Справа № 127/25581/21
Суддя: Клапоущак С. Ю.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/269/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2021 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Клапоущака С.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Ратушняк Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Вовчека Вадима Івановича про скасування постанови серії ЕАО №4804218 від 22 вересня 2021 року про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до інспектора 1-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Вовчека В.І. про скасування постанови серії ЕАО №4804218 від 22 вересня 2021 року про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2021 року позивачу був наданий строк для усунення недоліків, які позивач усунув у визначений судом термін.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2021 року вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, підготовче засідання призначено на 19 жовтня 2021 року.

Згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2021 року підготовче провадження було закрито та призначено адміністративну справу до судового розгляду на 01 грудня 2021 року.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що згідно з оскаржуваною постановою, він 22 вересня 2021 року об 11.22 год., керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , в населеному пункті с. Прибузьке по вул. Олімпійського вогню, 42, Хмельницької області, рухався зі швидкістю 86 км/год., чим перевищив швидкість руху на 36 км/год. Швидкість вимірювалась приладом «Трукам ТС 008445». Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням чинного законодавства та без врахування усіх обставин справи, виходячи з наступного.

Так, прилад «Трукам ТС 008445», який здійснив нібито фіксацію перевищення швидкості транспортного засобу, не фіксує особу водія, який керує вказаним транспортним засобом, відповідно чітко встановити той факт, що за кермом вказаного автомобіля на момент нібито порушення правил дорожнього руху був не він не представляється за можливе. Крім того, примусова зупинка транспортного засобу, в якому він перебував, відбулась не на місці вчинення нібито правопорушення зазначеного у постанові, а фактично майже через вісім кілометрів, а саме на східному під`їзді м. Хмельницького, що зазначено у самій постанові, при цьому самі працівники поліції, які наздогнали транспортний засіб, у якому він рухався, майже через шість хвилин фактично вказаний час візуально його не контролювали, та спростувати той факт, що за кермом була інша особа не можуть, що підтверджується часом зазначеним у постанові, а саме 11:40 год. Його покази про те, що за кермом автомобіля, на якому він рухався до моменту зупинки, керував інший водій, який по дорозі до м. Хмельницький на перехресті доріг з окружною та головною вийшов до АЗС ANP по власних справах та подальший рух транспортного засобу на законних підставах продовжив він, працівником патрульної поліції враховано не було. Позивач заперечує свою вину, так як він правил дорожнього руху не порушував, відповідач, не реагуючи на його пояснення, не надавши йому можливості скористатися правовою допомогою та не допитавши його свідка, прийняв рішення про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в максимальному розмірі 340 гривень. Також при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фотовідеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному (стаціонарно вмонтованим способом). Натомість ручне розміщення засобів автоматичної фотовідеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію". Крім того, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70). Вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 ЗаконуУкраїни "Про Національну поліцію", згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці. Натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону. Відповідачем були порушені норми ст.ст. 280, 283, 284 КУпАП. В оскаржуваній постанові не зазначено про докази, на яких ґрунтується висновок вчинення ним адміністративного правопорушення та не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які він посилався, а також висловлених ним доводів. Враховуючи викладене, позивач просить скасувати постанову серії ЕАО №4804218 по справі про адміністративне правопорушення від 22 вересня 2021 року, винесену інспектором 1-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Вовчеком В.І. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Згідно з ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву та долучив до нього в якості доказу диск з відеозаписом події, яка мала місце за участю сторін. У відзиві на позов зазначив, що позивач в населеному пункті перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 36 км, чим порушив п. 12.4 ПДР України та був притягнутий до адміністративної відповідальності, просив у задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч. 2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02.07.2015 р. № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 за № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, 22 вересня 2021 року об 11:22 год. в с. Прибузьке по вул. Олімпійського вогню, 42, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 86 км/год, що на 36 км перевищує встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті. Швидкість зафіксовано приладом TruCAM TC0084, чим порушив п. 12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозв. швид. не більше 50 км./год.). За вказане адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Пункт 12.4 Правил дорожнього руху України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Диспозиція частини 1 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів. Ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Позивач вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною, оскільки в ній відсутні посилання на докази вчинення ним правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що статтею 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 р. по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 р. по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 р. по справі № 524/5536/17.

Згідно з п. 9 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Дослідивши долучений відповідачем до матеріалів справи відеозапис, суд встановив, що на рухомий автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , наведено ціль та здійснювався замір швидкості руху приладом TruCam. У цей момент видно значне дрибіжання приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля TruCam з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam може дати більшу похибку, ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля позивача. Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото - і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку, визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото - і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Крім того, відповідачем до матеріалів справи не були долучені документи щодо сертифікації та технічного стану зазначеного приладу.

Також судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак "5.70"), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку, яка здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 "Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху", інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку "5.70" лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Такої ж думки дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 р. по справі №338/1/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведена правомірність його рішення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Поряд з цим, положеннями частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що постанову серії ЕАО №4804218 від 22 вересня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення слід скасувати та провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Крім того, суд звертає увагу на те, що частинами 1, 2 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В зв`язку з тим, що позивач є учасником бойових дій і відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, беручи до уваги, що його позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в дохід держави судовий збір в розмірі 454 гривні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 7, ч. 1 ст. 122, ст. 247, 293 КУпАП ст.ст. 72, 77, 118-119,122, 243-244, 246, 262, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Вовчека Вадима Івановича про скасування постанови серії ЕАО №4804218 від 22 вересня 2021 року про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП,- задоволити.

Постанову серії ЕАО №4804218 від 22 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 340 гривень, винесену інспектором 1-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Вовчеком Вадимом Івановичем,скасувати та закрити відносно ОСОБА_1 провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 (чотириста п"ятдесят чотири) гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з п. 3 розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС України, викладеним в новій редакції згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантану, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19)» №731-ІХ від 18.06.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя: