Справа № 120/17882/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 грудня 2021 р. Справа № 120/17882/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи заяву громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про забезпечення позову до подання позовної заяви, інша особа, яка може отримати статус відповідача Соболівська сільська рада Гайсинського району Вінницької області

ВСТАНОВИВ:

09.12.2021 до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка подана їхнім представником ОСОБА_6 , про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Соболівській сільській раді Гайсинського району Вінницької області вчиняти будь-які дії щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :06:002:0482, :06:002:0483, :06:002:0484, :06:002:0485, :06:002:0486, а саме: передавати зазначені земельні ділянки у власність або у користування, іншим чином розпоряджатися земельними ділянками, виставляти на земельні торги (аукціони), змінювати їх конфігурацію, межі, змінювати цільове призначення, змінювати склад угідь, змінювати кадастрові номери, вчиняти дії щодо поділу земельних ділянок, надавати дозволи на виготовлення технічної документації та проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та затверджувати третім особам розроблені технічні документації та проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а також вчиняти інші дії, які можуть стати підставою для внесення відомостей до Державного реєстру речових права на нерухоме майно щодо зазначених земельних ділянок до набрання рішення по даній адміністративній справи законної сили.

Подана заява мотивована тим, що згідно рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.10.2021 по справі №120/8967/21-а, яке набрало законної сили 22.11.2021, зобов`язано Соболівську сільську раду прийняти рішення, яким надати дозволи гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею по 2 га для кожного окремо на території Соболівської сільської ради (за межами населених пунктів) Гайсинського району Вінницької області.

Однак, як зазначає представник заявників, із відомостей Публічної кадастрової карти йому стало відомо, що на зазначених позивачами у викопіюваннях земельних ділянках в Державному земельному кадастрі України реєструються земельні ділянки з кадастровими номерами :06:002:0482, :06:002:0483, :06:002:0484, :06:002:0485, :06:002:0486. Зазначені земельні ділянки були сформовані та зареєстровані 24.11.2021, 29.11.2021 та 30.11.2021 року на підставі розроблених проектів землеустрою Центральною регіональною філією ДП "УкрДАГП".

За таких обставин заявники вважають, що у випадку затвердження Соболівською сільською радою розроблених проектів землеустрою, передачі земельних ділянок у власність та реєстрації права приватної власності за іншими громадянами, позивачі будуть позбавлені можливості завершити процедуру оформлення права власності на бажані земельні ділянки.

Окрім того заявники стверджують, що у разі невжиття вказаних заходів забезпечення позову для них настануть такі негативні наслідки, які зумовлять виникнення інших судових спорів, у зв`язку з чим відновлення порушених прав буде вкрай затрудженим.

Вищевикладені обставини, на переконання заявників, вказують на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди їхнім правам та інтересам до ухвалення рішення у справі, а також те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Частиною 1 статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Вирішуючи питання про наявність обставин, що дають підстави для забезпечення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Тобто, забезпечення позову - це надання заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом (правовий висновок викладено у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

Як уже наголошувалося судом, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відтак, прийняття рішення про забезпечення позову можливе лише в разі наявності обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року N 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Також, вирішуючи заяву про забезпечення позову суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін та рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту. Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Так, при оцінці підстав для забезпечення позову у визначений заявниками спосіб суд першочергово враховує те, що необхідність забезпечення позову обґрунтована наслідками можливого виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 120/8967/21-а, яким Соболівську сільську раду зобов`язано прийняти рішення про надання заявникам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель комунальної власності, орієнтовною площею 2,00 га (для кожного з них), розташованої на території Соболівської сільської ради (за межами населених пунктів) Гайсинського району Вінницької області.

Заявники зауважують, що на даний час існує небезпека того, що відповідні земельні ділянки будуть передані у власність іншим особам, які також претендують та ці ж земельні ділянки, та які уже отримали дозвіл Соболівської сільської ради на розроблення відповідних проектів землеустрою.

Однак суд вважає, що такі передумови не можуть бути вагомими аргументами для вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, як зазначено в пункті 38 постанови Верховного Суду від 12 квітня 2019 року у справі № 461/10926/15-а, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки. Тобто, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на відповідний орган обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.

Більше того суд враховує, що процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

Натомість, зі встановлених обставин справи слідує, що наразі позивачі мають лише намір отримати у суб`єкта владних повноважень Соболівської сільської ради відповідне рішення про надання їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо бажаної для них земельної ділянки. На даний час такого рішення сільська рада іще не приймала, а тому жодних юридичних прав щодо спірної земельної ділянки у заявників не виникло. Відтак, доводи останніх про те, що в майбутньому вони не зможуть завершити процедуру оформлення права власності на бажані земельні ділянки ґрунтуються виключно на припущеннях, позаяк у межах спірних правовідносин не є завершеною іще перша стадія передачі земельної ділянки отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Крім того, щодо можливості виконання Соболівською сільської радою рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 120/8967/21-а, яке, як вважають заявники набрало законної сили 22.11.2021, то суд звертає увагу, що згідно інформації, яка міститься в КП «Діловодство спеціалізованого суду», 22.11.2021 до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга Соболівської сільської ради на згадане судове рішення.

Як зазначено у статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Отже, за таких обставин суд вважає, що наразі рішення суду від 20.10.2021 у справі № 120/8967/21-а є таким що не набрало законної сили, а тому і обґрунтування заявниками своєї заяви про забезпечення позову з посиланням на обставини реалізації правових наслідків виконання такого судового рішення є безпідставними.

Вищевикладені обставини лише додатково вказують на те, що наразі будь-яких прав у заявників на спірні земельні ділянки не виникло. Як наслідок, в цьому випадку є недоречним посилання останніх на можливість оскарження інших рішень Соболівської сільської ради про надання дозволів на виготовлення проекту землеустрою третім особам та скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі України, позаяк суду не надано доказів про те, що станом на момент розгляду цієї заяви такі рішення чи дії відповідача реально порушують охоронювані законом права та інтереси заявників, як і не вказано правових підстав, за яких такі рішення чи дії відповідача можуть бути визнані протиправними.

Також суд враховує, що згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.10.2019 року по справі № 640/435/19, посилання особи на можливе порушення її прав в майбутньому, не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову. В даному випадку важливим є дотримання співмірності між заходами забезпечення позову та заявленими вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову слідує, що відносно інших осіб (фізичних осіб) в Державному земельному кадастрі сформовані та зареєстровані 24.11.2021, 29.11.2021 та 30.11.2021 земельні ділянки на підставі розроблених проектів землеустрою Центральною регіональною філією ДП «УкрДАГП». Наведене вказує на те, що відносно таких осіб процес передачі земельних ділянок у власність перебуває у завершальній стадії, чого не можна сказати відносно заявників у цій справі, які навіть не отримали відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою. А тому, забезпечення позову у той спосіб, про який просять заявники, фактично призведе до ситуації, при якій інші особи будуть обмежені у завершенні реалізації свого права на отримання у власність вільної земельної ділянки. Тобто, в цьому випадку негативні наслідки для інших осіб у випадку забезпечення позову можуть бути значно більшими за ті наслідки, які можуть настати для заявників, якщо позов не буде забезпечений.

Суд зазначає, що заявниками не було наведено переконливих доводів щодо існування на момент звернення з даною заявою очевидної небезпеки заподіяння шкоди їхнім інтересам без вжиття заходів забезпечення позову, а також доказів, які б свідчили про очевидність протиправності рішення та дій відповідача.

Підводячи підсумок вищевикладеному суд враховує, що саме суб`єкт звернення із відповідною заявою про вжиття заходів забезпечення позову повинен обґрунтувати існуванням передбачених статтею 150 КАС України підстав для забезпечення позову. Такий висновок узгоджується із нормою частини 1 статті 9 КАС України, в силу якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи з викладених заявниками обставин та вищенаведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 150 - 154, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович