Справа № 562/1301/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 562/1301/21 пров. № А/857/19804/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2021 року у справі № 562/1301/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

суддя в 1-й інстанції Ковалик Ю. А.,

час ухвалення рішення 27.08.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Здолбунів,

дата складання повного тексту рішення 31.08.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Волинської митниці, в якому просив скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 0167/20500/21 від 14 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.470 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2021 року позов задоволено. Скасовано постанову в справі про порушення митних правил № 0167/20500/21 від 14 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.470 Митного кодексу України та накладення на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що не заслуговують уваги твердження позивача, що йому не було делеговано повноваження керівника підприємства, оскільки такі спростовуються п.6 Положення про виробничий структурний підрозділ «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства Українська залізниця» та п.2.54 та 2.55 Посадової Інструкції начальника станції Здолбунів. Зазначає, що покладання обов`язку на позивача контролю та інформування митних органів про факт затримки чи недоставки вантажів, що знаходяться під митним контролем, в даному випадку щодо продовження терміну доставки вантажу за МД ЕК10АА №иЛ700110/2020/3125, свідчить заява і повідомлення керівника підприємства ОСОБА_2 від 27 жовтня 2020 року та від 25 жовтня 2020 року відповідно на стор.8 та стор.9 матеріалів справи, який виконував обов`язки начальника станції Здолбунів на момент прибуття вантажу на ст.Ягодин в зону митного контролю Волинської митниці Держмитслужби, а також лист начальника станції Здолбунів за підписом ОСОБА_3 , скерований в адресу Волинської митниці Держмитслужби, про що згаданий громадянин інформував Волинську митницю Держмитслужби (стор.19 матеріалів справи), а також підтверджено листом Поліської митниці Держмитслужби від 30 грудня 2020 року №7.13-2/18.1/7-40/10312. Таким чином, вважає, що Волинською митницею Держмитслужби вчинено всіх можливих дій для з`ясування фактів та обставин, що мали значення при визначенні міри відповідальності громадянина України ОСОБА_1 за порушення митних правил. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що при винесенні постанови про порушення митних правил не було враховано, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки в його посадові обов`язки не входить передача документів до митниці призначення чи доставка товару, він не впливає та не може контролювати проходження вагонів по інших залізницях. Звертає увагу, що він перебуваючи на посаді начальника станції Здолбунів ніколи не виконував обов`язків начальника виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення - змінити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 вересня 2017 року ОСОБА_1 призначений на посаду начальника станції Здолбунів відповідно до наказу № 525/ос від 04 вересня 2019 року, де працює по сьогоднішній день, яка входить до складу виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

З оскаржуваної постанови вбачається, що 25 жовтня 2020 року в зону митного контролю поста «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби (ст.Ягодин) було доставлено вантаж «суміш вогнетривких глин», вагою 69500 кг, вартістю 78251,54 грн, відправник ПрАТ «Керампром», отримувач фірма «Cersanit SA», який перевозився в залізничному вагоні №56936982, залізнична накладна УМВС № 35853159. Причина недоставки вищевказаного вантажу - технічна несправність вагона.

Під час здійснення митних формальностей, у відповідності до ЄАІС ДМСУ, було встановлено, що вищевказаний вантаж 30 серпня 2020 року Азовською митницею Держмитслужби було взято під митний контроль, а термін доставки до Волинської митниці Держмитслужби (пункт пропуску ст.Ягодин-Дорогуск) було встановлено до 26 вересня 2020 року. Враховуючи фактичну дату доставки товару (25 жовтня 2020 року), термін доставки перевищено на 29 діб, тобто більше ніж на 20 діб.

Таким чином, начальник ВСП «Рівненська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Львівська залізниця» в особі громадянина України ОСОБА_1 не вжив заходів щодо вчасного інформування місцеперебування, доставки вищевказаного вантажу та документів на нього, що перебуває під митним контролем, до митного органу більше ніж на двадцять діб, було виявлено на митному посту м/п «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби 25 жовтня 2021 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.470 Митного кодексу України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова в справі про порушення митних правил № 0167/20500/21 від 14 квітня 2021 року не відповідає положенням Митного кодексу України та нею визначений неналежний суб`єкт на вчинення дій, передбачених диспозицією ч.4 ст.470 Митного кодексу України, а тому підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно зі ст.9 КУпАП правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст.245 КУпАП передбачає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Ч.4 ст.470 МК України передбачає, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, крім транспортних засобів особистого користування, більше ніж на двадцять діб, а так само втрата цих товарів чи видача їх без дозволу митного органу -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ч.1 ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно з ч.1 ст.491 МК України однією з підстав для порушення справи про порушення митних правил є безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил.

Ч.1 ст.192 МК України передбачає, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 2020 року в зону митного контролю поста «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби (ст.Ягодин) було доставлено вантаж «суміш вогнетривких глин», вагою 69500 кг, вартістю 78251,54 грн, відправник ПрАТ «Керампром», отримувач фірма «Cersanit SA», який перевозився в залізничному вагоні №56936982, залізнична накладна УМВС № 35853159. Вищевказаний вантаж 30 серпня 2020 року Азовською митницею Держмитслужби було взято під митний контроль, а термін доставки до Волинської митниці Держмитслужби (пункт пропуску ст.Ягодин-Дорогуск) було встановлено до 26 вересня 2020 року, однак фактична дата доставки товару - 25 жовтня 2020 року, тобто дату доставки перевищено більше ніж на 20 діб.

Крім того, зі змісту постанови вбачається, що начальник ВСП «Рівненська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Львівська залізниця» в особі громадянина України ОСОБА_1 не вжив заходів щодо вчасного інформування місцеперебування, доставки вищевказаного вантажу та документів на нього, що перебуває під митним контролем, до митного органу більше ніж на двадцять діб, було виявлено на митному посту м/п «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби 25 жовтня 2021 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.470 Митного кодексу України.

Відповідно до п.2.5. та 2.17. Інструкції про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України, затвердженою наказом Державної митної служби України та Міністерства транспорту та зв`язку України від 18 вересня 2008 року № 1019/1143 за втрату чи неналежну доставку товарів, що перебувають під митним контролем, несе відповідальність залізниця в особі начальника дирекції залізничних перевезень.

З посадової інструкції начальника станції Здолбунів, посаду яку обіймає позивач, затвердженої в.о. начальника виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» І.М.Якименко від 06 вересня 2017 року, вбачається, що начальник станції безпосередньо підпорядкований начальнику виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень»; він контролює роботу з оформлення перевізних, дозвільних та звітних документів, своєчасного оформлення та просування вантажів, оплати за послуги з перевезення, дотримання норм технологічних процесів із тривалості знаходження вагонів на станції та контролює правомірність затримок вагонів на станції і вживає заходів для подальшого їх відправлення.

За змістом ч.2 ст.459 МК України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

Разом з тим, з оскаржуваної постанови в справі про порушення митних правил № 0167/20500/21 від 14 квітня 2021 року вбачається, що така складена на начальника ВСП «Рівненська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Львівська залізниця» громадянина ОСОБА_1 , однак ОСОБА_1 є начальником станції Здолбунів, тобто неправильно зазначено суб`єкта адміністративної відповідальності за порушення митних правил. При розгляді цих матеріалів відповідачем при визначенні суб`єкта правопорушення належним чином не було звернуто увагу на ці обставини.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова в справі про порушення митних правил № 0167/20500/21 від 14 квітня 2021 року не відповідає положенням Митного кодексу України та нею визначений неналежний суб`єкт на вчинення дій, передбачених диспозицією ч.4 ст.470 Митного кодексу України, а тому підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, однак суд першої інстанції лише скасував постанову у справі про адміністративне правопорушення, не вирішивши питання щодо закриття справи.

Ч.4 ст.317 КАС України передбачає, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено, а тому абзац другий резолютивної частини рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2021 року у справі № 562/1301/21 необхідно доповнити реченням: та провадження у справі закрити, у зв`язку з чим рішення необхідно змінити.

Керуючись ст.229, 242, 243, 250, 268, 271, 272, 286, 310, 315, 316, 317, 321, 322 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Волинської митниці задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2021 року у справі № 562/1301/21 змінити, доповнивши абзац другий резолютивної частини рішення: «та провадження у справі закрити».

У решті рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2021 року у справі № 562/1301/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 08 грудня 2021 року.