Справа № 761/11357/20
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідачів Бургим М.П. - поліцейського взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП Меняйла Микити Валерійовича та Департаменту патрульної поліції на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП Меняйла Микити Валерійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до поліцейського взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП Меняйла Микити Валерійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якому просив:

- визнати дії поліцейського взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП Меняйла Микити Валерійовича щодо складання постанови серії ДПО18 №58856 про накладення адміністративного стягнення за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП від 06 квітня 2020 р. незаконними;

- визнати незаконною та скасувати постанову серії ДПО18 №58856 про накладення адміністративного стягнення за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП від 06 квітня 2020 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник відповідачів Бургим М.П. - поліцейського взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП Меняйла Микити Валерійовича та Департаменту патрульної поліції звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.05.2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача на підтвердження обставин вчинення правопорушення було надано до суду відеозапис з місця правопорушення, однак, не зважаючи на те, що згідно ст. 71 КАС України, доказами по справі є також пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у оскаржуваній постанові, не надано будь-якої оцінки поясненням позивача та не перевірено обставин щодо належного стану дорожнього покриття, а саме твердження сторони відповідача, що стан дорожнього покриття на даній ділянці дороги має належний стан, після капітального ремонту, зробленого у 2018 року, жодним чином не підтверджено і не перевірено, з огляду на що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 №588856 від 06 квітня 2020 р. підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 588856, 06 квітня 2020 року о 140 год. 15 хв. На 98 км автодороги «Київ-Чернігів-Н.Яриловичі» в м. Кіпті, Козелецького р-ну, Чернігівської обл., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по крайній лівій смузі, не маючи наміру здійснити поворот ліворуч, в той час коли права смуга руху не була зайнята, чим порушив вимоги п.11.5 ПДР, у зв`язку з чим і було винесену спірну постанову, якою до позивача застосовано відповідальність, передбачену ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

02.07.2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року.

Відповідно до ст. ст. 1 та 13 Закону України «Про Національну поліцію» поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом N 1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 4 Розділу І, п. 2 Розділу III Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу; постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, приписами ч. 2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Так, ч. ч. 9, 10 Розділ ІІІ Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч.ч. 1, 2 розділу ІV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Так, статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.11.5 ПДР на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача на підтвердження обставин вчинення правопорушення було надано до суду відеозапис з місця правопорушення, однак, не зважаючи на те, що згідно ст. 71 КАС України, доказами по справі є також пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у оскаржуваній постанові, не надано будь-якої оцінки поясненням позивача та не перевірено обставин щодо належного стану дорожнього покриття, а саме твердження сторони відповідача, що стан дорожнього покриття на даній ділянці дороги має належний стан, після капітального ремонту, зробленого у 2018 року, жодним чином не підтверджено і не перевірено.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на наступному.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1,4 статті 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів наголошує, що відповідачем, не виконано обов`язку щодо доведення правомірності прийнятого ним рішення, було надано запис із портативного відеорегістратора «БК ОВ00130», який колегією суддів був переглянутий із якого вбачається, що ТЗ Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по крайній лівій смузі при вільній правій на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, більше того, позивач вказаного факту у позові не заперечує, втім зазначає, що здійснював маневр по об`їзду дорожнього покриття, що знаходилось у неналежному стані, втім такі доводи спростовуються записом, що міститься в матеріалах справи.

Інших доводів, які б обґрунтовували протиправність винесеної постанови, доводи позову не містять, в той час як належними доказами у справі підтверджено порушення ОСОБА_1 вимог п. 11.5 ПДР, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу представника відповідачів Бургим М.П. - поліцейського взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП Меняйла Микити Валерійовича та Департаменту патрульної поліції - задовольнити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 272, 311, 317, 321, 322 КАС України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідачів Бургим М.П. - поліцейського взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП Меняйла Микити Валерійовича та Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків