Справа № 480/7960/20
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 р. Справа № 480/7960/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.03.2021, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 15.03.21 по справі №480/7960/20

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області треті особи Міністерство внутрішніх справ України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (надалі відповідач, Ліквідаційна комісія УМВСУ в Сумській області), третя особа Міністерство внутрішніх справ України (надалі МВС України), у якій просив:

- визнати дії Ліквідаційної комісії УМВСУ в Сумській області стосовно відмови у складанні висновку щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності з ІІІ на ІІ протиправними;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВСУ в Сумській області скласти висновок щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності з ІІІ на ІІ та направити у визначений законодавством термін головному розпоряднику коштів: Міністерству внутрішніх справ України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії УМВСУ в Сумській області щодо неподання Міністерству внутрішніх справ України висновку щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку зі встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію УМВСУ в Сумській області скласти та направити у визначений законодавством термін до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку зі встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи, зазначає про їх неврахування судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення. За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження відповідача, наведені у апеляційній скарзі, є хибними та спростовуються положеннями чинного законодавства України. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Міністерство внутрішніх справ України правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалося.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС серії НОМЕР_1 (а.с. 20).

Згідно з випискою з акту огляду МСЕК від 03.03.2011 ОСОБА_1 при первинному огляді 03.03.2011 було встановлено III групу інвалідності (вперше) з втратою 60% працездатності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.9).

Як убачається з довідки ліквідаційної комісії УМВСУ в Сумській області від 20.08.2020, позивачу 22.04.2011 проведена виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з одержання ІІІ групи інвалідності по захворюванню, пов`язаному з виконанням обов`язків з ЛНА на ЧАЕС у розмірі 36288,00 грн (а.с.11).

Згідно з випискою з акту огляду МСЕК від 31.03.2014 ОСОБА_1 при повторному огляді 28.03.2014 III група інвалідності у зв`язку з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджена та встановлена позивачу безстроково (а.с.10)

10.09.2019 МСЕК проведений повторний огляд, за наслідками якого позивачу встановлено II групу інвалідності безстроково, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 12,13).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 12.09.2019 серії 12ААА №048983 (а.с.14), позивачу встановлено 80% ступеню втрати професійної працездатності.

Листом від 04.08.2020 за №К-12475/15 МВС України повідомило позивача, що рішення про призначення виплати МВС України приймає на підставі висновку та відповідних документів, які готуються та перевіряються органом, у якому працівник міліції проходив служби (а.с.15).

23.09.2020 позивач звернувся до Ліквідаційної комісії УМВСУ в Сумській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності (а.с. 16). До вказаної заяви позивач додав копії відповідних документів, а саме: свідоцтва про хворобу №519, виписки із акту огляду медико-соціальною експертною комісією №212410, виписки із акту огляду МСЕК №598845, довідки до акта огляду МСЕК №381803, довідки про результати визначення втрати професійної працездатності №048983, виписки огляду МСЕК №756540.

Листом від 05.10.2020 за №33/К-28лк ліквідаційна комісія УМВС України в Сумські області повідомила позивача, що з приводу питання щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності по захворюванню, пов`язаному з виконанням обов`язків з ЛНА на ЧАЕС ліквідаційною комісією УМВС України в Сумській області позивачу надана вичерпна відповідь листами від 11.10.2019 за №33/К-20лк та від 25.08.2020 за №11/177/05/29/К-104-2020 (а.с.17). Відповідно до вказаних листів відповідач повідомив позивача (а.с.18,19), що 31 жовтня 2015 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 за № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі Порядок №850). Відповідно до цієї постанови змінено умови призначення одноразової грошової допомоги у випадках повторних оглядів МСЕК. Так, пунктом 4 Порядку №850 визначено, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. 22.04.2011 позивачу була проведена виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з одержанням 3 групи інвалідності по захворюванню пов`язаного з виконанням обов`язків на ЧАЕС у розмірі 36288,00 грн. 19.09.2019, під час повторного огляду МСЕК, позивачу встановлено другу групу інвалідності. Таким чином, з дати первинного огляду МСЕК 2011 року до повторного огляду 2019 пройшло більше двох років, що перевищує передбачений Порядком дворічний термін. Ураховуючи викладене, права на чергове призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 за №850 немає законних підстав.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неподання Міністерству внутрішніх справ України висновку щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку зі встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків, та зобов`язав відповідача скласти та направити у визначений законодавством термін до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати грошової допомоги позивачу у зв`язку зі встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності міліції України, а також порядок проходження служби в міліції визначав Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ, який втратив чинність з 07.11.2015 на підставі Закону України «Про Національну поліцію» №580-VІІІ від 02.07.2015.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII, визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

Водночас, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" закріплено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Частиною 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання приписів ст. 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України Порядок №850.

Відповідно до п. 9 Порядку №850 рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги приймає МВС.

Тобто, Міністерство внутрішніх справ України має виключну компетенцію в питаннях призначення одноразової грошової допомоги.

У свою чергу, Ліквідаційна комісія УМВС України в Сумській області не уповноважена розглядати питання про призначення (наявність правових підстав або їх відсутність) такої грошової допомоги, а зобов`язана лише направити пакет документів разом зі своїм висновком для розгляду цього питання до Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Аналіз наведених норм законодавства, дає підстави для висновку, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію", виплата якої здійснюється відповідно до Порядку № 850.

Пунктом 7 Порядку № 850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов, довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії:

довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Відповідно до пунктів 8 та 9 Порядку № 850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку №850 та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції. МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

У своєму листі відповідач - Ліквідаційна комісія УМВСУ в Сумській області зазначила, що з дати первинного огляду МСЕК позивача пройшло більше двох років, що перевищує передбачений п. 4 Порядку №850 дворічний термін, тому немає законних підстав для встановлення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Проте, відповідачем під час судового розгляду не було надано жодних доказів виконання ним свого обов`язку стосовно направлення у 15-денний строк з дня реєстрації поданих позивачем документів та висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги до Міністерства внутрішніх справ України, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Ліквідаційною комісією УМВСУ в Сумській області було допущено протиправну бездіяльність.

Надаючи оцінку вимогам позивача в частині визнання протиправними дій відповідача стосовно відмови у складанні висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності, колегія суддів зазначає, що дії - це форма активної поведінки суб`єкта владних повноважень, яка виражається у прийнятті рішень, вчиненні активних дій, що призводить до порушення прав позивача за захистом яких він звернувся до суду. В даному випадку судовим розглядом встановлено, що відповідач протиправно, всупереч вимог закону, не підготував та не направив у 15-денний строк з дня реєстрації поданих позивачем документів, висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги до Міністерства внутрішніх справ України, тобто не вчиняв жодних із зазначених дій, чим допустив протиправну бездіяльність.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Згідно із ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, колегія судів погоджується з судом першої інстанції, що обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, слід визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неподання Міністерству внутрішніх справ України висновку щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку зі встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків, та зобов`язати відповідача скласти та направити у визначений законодавством термін до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати грошової допомоги позивачу у зв`язку зі встановленням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на іншу аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року по справі № 480/7960/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді Я.В. П`янова О.В. Присяжнюк