Справа № 360/4192/21
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4192/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганської області від 25.06.2021 №35 щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до її страхового стажу періодів роботи з 15.07.1992 по 30.05.1993, з 01.03.2013 по 30.04.2014 та з 01.01.2021 по 31.05.2021, та до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоду її роботи: з 01.03.2013 по 30.04.2014 року та відмові у призначені пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «а» ст. 13 Закону «України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 року рішенні №1-р/2020, як особі, які працювала до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганської області призначити ОСОБА_1 з 17 червня 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 року рішенні №1-р/2020, як особі, які працювала до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, зарахувавши до її страхового стажу періодів роботи з 15.07.1992 по 30.05.1993, з 01.03.2013 по 30.04.2014 та з 01.01.2021 по 31.05.2021, та до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоду її роботи: з 01.03.2013 по 30.04.2014, коли вона працювала нормувальником гірничим в`язання з підземними роботами в ТОВ «Інтер-Інвествугілля» (а.с.1-8).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 їй виконалося 47 років, що підтверджується її паспортом. У період з 01.09.1988 по 03.03.1992 тобто 03 роки 06 місяців 03 дня позивач навчалася у Лисичанському ордена Трудового Червоного Прапора гірничому технікумі. Починаючи з 15.07.1992 позивач почала працювати та працює по наступний час. Станом на 17.06.2021 позивач має більше 39 років загального страхового стажу, з яких більше 10 років вона працювала за посадами, що відносяться до робіт з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, передбаченими Списком №1, виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, а саме: у період з 14.04.1997 по 01.04.2001, тобто 03 роки 11 місяців 18 днів працювала спочатку учнем гірника на маркшейдерських роботах, а потім з 13.05.1997 гірником на маркшейдерських роботах на шахті «Родина» виробничого об`єднання «Первомайськвугілля», яка у подальшому неодноразове була реорганізована; у період з 22.08.2007 по 30.04.2014 тобто 06 років 08 місяців 09 днів працювала нормувальником гірничим зв`язаним з підземними роботами в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інтер-Інвествугілля»; у період з 01.05.2014 по 30.06.2014 працювала в відокремленому підрозділі шахта «Первомайська Західна» Державного підприємства «Первомайськвугілля» нормувальником гірничим зв`язаним з підземними роботами, але у зв`язку з бойовими діями з 01.07.2014 року не мала можливості працювати та була фактично звільнена з цього підприємства тільки 21.11.2014. Позивач вказує, що вищевказані періоди підтверджуються записами у трудовій книжки ОСОБА_1 , довідкою про її навчання та індивідуальними відомостями про застраховану особу. ОСОБА_1 була зайнята повний робочий день на роботах зв`язаних з підземними роботами, тобто на роботах зі особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці більше 10 років, та працювала на цих роботах до 01 квітня 2015 року. Також вона має загальний страховий стаж роботи більше 39 років та має вік 47 років тому вона вважає, що згідно рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі №1-5/2018(746/15) вона починаючи з 23.01.2020 має право на призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З цього приводу ОСОБА_1 17.06.2021 звернулася з заявою до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах і надала усі необхідні документи. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганської області, яке є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області, від 25 червня 2021 року №35 їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

15.09.2021 від відповідача до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційний номером 30839/2021 надійшов відзив на позовну заяву від 14.09.2021 №1200-0803-7/36673, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с.82-86).

В обґрунтування відзиву зазначив, що 17.06.2021 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про призначення пенсії за віком, Список № 1 та відповідними документами. За наслідками розгляду заяви позивача від 17.06.2021 та наданих їм документів 25.06.2021 Управлінням рішенням № 35 відмовлено в призначенні пенсії за віком за нормами п.1 ч.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу, страховий стаж якого склав 37 років 01 місяць 21 день, у тому числі пільговий стаж за Списком № 1 - 09 років 05 місяців 08 днів, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку на дату звернення (48 років 6 місяців).

Відповідач зазначив, що станом на 17.06.2021, день звернення позивача до Управління із заявою щодо призначення пенсії за віком, вік позивача складав 47 років. Оскільки позивач станом на 17.06.2021 не досяг віку, визначеного п.1 ч.2 ст.114 Закону № 1058-IV, Управлінням прийнято рішення про відмову позивачу у призначені пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, до загального страхового стажу позивача не зараховані наступні періоди роботи: з 15.07.1992 по 30.05.1993 лампівником на шахті «Первомайська» виробничого об`єднання «Первомайськвугілля» у зв`язку з тим, що в графі 4 записів №№ 4-5 дублікату трудової книжки НОМЕР_1 підстави записів про прийняття та звільнення з роботи зазначено «спр.№235 от 12.11.96г.»; з 01.03.2013 по 30.04.2014 в ТОВ «Інтер-інвест вугілля» та з 01.01.2021 по 31.05.2021 у Відокремленому підрозділі шахта «Золоте» Державного підприємства «Первомайськвугілля» вказаний період роботи не зарахований до як до страхового так і до пільгового стажу позивача, у зв`язку з тим, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу (Форма ОК-5) відсутні відомості про сплату страхових внесків до Державного реєстру застрахованих осіб. Також, до пільгового стажу за Списком №1 не враховано період роботи з 01.03.2013 по 30.04.2014 в ТОВ «Інтер-інвест вугілля» у зв`язку з тим, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу (Форма ОК-5) відсутні відомості про сплату страхових внесків до Державного реєстру застрахованих осіб.

На підставі викладеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Судом по справі вчинено такі процесуальні дії:

- ухвалою суду від 13.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.31-32);

- ухвалою суду від 14.09.2021 зупинено провадження у справі №360/4192/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі № Пз/9901/32/20 (№360/3611/20) (а.с.78-79);

- ухвалою суду від 09.12.2021 поновлено провадження у справі (а.с.97-98).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою з фактичним місцем проживання АДРЕСА_2 (а.с.12).

17.06.2021 позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за Списком №1 (а.с.40), та надала відповідні документи, заяву прийнято та зареєстровано за №1659 (а.с.41).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 25.06.2021 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком за нормами пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 по причині недосягнення пенсійного віку на дату звернення (17.06.2021) 48 років 6 місяців, крім того відповідачем не зараховані деякі періоди стажу позивача як до страхового, так і до пільгового (а.с.26-27).

В матеріалах справи наявна архівна довідка від 17.03.2021 №03/07 (а.с.13), дублікат трудової книжки Арт № НОМЕР_4 (а.с.15-17), реєстр страхових осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) (а.с.19-25), довідка від 11.06.2021 №998 (а.с.50), довідка від 11.06.2021 №996 (а.с.51), довідка від 11.06.2021 №1000 (а.с.52), довідка від 11.06.2021 №1002 (а.с.54), наказ про проведення атестації робочих місць від 15.09.1995 №408 (а.с.55), наказ від 18.05.2000 №242 (а.с.56-58).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти тільки у відповідності та у межах повноважень і способом, який передбачений Конституцією України та законами України.

Відповідно до Основного Закону в Україні як соціальній державі охороняється праця та здоров`я людей (стаття 3) і кожний має право на належні, безпечні та здоровіші умови праці (стаття 43).

Згідно з названими положеннями закону, держава зобов`язана ухвалювати всі необхідні заходи до того, щоб зменшити негативні для здоров`я працівників наслідки праці в умовах особливої шкідливості, у тому числі шляхом надання додаткових гарантій і компенсацій до яких відноситься зокрема і можливість піти на пенсію за віком в більш ранньому віці і при меншій тривалості загального виробничого стажу.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України та статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон №1778) державою Україна гарантується право громадян на отримання пенсійного забезпечення.

Згідно статті 6 цього ж Закону №1788 право вибору пенсії належить громадянам. А статті 7, 80, 81 передбачають, що особи мають право звернутись до органу пенсійного забезпечення для призначення (перерахунку) пенсії в будь-який час після отримання права на неї або за місцем роботи (для працюючих осіб), або до органів пенсійного забезпечення за місцем проживання.

Дійсно статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі- Закон №1058) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах.

Де пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058 передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок.

Однак, ці ж саме підставі надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені і пунктом "а" статті 13 Закону № 1788.

Тобто пункт «а» статті 13 Закону № 1788 та пункт 1 частини другої статті 114 Закону №1058, на час виникнення правовідносин фактично є аналогічними.

В свою чергу, статтю 13 Закону № 1788 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1 -р/2020 від 23.01.2020.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;

Тобто з прийняттям Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 створилася колізія у законодавстві, щодо Законів №1788 та №1058.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Тому відмова відповідача в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 47 років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 48 років та 6 місяців пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058, є протиправною.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20.

Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду роботи з 15.07.1992 по 30.05.1993, коли вона працювала ламповіком на шахті «Первомайська виробничого об`єднання «Первомайськвугілля», у зв`язку з тим, що нею не було надано довідку від 12.11.1996 №235, зазначену в дублікаті трудової книжки, на підставі якої був зроблений запис про цей період роботи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно з статтею 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Згідно пункту 1 Порядку №637 також вказано, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, ОСОБА_1 відповідачу надавався дублікат трудовій книжки НОМЕР_1 дата заповнення якої 08.04.1998 та який їй був виданий ДВАТ шахтоуправлінням «Золоте».

У трудовій зазначено, що дублікат трудовій книжки був виданий у зв`язку з пожежею на підприємстві. Також у дублікаті зазначено, що ОСОБА_1 15.07.1992 була прийнята ламповіком на шахту «Первомайська» в/о «Первомайськвугілля» та звільнена 30.05.1993 по переводу на шахту «Родина» (запис №4 та №5). Також вказано, що цей запис у трудовій зроблений на підставі довідки №235 від 12.11.1996. Запис засвідчений підписом начальника відділу кадрів. Крім того на цьому записі є додатково печатка шахти «Первомайська» (а.с.15-17).

Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкції), передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом.

Відповідно до пунктів 5.1-5.3 Інструкції передбачено особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу "/'Відомості про нагородження" заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті.

Таким чином всі обов`язки щодо правильного відображення всієї необхідної інформації щодо періодів роботи лежить на роботодавці, який видає дублікат трудової книжки. Для позивача не встановлено діючими нормами законодавства надавати при призначенні пенсії ще додаткові довідки на підставі яких їм були внесені записи в дублікат трудової книжки.

При цьому всі записи, які зроблені у трудовій книжці ОСОБА_1 за період її роботи з 15.07.1992 по 30.05.1993 відповідають вказаній Інструкції, та будь-яких доказів про те, що ці записи зроблені невірно, або неточно, або не відповідають дійсності відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем протиправно не зараховано ОСОБА_1 до страхового стажу періоду її роботи з 15.07.1992 по 30.05.1993.

Щодо не зарахування відповідачем позивачу до її страхового стажу періоду роботи з 01.01.2021 по 31.05.2021 та до страхового та до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоду роботи з 01.03.2013 по 30.04.2014, у зв`язку з відсутністю сплати підприємством страхових внесків, суд зазначає наступне.

Як вбачається з даних індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на ОСОБА_1 , у періоди з 01.03.2013 по 30.04.2014 та з 01.01.2021 по 31.05.2021 позивачу нараховувалася та отримувалася заробітна плата. Тобто це свідчить, що вона працювала у ці періоди. Також в індивідуальних відомостях про застраховану особу у відомостях про спецстаж вказано, що весь період роботи ОСОБА_1 з 01.03.2013 по 30.04.2014 відноситься до спецстажу та підприємство звітувала про роботу ОСОБА_1 за кодом ЗП3013А1, що відповідно до довіднику кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства підтверджує, що ОСОБА_1 у цей період була безпосередньо зайнята повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

За змістом пункту 1 частини першої статті 11 Закону №1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, які працюють на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання.

Частиною першою статті 15 вказаного Закону передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 цього Закону.

Пунктом 1 частини першої статті 14 Закону передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, в тому числі на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України.

Частиною другою статті 17 Закону №1058 передбачено, що до обов`язків страхувальників віднесено, зокрема, нарахування, обчислення і сплата в установлені строки та в повному обсязі страхових внесків.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 24 Закону №1058 страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами частини 2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків врегульовує стаття 20 Закону №1058, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працювала ОСОБА_1 у спірні періоди.

Оскільки законодавством покладено обчислення та сплату страхових внесків на підприємство-страхувальника, ОСОБА_1 позбавлена можливості самостійно сплатите ці страхові внески. У зв`язку з чим ОСОБА_1 не може нести відповідальність за неналежне виконання ТОВ «Інтер-Інвествугілля» та ВП шахта «Золоте» ДП «Первомайськвугілля» своїх обов`язків по сплаті обов`язкових платежів.

Як наслідок, не виконання обов`язків роботодавців по сплаті страхових внесків, не може ставити в залежність та бути підставою для позбавлення ОСОБА_1 права на пенсійне забезпечення.

Висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеної у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16) від 27.03.2018 та у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.2021 по 31.05.2021 та до страхового та пільгового стажу роботи за Списком №1 періоду роботи з 01.03.2013 по 30.04.2014.

Отже, встановивши вказані вище порушення з боку відповідача при прийнятті рішення, яким позивачу відмовлено в призначені пенсії, суд дійшов висновку про те, що рішення від 25.06.2021 № 35 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відновленням порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 15.07.1992 по 30.05.1993, з 01.03.2013 по 30.04.2014 та з 01.01.2021 по 31.05.2021 та до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах період роботи з 01.03.2013 по 30.04.2014, а також повторно розглянути заяву позивача від 17.06.2021 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду, оскільки статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що позивач повність відповідає всім вимогам, встановленим пунктом «а» статті 13 Закону №1778 з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020, а тому жодних підстав для відмови в призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах не існує.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах визначається лише Законом № 1058, який є пріоритетним та основним над іншими Законами України, адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788 був прийнятий раніше за Закон № 1058.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією від 06.08.2021 № 0.0..1 (а.с.9).

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про фактичне задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушених прав позивача, відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України позивачу необхідно відшкодувати 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 25 червня 2021 року №35 «Про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, будинок 9) зарахувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до страхового стажу роботи періоди: з 15.07.1992 по 30.05.1993, з 01.03.2013 по 30.04.2014 та з 01.01.2021 по 31.05.2021; до пільгового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, період з 01.03.2013 по 30.04.2014.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, будинок 9) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) від 17.06.2021 №1659 про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1 з урахуванням п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ в редакції рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 по справі №1-5/2018 (746/15) та з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, будинок 9) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова