Справа № 160/8556/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 160/8556/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року в адміністративній справі №160/8556/21 (головуючий суддя першої інстанції Кучма К.С.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 28.05.2021 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2021 року №15 «Про результати службового розслідування» щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2021 року №15 протиправно притягнуто його до дисциплінарної відповідальності, оскільки в акті та наказі про службове розслідування взагалі не надано правової оцінки його доводам та про розпорядок дня військової частини. Фактично взято до уваги лише пояснення начальника полковника ОСОБА_2 , та проігноровано позицію позивача. Крім того зазначено, що позивач не відмовлявся виконувати наказ, лише доповів про неможливість фактичного відпрацювання. Позивач отримав наказ старшого начальника у позаслужбовий час, не мав відповідного рівня освіти та не мав можливості повністю розібратися в поставленому завданні, яке повинно виконуватись іншим підрозділом. Службовим розслідуванням не визначено ступінь вини позивача та не аргументовано застосування саме такого стягнення, як «догана».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, тому в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з огляду на необхідність негайного вжиття відповідних заходів командиром військової частини НОМЕР_1 поставлено завдання начальнику управління поточних операцій штабу (АЗ) до кінця дня (05.05.2021 року) організувати опрацювання та надіслання позатермінового бойового донесення на адресу Командування Повітряних Сил та Бойового розпорядження до підпорядкованого підрозділу.

На виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 тимчасово виконуючим обов`язки начальника управління поточних операцій полковником ОСОБА_2 близько 19 години усним наказом поставлено завдання офіцеру відділу поточних операцій управління поточних операцій капітану ОСОБА_1 виконати до кінця дня такі задачі:

- опрацювати та відправити позатермінове бойове донесення на адресу ОСОБА_3 про отримання та прийняття до виконання Бойового розпорядження;

- опрацювати проект Бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 на адресу підпорядкованого підрозділу про його перепідпорядкування.

Поставлені начальником завдання капітаном ОСОБА_1 виконані не були. Після отримання наказу останній, посилаючись на завершення робочого дня, убув додому.

В результаті позатермінове бойове донесення на прохання полковника ОСОБА_2 було опрацьоване офіцером іншого підрозділу - начальником відділу планування оборонних ресурсів штабу (А8) полковником ОСОБА_4 , що в той час виконував обов`язки відповідального за виконання невідкладних завдань. Донесення опрацьовано полковником ОСОБА_4 одноособово у визначені командиром строки - 05.05.2021 року.

За фактом невиконання капітаном ОСОБА_1 завдання старшого начальника проведено службове розслідування, що оформлено актом від 17 травня 2021 року № 2336 (а.с.11-14).

В подальшому видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17 травня 2021 року №15 «Про результати службового розслідування», яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено «догану» (а.с.8-10).

Не погодившись із зазначеним наказом, позивач оскаржив його до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку з невиконанням позивачем наказу безпосереднього начальника та з урахуванням приписів законодавства, яким визначено особливості правового статусу військовослужбовця, їх права, обов`язки та відповідальність, у відповідача були підстави для прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а саме оголосити «догану»,

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі по тексту - Закон №2232) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, що затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі по тексту - Статут внутрішньої служби).

Вступаючи на військову службу кожен військовослужбовець складає присягу на вірність Українському народові. Відповідно до тексту військової присяги, що міститься у Статуті внутрішньої служби, кожен військовослужбовець серед іншого присягає завжди сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та накази командирів.

Відповідно до пункту 16 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Приписами статті 30 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно із частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

За правилами пунктів 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 (далі по тексту - Порядок №608).

Згідно із пунктом 3 розділу 2 Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Так, на позивача поширювалась дія Положення про відділ поточних операцій управління поточних операцій штабу повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних Сил Збройних Сил України (а.с.54-59).

Завдання, що стояли перед позивачем, відповідають переліку завдань, за які відповідає відділ поточних операцій управління поточних операцій.

Відповідно до пункту 3 положення про відділ поточних операцій управління поточних операцій штабу повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних Сил Збройних Сил України основними завданнями відділу поточних операцій є організація та забезпечення бойового чергування з охорони повітряного простору та протиповітряного прикриття важливих державних і військових об`єктів, здійснення управління черговими силами і засобами в зоні відповідальності повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », уточнення оперативних (бойових) завдань та завдань безпеки застосування військ (сил) повітряного командування, а також порядку управління і взаємодії ними в ході проведення операцій (бойових дій).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 6 функціональних обов`язків офіцера відділу поточних операцій управління поточних операцій штабу військової частини НОМЕР_1 позивач, як, офіцер особисто відповідає за:

- своєчасне відпрацювання поточних службових документів за напрямком діяльності відділу;

- контроль за організацією, станом і несення бойового чергування у військових частинах повторного командування.

Також, відповідно до частини 7 функціональних обов`язків офіцера відділу поточних операцій управління поточних операцій штабу військової частини НОМЕР_1 : «Офіцер групи виконує свої функціональні обов`язки з оцінкою не нижче «добре» та несе відповідальність за неякісне або несвоєчасне їх виконання, бездіяльність або невикористання наданих йому прав, порушення норм етики поведінки військовослужбовця та обмежень, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби та її проходження» (а.с.50-53).

Однак, крім виконання обов`язків за посадою на військовослужбовців можуть покладатись і інші обов`язки, що визначаються старшим начальником. Так статтею 30 Статуту внутрішньої служби визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази. А підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Отже законодавець зобов`язує військовослужбовця виконувати всі накази командира (начальника), за виключенням явно злочинних.

Статутом внутрішньої служби також визначено і порядок віддання та виконання наказів.

Відповідно до статті 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

З аналізу наведених норм можливо зробити висновок, що військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін незалежно від трудового розпорядку військовослужбовців.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до положень статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

На підставі аналізу положень чинного законодавства, яким визначено правовий статус військовослужбовця в Україні, правовому статусу військовослужбовця України, характерні наступні ознаками:

- його обумовленість службовим положенням, тобто військовослужбовець набуває спеціальних прав відповідно до його військової посади і звання;

- його прояв у публічних відносинах, які виникають під час проходження військової служби.

Відтак, військовослужбовці України є суб`єктами із спеціальним статусом. Саме цей статус відображає зміст і особливості їх прав, обов`язків та юридичної відповідальності.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Актом проведення службового розслідування від 17.05.2021 року встановлено, що 05 травня 2021 року після закінченні робочого дня, близько 19:00 на адресу командира військової частини НОМЕР_1 надійшло бойове розпорядження Командування ПС ЗС України, яке було доведено до відповідального за вирішення невідкладних питань полковника В.Покуси. Останній, в свою чергу, довів документ до тимчасово виконуючих обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 , тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 та тимчасово виконуючого обов`язки начальника управління поточних операцій штабу полковника Р.Пужанівського, який на той час був на робочому місці.

У відповідності до положення та функціональних обов`язків посадових осіб зазначений документ опрацьовується в управлінні поточних операцій штабу. До опрацювання можуть залучатися окремі фахівці інших відділів та служб управління повітряного командування (за потреби).

Завдання щодо опрацювання зазначеного документу полковник Р.Пужанівський поставив капітану ОСОБА_7 , яке останній у визначені начальником терміни не виконав.

Полковник Р.Пужанівський, як командир (начальник), у відповідності до наданих йому повноважень, визначених Статутами ЗС України, а саме: статтями 28 та 59 розділу 1 частини 1 Статуту внутрішньої служби, з метою підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності, законно наказав своєму підлеглому, капітану ОСОБА_7 , в позаслужбовий час, опрацювати отримане бойове розпорядження, згідно з процедурами, визначеними керівними документами (надання доповіді щодо отримання бойового документу, та відпрацювання розпорядження на підпорядковану військову частину).

В свою чергу, капітан ОСОБА_7 , у відповідності до статті 30 розділу 1 частини 1 Статуту внутрішньої служби був зобов`язаний беззастережно виконати зазначений наказ.

В ході проведення службового розслідування з`ясоване наступне.

З пояснень полковника ОСОБА_8 встановлено, що капітан ОСОБА_7 відмовився від виконання поставленого завдання, мотивуючи це тим, що робочий день скінчився, та переодягнувшись в цивільну форму одягу, демонстративно вийшов.

У відповідності до отриманих письмових пояснень полковника. В.Покуси, він особисто відпрацював необхідну доповідь на бланку шифртелеграми без участі капітана ОСОБА_9 (додаються).

З пояснень капітана ОСОБА_7 , доповідь на вищий штаб щодо отримання бойового документа ним була відпрацьована спільно з відповідальним з невідкладних питань у військовій частині полковником ОСОБА_10 , що не відповідає дійсності та суперечить іншим поясненням позивача.

В своїх поясненнях капітан ОСОБА_7 обумовлює невиконання розпорядження старшого начальника наступними причинами:

1. Відсутністю ЖМД від ПЕОМ, на якому відпрацьовуються документи з обмеженим доступом, який на момент отримання бойового розпорядження знаходився на зберіганні в секретній частині, що за висновками акту не є причиною невиконання наказу командира. Рішення щодо отримання ЖМД в позаслужбовий час приймає начальник штабу, і не є проблемним питанням та оперативно вирішується встановленим Порядком.

2. Не відповідністю рівня його освіти поставленому завданню, та тим, що компетентним підрозділом, який відповідає за відпрацювання зазначеного розпорядчого документа є відділ координації та планування вогневого ураження управління поточних операцій.

Проте, капітан ОСОБА_7 , у відповідності п.3, 4, 6 розділу 5 функціональних обов`язків офіцера відділу поточних операцій штабу військової частини НОМЕР_1 зобов`язаний приймати участь у розробці, уточненні та доведенні оперативних документів із визначених питань, готувати проекти нормативних документів, директив, наказів, розпоряджень підпорядкованим військам. Тому питання компетенції офіцера знаходиться виключно в особистому небажанні позивача виконувати завдання та функції, які покладаються на нього у відповідності до посади, яку він обіймає.

Крім того, з усних пояснень полковника ОСОБА_8 , останнім були визначені основні положення та деталізовано порядок відпрацювання бойового документа. Проблемних питань щодо його відпрацювання не було.

Таким чином, згідно акту службового розслідування, в діях капітана ОСОБА_11 вбачається порушення вимог статті 30 розділу 1 частини 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та невиконання п.3, 4, 6 розділу 5 функціональних обов`язків офіцера відділу поточних операцій штабу військової частини НОМЕР_1 .

Порушення вказаних вимог статей Статуту вчинені з особистої некомпетентності та низьким рівнем виконавчої дисципліни.

Згідно акту проведення службового розслідування запропоновано притягнути офіцера відділу поточних операцій штабу військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_12 до дисциплінарної відповідальності та оголосити «догану».

Враховуючи викладені в акті обставини та у зв`язку з невиконанням позивачем наказу безпосереднього начальника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у командира військової частини НОМЕР_1 були обґрунтовані підстави для прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, а саме оголошення догани, з чим погоджується колегія суддів.

В апеляційній скарзі позивач посилається на ту обставину, що його не було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 172-10 КУпАП «Відмова від виконання законних вимог командира (начальника)».

Апеляційний суд не приймає до у ваги таке посилання, оскільки адміністративна та дисциплінарна відповідальність особи мають різні правові підстави. Відсутність відповідного провадження або рішення уповноваженого органу у справі про адміністративне правопорушення не може бути обставиною, що перешкоджає дисциплінарному провадженню.

Крім того, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

Стаття 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначає, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до дисциплінарної відповідальності.

Згідно із статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Згідно із статтями 97, 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Так, суд звертає увагу, що в оскаржуваному наказі від 17.05.2021 року №15 встановлено, якими конкретно неправомірними діями позивач вчинив порушення, зазначені конкретні норми законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було ним порушено, ступінь та форму вини позивача.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що притягненню військовослужбовця до відповідальності повинне передувати проведення службового розслідування, у ході якого встановлюються обставини, зазначені у пункті 3 розділу 2 Порядку №608.

Таким чином, відповідачем правильно застосовано норми законодавства щодо проведення службового розслідування, а тому наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2021 року №15 «Про результати службового розслідування» є правомірним.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної заяви.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин норми наказу Міністерства оборони України від 15 березня 2004 року №82 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України», оскільки вказаний правовий акт втратив чинність до виникнення спірних правовідносин.

На час виникнення спірних правовідносин діяв «Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608, норми кого і застосовано судом апеляційної інстанції.

Вказане помилкове застосування судом першої інстанції норм права не вплинуло на правильність висновків суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів хоча і погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовної заяви, проте у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне змінити рішення в частині обґрунтування висновків суду.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Оскільки дана є незначною, розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року в адміністративній справі №160/8556/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року в адміністративній справі № 160/8556/21 змінити в частині обґрунтування висновків суду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак