Справа № 826/121/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/121/18 Суддя першої інстанції: Маруліна Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства аграрної політики та продовольства України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання протиправним та скасування наказу №533-к від 27.11.2017 року, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання протиправним та скасування наказу №533-к від 27.11.2017 року, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.11.2017 року №533-К «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України;

- стягнути з Міністерства аграрної політики України та продовольства України () на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.11.2017 року до дня фактичного поновлення на роботі, що станом на день подання адміністративного позову становить 7776,93 грн.;

- визнати бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо не введення до штатного розпису посади заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України. 27.04.2018 року ОСОБА_1 подано заяву про зміну предмета позовну та клопотання про витребування доказів, так, згідно з прохальною частиною заяви про зміну предмета позову, позивач просив суд вирішувати позовні вимоги в наступній редакції :

1) визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.11.2017 p. № 533-К «Про звільнення ОСОБА_1 »;

2) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України;

3) стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 листопада 2017 року до дня фактичного поновлення на роботі, що станом на 25 квітня 2018 року становить 155 733,16 грн.;

4) визнати дії та бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо не введення до штатного розпису посади заступника начальника Спеціального управління начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України в період з 29 травня 2017 року по 29 листопада 2017 року протиправними;

5) визнати дії Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо не установлення розпорядчим актом посадового окладу у розмірі 7700,00 грн. на місяць заступнику начальника Спеціального управління - начальнику відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України ОСОБА_1 в період з 10 серпня 2017 року по 29 листопада 2017 року протиправними;

6) стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 різницю у заробітній платі за період з 10 серпня 2017 року по 29 листопада 2017 року у розмірі 7900,68 грн., яка утворилася в результаті протиправного застосування посадового окладу у розмірі 2859,00 грн.;

7) визнати дії Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо не установлення ОСОБА_1 розпорядчим актом надбавки за 6 (шостий) ранг державного службовця у розмірі 500,00 грн. на місяць протиправними;

8) стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 різницю у заробітній платі за період з 10 серпня 2017 року по 29 листопада 2017 року у розмірі 652,81 грн., яка утворилася в результаті протиправного застосування надбавки за ранг державного службовця у розмірі 100.00 грн.;

9) визнати протиправними дії Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо не установлення ОСОБА_1 розпорядчим актом надбавки за вислугу років на рівні 50 відсотків посадового окладу державного службовця, що відповідає стажу державної служби 39 років 08 місяців 14 днів;

10) стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 різницю у заробітній платі за період з 10 серпня 2017 року по 29 листопада 2017 року у розмірі 4351,66 грн., яка утворилася в результаті протиправного застосування надбавки за вислугу років у розмірі 1183,60 грн.;

11) встановити наявність компетенції (повноважень) Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за високі досягнення в праці або за виконання особливо важливої роботи замість встановлення надбавки за інтенсивність праці у розмір 50 відсотків посадового окладу;

12) визнати дії Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо не установлення ОСОБА_1 розпорядчим актом надбавки за інтенсивність праці у розмір 50 відсотків посадового окладу протиправними;

13) стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 різницю у заробітній платі за період з 10 серпня 2017 року по 29 листопада 2017 року у розмірі 3105,73 грн., яка утворилася в результаті протиправної виплати надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи замість установлення та виплати надбавки за інтенсивність праці;

14) визнати дії Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо застосування посадового окладу у розмірі 2859,00 грн. та не застосування посадового окладу у розмірі 7700,00 грн. при нарахуванні ОСОБА_1 премії за серпень у розмірі 40 відсотків, за вересень у розмірі 50 відсотків та за жовтень у розмірі 100 відсотків посадового окладу протиправними;

15) стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 різницю у заробітній платі у розмірі 4920,63 грн., яка утворилася в результаті протиправного застосування посадового окладу у розмірі 2859,00 грн при нарахуванні премії за серпень, вересень та жовтень 2017 року;

16) визнати дії Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та компенсації за невикористані 33 дні відпустки обчислення протиправними;

17) стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 різницю у заробітній платі у розмірі 21449, 36 грн., яка утворилася в результаті застосування у зменшеному розмірі посадового окладу, надбавки за ранг, надбавки за вислугу та інших виплат і порушення Порядку обчислення середньо заробітної плати при нарахуванні коштів для оплати часу за 59 днів відпусток та для виплати компенсації за 33 календарних дні невикористаної відпустки.

18) визнати дії Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо обчислення середнього місячного заробітку із застосуванням у зменшеному розмірі посадового окладу, надбавки за ранг, надбавки за вислугу, надбавки за інтенсивність праці та премії протиправними;

19) стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 різницю вихідної допомоги у розмірі 13887,пози06 грн., що утворилася при нарахуванні середнього місячного заробітку з протиправним застосуванням у зменшеному розмірі складових заробітної плати;

20) стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 різницю грошової допомоги у розмірі 13887,06 грн., що утворилася при нарахуванні середнього місячного заробітку з протиправним застосуванням у зменшеному розмірі складових заробітної плати;

21) визнати дії та бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо не застосування чинних у 2017 році умов оплати праці державних службовців при нарахуванні заробітної плати та інших виплат ОСОБА_1 в період з 10 серпня 2017 року по 29 листопада 2017 року протиправними та такими, що підтверджують факт прямої дискримінації стосовно ОСОБА_1 21.08.2018 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, викладених у заяві про зміну предмета позову.

12.11.2018 року позивачем подано заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме: « 4. Визнати дії та бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо не введення до штатного розпису посади заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України в період з 10 серпня 2017 року по 29 листопада 2017 року протиправними»; « 19. Визнати дії та бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 в період з 10 серпня 2017 року по 29 листопада 2017 року протиправними та такими, що підтверджують факт прямої дискримінації стосовно ОСОБА_1 за ознакою оплати праці».

12.11.2018 року Окружним адміністративним судом м. Києва задоволено заяву позивача про відмову від частини позовних вимог.

Відповідно до мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про вирішення спору по суті в межах позовних вимог з урахуванням уточненої позовної заяви, з метою вирішення яких відкрито провадження у справі ухвалою суду від 27.02.2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.11.2017 року №533-К «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України з 29.11.2017 року;

- стягнуто з Міністерства аграрної політики України та продовольства України () на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 831 603,64 грн. (вісімсот тридцять одна грн. шістсот три грн. 64 коп.) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів;

- допущено негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України з 29.11.2017 року;

- допущено негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 18 798,36 грн. (вісімнадцять тисяч сімсот дев`яносто вісім грн. 36 коп.);

- в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 та Міністерства аграрної політики та продовольства України звернулись з апеляційними скаргами, в якій ОСОБА_1 просить змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.08.2021 року, доповнивши її абзацами наступного змісту «з матеріалів справи судом встановлено, що позивачу були запропоновані вакантні посади 25.07.2017 року та 02.08.2017 року, від яких позивач відмовився, засвідчивши це своїми підписами від 21.08.2017 року та від 10.10.2017 року. Також зі змісту відзиву від 06.04.2017 року № 31-4/572 висновується відсутність доказів щодо надання пропозицій вакантних посад, після прийняття наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 26.09.2017 року № 521 «Про введення в дію штатного розпису на 2017 рік Міністерства аграрної політики та продовольства України», зокрема і посади спеціаліста з мобілізаційної роботи та цивільної оборони. Отже Мінагрополітики допущено протиправні дії щодо незапропонування позивачу посад, які були вакантними на день звільнення, що в свою чергу стало наслідком недотримання процедури звільнення позивача із займаної посади.», а решті рішення суду - залишити без змін.

Міністерство аграрної політики та продовольства України просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

22 листопада 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 48139, ОСОБА_1 надіслано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, вважає її необґрунтованою, наголошує, що судом першої інстанції невріно визначено перший день вимушеного прогулу, яким має бути 30 листопада 2017 року та невірно здійснено обчислення середньої заробітної плати, виходячи з заробітної плати за жовтень - листопад 2017 року, що є підставою для проведення перерахунку середньої заробітної плати, втім, позивач вважає недостовірними даними, що наведені відповідачем у розрахунку від 03.12.2018 року за № 19-1/228, оскільки такі не відповідають нормам істинності.

30 листопада 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 50213, Міністерством аграрної політики та продовольства України надіслано додаткові пояснення у справі в частині розрахунку середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу позивача разом з архівною копією відомості № 61 з січня 2017 р. по 31.12.2017 року та Довідкою про середньоденну заробітну плату (дохід) ОСОБА_1 від 05.10.2021 року № 2021-19/24.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати процедуру вивільнення позивача з займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889 та статті 49-2 КЗпП України дотриманою, отже належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є поновлення на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України з 29.11.2017 року із виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду щодо протиправності наказу про звільнення позивача, проте зазначає, що судом невірно розраховано визначено перший день вимушеного прогулу та суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні у відповідних частинах, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 року у справі №2а-16650/11/2670, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 17.08.2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 року задоволено частково, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 року - скасовано, прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства аграрної політики України про визнання протиправним наказу в частині, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації за невикористану частину відпустки - задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства аграрної політики України від 12 жовтня 2011 року № 490-К «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України з 13 жовтня 2011 року;

- стягнуто з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13жовтня 2011 року по 29 травня 2017 в розмірі 264236 (двісті шістдесят чотири тисячі двісті тридцять шість ) гривень 70 копійок;

- в іншій частині адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Наказом Мінагрополітики від 25.07.2017 року №293-к на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 року у справі №2а-16650/112670 та відповідно до указу Президента України від 09.12.2010 року №1085 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» скасовано наказ Мінагрополітики від 12.10.2011 року 3490-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Наказом Мінагрополітики від 25.07.2017 року №294-к на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 року у справі №2а-16650/112670 та відповідно до указу Президента України від 09.12.2010 року №1085 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики України з 13 жовтня 2011 року. Управлінню бухгалтерського обліку і звітності, адміністративно-господарських питань та охорони праці наказано виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10634 грн. 80 коп.

Згідно з Актом Мінагрополітики від 25.07.2017 року за підписами Директора Департаменту роботи з персоналом, заступника директора Департаменту роботи з персоналом - начальник відділу організаційного розвитку начальника відділу роботи з персоналом апарату Міністерства Департаменту роботи з персоналом, засвідчено, що 25.07.2017 року громадянин ОСОБА_1 в приміщенні Міністерства аграрної політики та продовольства України за адресою: Хрещатик, буд. 24, каб. 527 в присутності підписантів цього акта ознайомився з наказом Мінагрополітики від 25.07.2017 року № 293-к «Про скасування наказу Міністерства аграрної політики України від 12.10.2011 року № 490-к», проте, відмовився підтвердити цей факт своїм особистим підписом. Разом з наказом Мінагрополітики від 25.07.2017 року № 293-к, враховуючи відсутність з березня 2011 року у штатному розписі Міністерства аграрної політики та продовольства України посади заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи, ОСОБА_1 були наданні пропозиції з наявними вакантними посадами з урахуванням вимог до професійної компетентності за цими посадами. Ознайомившись з зазначеними пропозиціями громадянин ОСОБА_1 зазначив (в усній формі), що він не може визначитись зараз, але в той же час, письмово зазначити про те, що він ознайомився з наданим переліком вакантних посад відмовився.

Згідно з підписом ОСОБА_1 , 02.08.2017 року останній ознайомлений з Попередженням про наступне вивільнення з посади заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики України по закінченню двох місяців з дня цього попередження.

Наказом Мінарополітики від 10.08.2017 року №307-к на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 року у справі №2а-16650/11/2670 та відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 року №1085 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» та Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 року №1119 вважається ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання обов`язків в зв`язку з поновленням на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики України з 10 серпня 2017 року; Департаменту роботи з персоналом врахувати в роботі, що датою початку обрахунку терміну попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи у зв`язку з її відсутністю у штатному розписі Міністерства аграрної політики та продовольства України на 2017 рік, є 10 серпня 2017 року.

Наказом Мінагрополітики від 19.08.2017 року №317-к на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 року у справі №2а-16650/11/2670 та відповідно до указу Президента України від 09.12.2010 року №1085 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» внесено зміни до наказу Мінагрополітики від 25.07.2017 року №294-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », виклавши пункт 1 в такій редакції: « 1. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України з 13 жовтня 2011 року.».

Наказом Мінагрополітики від 19.08.2017 року №318-к на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 року у справі №2а-16650/112670 та відповідно до указу Президента України від 09.12.2010 року №1085 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» та Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 року №1119, внесено зміни до наказу Мінагрополітики від 10 серпня 2017 року №307-к «Про поновлення ОСОБА_1 », виклавши пункт 1 в такій редакції: « 1. Вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання обов`язків у зв`язку з поновлення на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України з 10 серпня 2017 року».

Відповідно до копії витягу з Протоколу засідання Профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Міністерства аграрної політики та продовольства України від 02.11.2017 року, на порядку денного якого розгляд Подання Мінагрополітики до Первинної профспілкової організації Мінагрополітики щодо погодження звільнення члена профспілки ОСОБА_1 (далі - Подання), ОСОБА_1 , який був присутній на засіданні, підтверджено свою відмову від запропонованих адміністрацією Мінагрополітики посад категорії «Б» та категорії «В» державної служби Мінагрополітики, що є вакантними.

За результатами засідання Профспілковим комітетом постановлено, що у зв`язку із закінченням двомісячного строку від дати попередження ОСОБА_1 про зміну в організації виробництва і праці Мінагрополітики та неможливістю переведення ОСОБА_1 за його згодою на іншу роботу оскільки відсутня письмова заява, Первинною профспілковою організацією Мінагрополітики надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, про що листом від 06.11.2017 року №17 проінформовано Державного секретаря Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.11.2017 року №533-к звільнено ОСОБА_1 , заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи, 29 листопада 2017 року у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці міністерства, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Вважаючи вищевказаний наказ про звільнення протиправним, а процедуру звільнення порушеною, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції, доводам апелянтів, враховуючи правові висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, врегульовані Законом України від 10.12.2015 року №889-VIII "Про державну службу" (далі також - Закон №889, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 5 Закону №889 встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Частинами другою, третьою статті 5 Закон №889 передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом; дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

У відповідності до пункту 4 частини першої статті 83 Закону №889 державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.

В пункті 1 частини першої статті 87 Закону №889 зазначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889 процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Частиною першою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналізуючи норми частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України суд зауважує, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Вимоги даної статті вважаються виконаними в повній мірі, коли працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору.

Відповідно до роз`яснення Верховного Суду України (п.19 постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів») при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, зокрема, щодо рівнозначності посади, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Даний висновок кореспондується також із висновками Національного агентства України з питань державної служби, викладеними у роз`ясненні від 22.07.2016 року № 13-р/з «Щодо переведення на нижчу посаду».

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Така ж думка висловлена у постанові Верховного суду від 22 травня 2019 року у справі №813/5500/14, адміністративне провадження К/9901/15302/18, від 18 жовтня 2017 року №6-1723цс17.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну службу» рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби; на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.».

Указом Президента України від 09.12.2010 року №1085 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено, зокрема Міністерство аграрної політики та продовольства України та Державну інспекцію сільського господарства України, реорганізувавши Міністерство аграрної політики України.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 10.02.2011 року (дата запису: 10.02.2011, номер запису: 0038935) зареєстровано юридичну особу (орган державної влади) Міністерство аграрної політики та продовольства України за кодом 37471967.

У свою чергу, Міністерство аграрної політики України, зареєстроване за кодом 00011050, є припиненим згідно з записом від 20.08.2012 року (номер запису: 4012519).

Інших доказів зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідації, реорганізації або перепрофілювання Міністерства аграрної політики та продовольства України (), скорочення чисельності або штату працівників станом на 02.08.2017 року (день ознайомлення позивача із попередженням про наступне вивільнення) не встановлено та сторонами не надано.

Відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 року у справі №2а-16650/112670, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 17.08.2020 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України з 13 жовтня 2011 року.

На виконання цього судового рішення наказом Мінагрополітики від 25.07.2017 року №294-к ОСОБА_1 поновлено з 13 жовтня 2011 року на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики України.

В свою чергу, наказом Мінагрополітики від 19.08.2017 року №317-к внесено зміни до наказу Мінагрополітики від 25.07.2017 року №294-к, виклавши пункт 1 в такій редакції: « 1. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України з 13 жовтня 2011 року.».

Отже, з дня внесення відповідних змін до наказу Мінагрополітики віл 25.07.2017 року № 294-к, позивача поновлено на посаду заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України, тобто, у штаті вже реорганізованого міністерства.

Разом з тим, дослідивши зміст Акта Мінагрополітики від 25.07.2017 року, Попередження про наступне вивільнення з посади, підписане позивачем 02.08.2017 року та витягу з Протоколу засідання Профспілкового комітету Перинної профспілкової організації Міністерства аграрної політики та продовольства України від 02.11.2017 року, вбачається, що позивач попереджений про наступне вивільнення як такий, що обіймає посаду заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики України, у зв`язку із відсутністю з березня 2011 року у штатному розписі Міністерства аграрної політики та продовольства України посади заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи, в той час, як згідно із наказом від 25.07.2017 року №294-к, із змінами, внесеними наказом від 19.08.2017 року №317-к, поновлений на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи в реорганізованому Міністерстві аграрної політики та продовольства України.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що із Попередженням про наступне вивільнення позивач особисто ознайомлений 02.08.2017 року, в той час, як доказів ознайомлення позивача із наказом Мінагрополітики від 10.08.2017 року № 307-к, яким наказано Департаменту роботи з персоналом врахувати в роботі, що датою початку обрахунку терміну Попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи, у зв`язку з її відсутністю у штатному розписі Міністерства аграрної політики та продовольства України на 2017 рік, є 10.08.2017 року, відповідачем не надано.

Отже, із Попередженням про наступне вивільнення позивач ознайомився 02.08.2017 року, перебуваючи на посаді державної служби Міністерстві аграрної політики України, яке є припиненим з 20.08.2012 року, в той час, як докази попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України, у зв`язку з її відсутністю у штатному розписі Міністерства аграрної політики та продовольства України, у матеріалах справи відсутні. Відповідачем даного факту не спростовано.

Крім того, відсутність доказів ознайомлення позивача із наказом Мінагрополітики від 10.08.2017 року № 307-к свідчить про необґрунтованість обчислення відповідачем двомісячного строку від дати попередження ОСОБА_1 з 10.08.2017 року.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок щодо відсутні підстав вважати процедуру вивільнення позивача з займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889 та статті 49-2 КЗпП України дотриманою. Крім того, як наголошувалось вище, роботодавець є таким, що виконав обов`язок по працевлаштуванню, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Разом з тим, як наголошено позивачем, останньому не були запропоновані наявні вакантні посади, після прийняття наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 26.09.2017 року № 521 «Про введення в дію штатного розпису на 2017 рік Міністерства аграрної політики та продовольства України», зокрема і посади спеціаліста з мобілізаційної роботи та цивільної оборони. Вказаного факту відповідачем не спростовано ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість винесеного наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.11.2017 року №533-К «Про звільнення ОСОБА_1 », з огляду на що такий наказ підлягає скасуванню як протиправний.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Правова позиція з цього приводу є усталеною у судовій практиці. Верховним Судом України в постанові від 28.10.2014 року у справі №21-484а14 сформульовано правову позицію, з якою погодився Верховний Суд у своїх постановах від 16.05.2019 року у справі №823/5361/15 та від 16.05.2019 року у справі №820/10744/15, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Таким чином, враховуючи встановлення судом факту незаконного звільнення позивача з посади заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України з 29.11.2017 року (день звільнення, визначений у оскаржуваному наказі), позовні вимоги в частині поновлення позивача на відповідній посаді підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції невірно визначено перший день вимушеного прогулу.

Так, пунктом 2.27. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, прямо вказано, що днем звільнення вважається останній день роботи.

З огляду на те, що спірний наказ винесений 27 листопада 2017 року, в п. 1 якого прямо вказано, що позивач підлягає звільнення з 29 листопада 2017 року, отже останнім днем роботи позивача є 29.11.2017 року (перший день прогулу, відповідно 30.11.2017 року), відповідно до п. 2.27 Інструкції.

У зв`язку з викладеним, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у відповідній частині.

Крім того, колегія суддів вважає невірним розрахунок суми стягнення з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з огляду на наступне.

Середній заробіток визначається відповідно до частини першої статті 27 Закону України 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (із змінами і доповненнями) за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі також - Порядок).

Відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 року №21-395а13, в якій зазначено, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Відповідно до пункту 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку).

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Так, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.11.2017 року №533-к позивача звільнено з займаної посади з 29.11.2017 року (як було зазначено вище, 1 день вимушеного прогулу - 30.11.2017 року) та поновлено на посаді рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.08.2021 року.

Таким чином, період вимушеного прогулу позивача складає 928 робочих днів та обраховується починаючи з 30 листопада 2017 року по 17 серпня 2021 року (дата ухвалення рішення судом першої інстанції).

Відповідно до Довідок Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.12.2018 року № 19-1/228 та 05.10.2021 року № 2021-19/21, заробітна плата позивача за останні два місяці роботи (вересень - жовтень 2017 року) становить 8560,47 грн.

Кількість відпрацьованих дні за 2 місяці перед звільненням становить 19 днів.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 450,55 грн. (8560,47 грн. / 19 р.д.).

Враховуючи, що кількість робочих днів вимушеного прогулу складає 928 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить: 450,55 грн. (середньоденне грошове забезпечення) х 928 р.д. = 418 110,40 грн., який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з Міністерства аграрної політики та продовольства України з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, проте невірно визначено суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим резолютивна частина судового рішення підлягає зміні. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства аграрної політики та продовольства України - задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року - змінити.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства аграрної політики та продовольства України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року - змінити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково, з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Викласти абзаци три, чотири, п`ять та шість резолютивної частини рішення наступним чином:

«Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України з 30.11.2017 року.

4. Стягнути з Міністерства аграрної політики України та продовольства України () на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 418 110,40 грн. (чотириста вісімнадцять тисяч сто десять гривень 40 коп.) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

5. Допустити негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціального управління - начальника відділу мобілізаційної роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України з 30.11.2017 року.

6. Допустити негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 9 459,51 грн. (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять гривень п`ятдесят одна копійка»).

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків

Повний текст виготовлено 07 грудня 2021 року.