Справа № 226/1920/12
Суддя: Штифурко Л. А.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/1920/12
Провадження №6-а/148/117/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України про заміну сторони виконавчого провадження,

встановив:

Заявник звернулася до суду з вказаною вище заявою. Свої вимоги мотивувала тим, що постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.09.2012 задоволено частково позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Заявник являється його спадкоємицею та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2021 їй належить недоотримана пенсія відповідно до постанови суду №226/1920/12 від 04.09.2012 в сумі 8880,13 грн.

Однак отримати вказані кошти заявник не може, так як не є стороною виконавчого провадження, у зв`язку з чим звернулася до суду та просить замінити сторону стягувача у виконавчому провадженні по справі №226/1920/12 з ОСОБА_2 на неї.

В судове засідання заявник не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином.

Представники Головного управління ПФУ у Вінницькій області та Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально - Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, причини своєї неявки суду не повідомили.

Оскільки неприбуття вказаних осіб в судове засідання відповідно до ч. 2 ст. 379 КАС України не є перешкодою для розгляду даної заяви, суд розглянув її за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

В зв`язку з неявкою всіх учасників справи відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши доводи заяви, дослідивши додані до неї докази, суд доходить наступних висновків.

Так, судом встановлено, що згідно постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.09.2012 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі перерахувати та виплатити ОСОБА_2 доплату до пенсії з 28.10.2010 року по 23.07.2011 року, виплативши заборгованість за цей період з урахуванням раніше виплачених сум : - відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи`доплати до пенсії в розмірі мінімальної заробітної плати ; - відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи`додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до 4 категорії потерпілих від аварії на ЧАЕС в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком. Подальшу виплату пенсії проводити на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік`та Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік`з врахуванням Постанови Кабінету Міністрів України № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», прийняту 06.07.2011 року, якою встановлено розміри виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Постанови Кабінету Міністрів України № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 23.07.2011.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014 постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.01.2012 залишено без змін (а.с. 8, 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Як встановлено з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.05.2021, посвідченого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А., спадкоємцем недоотриманої пенсії відповідно до постанови Тульчинського районного суду №226/1920/12 від 04.09.2012 в сумі 8880,13 грн., що належали померлому ОСОБА_2 на підставі довідки, виданої 19.05.2021 Управлінням обслуговування громадян Тульчинського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ у Вінницькій області за № 0200-0402-8/30353, є його дочка ОСОБА_1 (а.с. 7).

Згідно Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (надалі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 р. № 440 цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

З аналізу п. 2 вказаного вище Порядку вбачається, що рішеннями в розумінні даного акту є виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень суб`єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

У пункті 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що виконання судового рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.09.2012 , за яким ОСОБА_2 належать 8880,13 грн. та спадкоємцем яких є заявник, гарантується державою, оскільки воно підпадає під критерії рішення, визначені в п.2 Порядку, прийнято до обліку Управлінням державної виконавчої служби ГУЮ у Вінницькій області. Суд також приходить до висновку, що отримати належні їй за даним рішенням кошти заявник дійсно не в змозі, оскільки не є стороною провадження на стадії виконання судового рішення.

За статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) розуміється сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Положення частини п`ятої статті 15 цього Закону передбачають, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Питання заміни сторони її правонаступником на стадії виконання судового рішення врегульовано ст.379 КАС України. Частиною першою даної статті визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

За змістом ч.4 ст. 379 КАС України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Отже, беручи до уваги, що заявник є спадкоємцем недоотриманої належної ОСОБА_2 пенсії, яка належить їй на підставі правовстановлюючого документу, яким є свідоцтво про право на спадщину, виконання судового рішення, на підставі якого ця пенсія присуджена спадкодавцю, гарантується державою, з метою забезпечення можливості реалізації заявником права щодо отримання належної спадщини, суд приходить до висновку про обгрунтованість її заяви та вважає можливим її задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 379 КАС України, суд,-

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Замінити стягувача ОСОБА_2 на стадії виконання судового рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.09.2012, ухваленого у справі №226/1920/12, його правонаступником ОСОБА_1 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.А.Штифурко