Справа № 806/1047/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1047/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

08 грудня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки, виданої прокуратурою Житомирської області №18/277 від 02.10.2017 про складові заробітної плати станом на 01.12.2015 у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" у розмірі 90% від суми заробітної плати;

- зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років у відповідності до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 15.01.2011 року (що діяла на момент призначення пенсії за вислугою років) у розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у довідці, виданої прокуратурою Житомирської області №18/277 від 02.10.2017, починаючи з 01.10.2017 без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за 12 місяців, що передували зверненню за перерахунком, тобто з 01.10.2016.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

03 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року за виключними обставинами.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року у справі №806/1047/18 за виключними обставинами, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року у справі №806/1047/18 залишено в силі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення її заяви про перегляд рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року №806/1047/18 за виключними обставинами, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач відзначив про невжиття Житомирським окружним адміністративним судом заходів для ефективного захисту прав особи та відновлення її порушених прав на перерахунок пенсії через тривалу законодавчу невизначеність та бездіяльність Кабінету Міністрів України.

Так, на переконання апелянта, норма, яка передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок, після прийняття рішення Конституційним Судом України відновила чинність і є підставою для перегляду рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року за виключними обставинами та ухвалення нового судового рішення, яким її позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідач правом подання апеляційної скарги не скористався.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з серпня 2011 року отримує пенсію за вислугою років, обчислену відповідно до вимог статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в розмірі 90% середньомісячного заробітку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" затверджено нові схеми посадових окладів працівникам органів прокуратури.

В жовтні 2017 року позивач звернулась до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 "Про впорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів".

Листом від 08 листопада 2017 року №16833/05 Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивачапро відмову у проведенні перерахунку її пенсії, у зв`язку з відсутністю підстав, оскільки відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" із 01 червня 2015 року пенсії прокурорським працівникам не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Не погоджуючись із отриманою відмовою у здійсненні перерахунку пенсії, позивач звернулась до суду із позовом, який рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року залишено без задоволення.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення позивача до органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії положення статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" щодо порядку перерахунку пенсій втратили чинність, а відповідних умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було, а тому у пенсійного органу не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

В січні 2020 року позивач звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд рішення від 27 квітня 2018 року за виключними обставинами, посилаючись на факт прийняття рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)2019, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення та установлено порядок виконання цього рішення. На переконання апелянта, після прийняття рішення Конституційним Судом України норма, яка передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок, відновила чинність, що є підставою для перегляду рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року за виключними обставинами та ухвалення нового судового рішення, яким його позовні вимоги слід задовольнити.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про перегляд рішення від 27 квітня 2020 року за виключними обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 №1013, з прийняттям якої позивач пов`язує виникнення у неї права на перерахунок пенсії, а також на час її звернення до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ, що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність. При цьому, постанова Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 №1013, якою підвищено розміри заробітної плати працівникам прокуратури та яка відповідно до п.6 застосовується з 1 грудня 2015 року, не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючих працівників прокуратури.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" передбачено пенсійне забезпечення працівників прокуратури.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII внесено зміни до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" та частину 18 викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

15 липня 2015 року набув чинності Закон України "Про прокуратуру", відповідно до приписів Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закон України "Про прокуратуру", крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Таким чином, станом на час звернення ОСОБА_1 до органу пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії частини 13 та 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" втратили чинність.

Відповідно до частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" (чинної на час виникнення спірних відносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, станом на час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Зі змісту рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року встановлено, що суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дії (бездіяльність) відповідача та проведення перерахунку призначеної позивачу пенсії, позаяк чинним законодавством України скасовано право на перерахунок призначених пенсій прокурорів у зв`язку з підвищенням окладів з 01 січня 2015 року, а Кабінетом Міністрів України (відповідно до частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру") не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Частиною 2 статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційним Судом України в рішенні від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019 вказано про втрату чинності положеннями Закону №1697-VII з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, та установлено наступний порядок виконання цього Рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: "20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

Отже, з 13 грудня 2019 року втратили чинність положення частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" зі змінами, згідно із якими повноваження щодо визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури делеговано Кабінету Міністрів України.

Оскільки на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року положення частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" зі змінами діяли в редакції, відповідно до якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, мали визначатися Кабінетом Міністрів України, відтак, відсутні підстави вважати, що пенсійний орган діяв не на підставі і не у спосіб, що визначений Конституцією або законами України.

При цьому, відповідно до частини 6 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України при перегляді судового рішення за виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що станом на день звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії останній діяв відповідно до вимог чинного законодавства, адже на момент вчинення таких дій частина 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, яка передбачала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, була чинною. При цьому, суд не заперечує право позивача на перерахунок пенсії з огляду на вказане рішення Конституційного Суду України з 13 грудня 2019 року.

Таким чином, у даному випадку відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року за виключними обставинами, оскільки рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 не вплинуло на правильність висновків суду під час ухвалення постанови, про перегляд якої просить заявник.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 лютого 2021 року у справі №808/1628/18.

Також, суд апеляційної інстанції вважає доречним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин пункту 1 частини 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України яким передбачено, що підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Так, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року не може вважатися таким, що може бути виконаним, адже вказаним судовим рішенням відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Відповідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для її скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.