Справа № 640/17431/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Єгорової Н.М., Степанюка А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Матвєєвої С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року за заявою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, звернулась до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом:

- зупинення дії наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 03.06.2021 року №2001/5 частково, в частині виконання пунктів 3 та 6 наказу, на час розгляду судом даної адміністративної справи, до моменту прийняття рішення по справі;

- заборони Міністерству юстиції України вчиняти будь-які дії, направлені на тимчасове блокування Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на час розгляду даної справи, до моменту прийняття рішення по справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 заяву Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задоволено частково:

Зупинено дію пунктів 3 та 6 наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 03.06.2021 року №2001/5 до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 03.06.2021 року №2001/5 «Про задоволення скарги»

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що доводи позивача щодо порушення її права на працю є необгрунтованими з тих підстав, що вона не позбавлена права на працю, оскільки вправі здійснювати нотаріальну діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації нерухомого майна.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року за заявою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06 грудня 2021 року.

Позивач та/або його представник, треті особи, будучи належним чином повідомлені про судовий розгляд, у відкрите судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача підтримала правову позицію суду першої інстанції, а також доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, та просила останню залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 червня 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва зареєстровано заяву Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом:

зупинення дії наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 03.06.2021 року №2001/5 частково, в частині виконання пунктів 3 та 6 наказу, на час розгляду судом даної адміністративної справи, до моменту прийняття рішення по справі;

заборони Міністерству юстиції України вчиняти будь-які дії, направлені на тимчасове блокування Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на час розгляду даної справи, до моменту прийняття рішення по справі.

В обгрунтування позивач зазначила, що спірний наказ порушує її право на працю, оскільки трудова діяльність приватних нотаріусів, безпосередньо пов`язана з доступом до єдиних та державних реєстрів, а тому, у випадку не зупинення дії вказаного Наказу, позивач буде позбавлена можливості здійснювати свою діяльність, що завдасть непоправної шкоди, в тому числі матеріального характеру.

Також, позивач вказувала про наянвість очевидних ознак протиправності оскаржуваного акту, виданого Міністерством юстиції України. .

Суд першої інстанції заяву позивача про вжиття заходів забезпечення до подання позову задовольнив частково та зазначив, що оскаржуваним наказом відповідача заявника позбавлено можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності. При цьому, у заявника є зобов`язання перед державою у вигляді сплати податків, не зважаючи на фактичне зупинення її професійної діяльності на підставі оскаржуваного наказу.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Для застосування заходів забезпечення адміністративного позову обов`язковою умовою є встановлення судом хоча б однієї із таких обставин:

- існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів;

- необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому;

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008р. N 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частинами першою, другою статті 37 Закону №1952-IV передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги:

1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора;

2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації прав.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

Пунктом 2 частини другої статті 37-1 Закону№1952-IV передбачено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.

Відповідно до абзацу 3 частини третьої статті 37-1 Закону №1952-IV у разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора, акредитованого суб`єкта державної реєстрації прав.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач посилалась на те, що невжиття заходів по забезпеченню позову створює очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, та вказувала, що спірний наказ порушує її право на працю, оскільки трудова діяльність приватних нотаріусів, безпосередньо пов`язана з доступом до єдиних та державних реєстрів.

В контексті вищевикладених доводів апеляційний суд наголошує, що інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі. Однак, застосовуючи такий інститут, необхідно перш за все враховувати його мету та запобігати вирішенню спору у справі шляхом задоволення заяви про забезпечення позову.

Суд першої інстанції, задовольнивши частково заяву Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову, фактично надав доступ до Реєстру особі, чим частково вирішив по суті спір.

Також, колегія суддів вважає, що у випадку тимчасового блокування доступу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вона не позбавлена права на працю та має право здійснювати діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних, фізичних осіб-підприємців, що спростовує доводи стосовно фактичного позбавлення відповідачем можливості отримання позивачем доходу від своєї професійної діяльності.

Аналогічна правова позиція є сталою та була неодноразово викладена Верховним Судом в постановах від 19 червня 2018 року у справі №826/9263/17, від 1 жовтня 2019 року у справі №420/912/19, від 21 листопада 2019 року у справі №420/1065/19, від 12 лютого 2020 року у справі №824/902/19-а, від 24 квітня 2020 року у справі №160/9698/19, від 23 липня 2020 року у справі №640/12935/20, від 3 грудня 2020 року у справі №580/3884/19, від 21 січня 2021 року у справі № 420/4262/19.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд ввважає, що зазначені позивачем у заяві про вжиття заходів забезпечення позову доводи не свідчать про наявність підстав для вжиття таких заходів, передбачених статтею 151 КАС України.

За таких обставин суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, дійшов необґрунтованого висновку про наявність мотивів щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль, оскільки обставин щодо того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду в справі, не встановлено.

У заяві про вжиття заходів забезпечення позову зазначено, що винесене відповідачем оскаржуване рішення містить очевидні ознаки протиправності.

Колегія суддів звертає увагу, що Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові від 29.09.2016 № 14 зазначив, що рішення, дії чи бездіяльність мають очевидні ознаки протиправності, якщо вони істотно суперечать чинному законодавству.

Так, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що доводи позивача свідчать про істотне порушення вимог чинного законодавства при прийнятті відповідачем оскаржуваного рішення, оскільки без вивчення та оцінки у ході судового розгляду по суті спору всіх обставин справи, дійти висновку про протиправність оскаржуваного рішення неможливо.

Викладене свідчить про непропорційність та неспівмірність застосованих судом заходів забезпечення позову, оскільки правова оцінка питань правомірності оскаржуваного рішення в межах наведених позивачем доводів має надаватися судами під час розгляду справи по суті.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми процесального права та необґрунтовано прийняв рішення про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення у цій справі, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заяви Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову - скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 09 грудня 2021 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.М. Єгорова,

А.Г. Степанюк