Справа № 127/27155/21
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/27155/21

Головуючий у 1-й інстанції: Михайленко А.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

08 грудня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора УПП у Вінницькій області Чикаленко Анастасії Олегівни, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора УПП у Вінницькій області Чикаленко Анастасії Олегівни та до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії серії ЕАО № 4862569 від 05.10.2021 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. ст. 122 КУпАП.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи.

Так, на переконання апелянта, фактичні обставини справи свідчать, що місце, у якому здійснив стоянку позивач, не було позначено відповідними дорожніми знаками 5.38 "Місце стоянки" та табличкою 7.17 "Особи з інвалідністю" або відповідною дорожньою розміткою аналогічного змісту до зазначених вище знаків.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За правилами п.п. 1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів справи, що 05.10.2021 Інспектором УПП у Вінницькій області Чикаленко А.О. відносно позивача винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4862569.

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 05.10.2021 року о 11:11 годині, керуючи транспортним засобом Кіа Магентіс, номерний знак НОМЕР_1 , у м. Вінниці по вулиці Пирогова, 49, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 5.38 із табличкою 1.17 без відповідних дозвільних документів, чим порушив п. 33 ПДР України, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 6 ст.122 КУпАП, у зв`язку з чим прийнято рішення про застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку даним правовідносинам та задовольняючи позов, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП та як наслідок, правомірності накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на підставі оскаржуваної постанови у мінімальному розмірі.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до пункту 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно оскаржуваної постанови встановлено, що позивач порушив пункт 8.4 Правил дорожнього руху України.

Так, за приписами визначеними пунктом 8.4 Правил дорожнього руху України дорожні знаки поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

З фото та відео фіксації обставин правопорушення вбачається, що 05.10.2021 під час несення служби екіпажем патрульної поліції було помічено автомобіль марки Кіа Магентіс, номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 , який в м. Вінниці по вул. Пирогова, 49 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знака 5.39 місце для стоянки з додаткового табличками:

- 7.2.5 зона дії,

- 7.6.4 спосіб поставлення транспортних засобів,

- 7.17 інваліди.

Факт керування ОСОБА_1 автомобілем марки Кіа Магентіс, номерний знак НОМЕР_1 , позивачем не оспорювався, а тому, в силу частини статті 78 КАС України ця обставина не підлягає доказуванню.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з того, що найменування дорожніх знаків, табличок до них та сфера їх застосування регулюється главою 33 Правил дорожнього руху України.

Вказаною главою передбачено наступне:

Знак 5.39 - "Зона стоянки" - Визначає зону, де дозволена стоянка, за умов, що зазначаються на знакові або додаткових табличках під ним.

Таблички 7.2.5, 7.2.6 - Позначають напрямок і зону дії знаків 3.34-3.37 у разі заборони зупинки або стоянки вздовж однієї сторони майдану, фасаду забудови та ін. У разі застосування разом із заборонними знаками таблички зменшують зону дії знаків.

Знак 3.34 "Зупинку заборонено". Забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Знак 3.35 "Стоянку заборонено". Забороняється стоянка усіх транспортних засобів.

Знак 3.36 "Стоянку заборонено в непарні числа місяця".

Знак 3.37 "Стоянку заборонено в парні числа місяця".

Таблички 7.6.1-7.6.5 "Спосіб поставлення транспортного засобу на стоянку". Позначають: 7.6.2-7.6.5 - спосіб поставлення легкових автомобілів і мотоциклів на стоянці біля тротуару та з його використанням. У населених пунктах, де стоянка дозволена на лівому боці вулиці, можуть бути застосовані таблички 7.6.1-7.6.5 із дзеркальним зображенням символів.

Табличка 7.17 "Особи з інвалідністю". Означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак Водій з інвалідністю відповідно до вимог цих Правил.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що таблички 7.2.5 та 7.2.6 можуть позначати виключно напрямок і зону дії забороняючих знаків 3.34-3.37 (зупинку заборонено, стоянку заборонено, стоянку заборонено в непарні числа місяця, стоянку заборонено в парні числа місяця).

Однак, встановлення таблички 7.2.5 до дорожнього знака 5.39 - "Зона стоянки" суперечить Правилам дорожнього руху.

Крім того, як зазначено вище, табличка 7.17 "Особи з інвалідністю" означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю" відповідно до вимог цих Правил.

З наведеного слідує висновок про те, що табличка 7.17 "Особи з інвалідністю" застосовується виключно до знака 5.38 "Місце для стоянки".

Застосування ж таблички 7.17 "Особи з інвалідністю" зі знаком 5.39 - "Зона стоянки" також суперечить вимогам Правил дорожнього руху.

Зазначений висновок узгоджується з Національним стандартом України ДСТУ 4100-2014, відповідно до якого:

пункт 10.9.6 - таблички 7.2.5 - 7.2.6 "Зона дії" повинні застосовуватися тільки зі знаками 3.34-3.37;

пункт 10.9.21 табличка 7.17 "Особи з інвалідністю" повинна застосовуватися зі знаком 5.38 і зазначає стоянковий майданчик (або спеціально відведену його частину), відведений для стоянки транспортних засобів, якими керують інваліди.

Відтак, одночасне застосування дорожнього знака 5.39 "Зона стоянки" з додатковими табличками 7.2.5 "Зона дії" та 7.17 "Особи з інвалідністю" суперечить Правилам дорожнього руху, що виключає можливість притягнення особи до відповідальності за порушення правил зупинки в зоні дії таких знаків.

З огляду на наведене, вимоги позивача про скасування постанови серії ЕАО № 4862569 від 05.10.2021 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас, судова колегія зауважує, що відповідно до частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, зокрема, відомості про: транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Верховний Суд також звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Колегією суддів встановлено, що оскаржувана постанова серії ЕАО № 4862569 від 05.10.2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам частини 3 статті 283 КУпАП адже не містить інформації про фіксацію правопорушення технічними засобами, що нівелює доказове значення наданого відповідачем відеозапису.

Відтак, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів порушення позивачем вимог ПДР України.

Таким чином, в порушення вказаних норм КУпАП, відповідач при винесенні оскаржуваної постанови керувався власними припущеннями щодо вчинення позивачем вказаного правопорушення, що є неприпустимим та також свідчить про протиправність спірної постанови відповідача.

Наведені вище обставини дають підстави суду апеляційної інстанції не погодитись з висновком суду першої інстанції, як таким, що повністю спростовується доводами апеляційної скарги.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Частиною 6 ст. 139 КАС України вказано, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Водночас, про витрати на професійну правничу допомогу йдеться у статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору від 05.10.2021 року про надання правничої допомоги; акт виконання робіт по договору від 05.10.2021 року, складений 07.10.2021 року, та квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 07.10.2021 року на суму 1500 грн.

Судова колегія зазначає, що при вирішенні питання щодо відшкодування позивачу витрат, суд враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг, складність справи, кількість витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірність обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням обставин справи, а саме: виходячи з обсягу та характеру доказів у справі, виходячи з фактично витраченого представником позивача часу, колегія суддів вважає розмір вартості наданих послуг співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак, вимоги про відшкодування 1500 грн. як витрат на правничу допомогу - обґрунтованими.

Водночас, згідно квитанції №13394 від 08.10.2021 року позивачем сплачено 454 грн. судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції та згідно квитанції №0.0..1 від 23.11.2021 року - 681 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

За вказаних обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Департаменту патрульної поліції, підлягає стягненню 1500 грн. витрат на правничу допомогу та 1135 грн. судових витрат понесених на сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора УПП у Вінницькій області Чикаленко Анастасії Олегівни, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4862569 від 05.10.2021 року, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. понесених судових витрат у вигляді сплати судового збору та 1500 (одна тисяча п`ятсот тисяч) грн. витрат на правничу допомогу.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.