справі №591/2794/17, від 06 лютого 2020 року № 05/7145/16-а та від 21 травня 2020 року у справі №286/4145/15-а, від 31.03.2021 року у справі №676/752/17.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення від 18.06.2021 року, за результатами розгляду якого було винесено оскаржувану постанову, він складений майстром ЛКП «Південне» у відсутності позивача, такий позивачем не підписувався, з правами не ознайомлена. Підтвердження отримання копії протоколу позивачем суду також не надано. Посилання у протоколі на те, що позивач відмовилася від пояснень і отримання копії, яке засвідчено підписами двох інших майстрів ЛКП не може вважатися об`єктивною обставиною відмови позивача від складання протоколу і дачі пояснень, оскільки позивач вказує, що в той день вона на місці складання протоколу не була так як перебувала у відпустці.

Окрім цього, як протокол про адміністративне правопорушення, так і сама оскаржувана постанова не містять належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що прибудинкова територія біля будинку №61 по вул.Науковій у м.Львові обслуговується ОСББ «Злагода-61».

Крім цього, суд зазначає, що стаття 152 КУпАП передбачає відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою, населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Вказаною статтею охоплюються випадки порушення правил благоустрою населених пунктів, а сама диспозиція статті 152 КУпАП є банкетною, оскільки відсилає до певних правил, що стосуються благоустрою.

Згідно ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту; утримання в належному стані території - використання її за призначенням відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також санітарне очищення території, її озеленення, збереження та відновлення об`єктів благоустрою.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію. Підприємства, установи, організації забезпечують благоустрій земельних ділянок, наданих їм на праві власності чи праві користування відповідно до закону (ст. 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Суд також звертає увагу на те, що всупереч наведеному, в протоколі про адміністративне правопорушення та оскаржуваній постанові не вказано яку саме статтю Закону України «Про благоустрій населених пунктів» чи пункт Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади порушила ОСОБА_1 .

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у постанові про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що одна лише оскаржувана постанова не може бути беззаперечним доказом вини позивача, а інших доказів на підтвердження вини позивача не надано.

Жодних інших доказів, які б підтвердили чи спростували викладені в постанові обставини, до постанови, як і до матеріалів справи відповідачем не надано, у зв`язку з цим неможливо встановити на підставі яких саме доказів відповідачем було прийнято оскаржувану постанову.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів законності та обґрунтованості постанови, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення відповідно до приписів ч.3 ст.286 КАС України - закриттю.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що місцевий загальний суд як адміністративний суд при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може прийняти лише одне з рішень, передбачених ч.3 ст.286 КАС України, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, суд приходить висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання її невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, є такими, що не відповідають вимогам передбаченим КАС України та, відповідно, задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України суд враховує, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, беручи до уваги положення КАС України, суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради судових витрат у розмірі 454 грн. 00 коп.

Згідно з ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору в разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із квитанції №0.0..1 від 14.10.2021 року позивач за подання адміністративного позову сплатила 908 грн.

Відтак позивач зайво сплатила 454 грн. судового збору, який підлягає поверненню із державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 242-246, 250, 255, 271, 286 КАС України, суд,

ухвалив :

Адміністративний позов ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №190 від 15.07.2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 850 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.152 КУпАП закрити.

В решті вимог позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень з Франківської районної адміністрації Львівської міської радина користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири), зайво сплачений нею згідно квитанції №0.0..1 від 14.10.2021 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.В.Гладишева