Справа № 640/5258/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5258/21 Суддя (судді) першої інстанції: Гарник К.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі - відповідач), в якому просив з урахування уточненої позовної заяви:

- визнати протиправною та скасувати постанову №62197594 від 29 грудня 2020 року Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення витрат виконавчого провадження з ОСОБА_1 на користь держави у сумі 400,00 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову №62197594 від 15 січня 2021 року Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення збору з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь держави у сумі 12000,00 грн, стягнення штрафу з ОСОБА_1 на користь держави в сумі 3400,00 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову №62197594 від 28 грудня 2020 року Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення штрафу з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь держави у сумі 1700,00 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову №641666369 від 15 січня 2021 року Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт коштів боржника.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що ФОП ОСОБА_1 не міг здійснювати та не здійснював експлуатацію паркувального майданчика на момент проведення 13.01.2021 року державним виконавцем Єзерською А.М. виконавчих дій на паркувальному майданчику за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки паркувальний майданчик експлуатується іншою особою.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Господарським судом міста Києва 17 березня 2020 року видано наказ №910/9628/19 про зобов`язання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 звільнити паркувальний майданчик за адресою: АДРЕСА_2 ) в межах ІІІ територіальної зони паркування міста Києва.

27 травня 2020 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтранспарксервіс» звернулось до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про примусове виконання вказаного вище наказу Господарського суду міста Києва.

02 червня 2020 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62197594 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 17 березня 2020 року №910/9628/19 про зобов`язання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 звільнити паркувальний майданчик за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ) в межах ІІІ територіальної зони паркування міста Києва, у пункті 2 резолютивної частини вказаної постанови зазначено, що боржника необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

У матеріалах виконавчої провадження №62197594 наявні вимоги державного виконавця від 15 жовтня 2020 року та від 21 жовтня 2020 року, в яких зазначено про дату та час проведення виконавчих дій щодо зобов`язання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 звільнити паркувальний майданчик за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ) в межах ІІІ територіальної зони паркування міста Києва.

27 жовтня 2020 року державним виконавцем складено акт, відповідно до якого виходом державного виконавця за вказаною вище адресою встановлено невиконання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 рішення суду.

13 листопада 2020 року державним виконавцем видано вимогу про призначення виконавчих дій щодо виконання рішення суду на 19 листопада 2020 року.

28 грудня 2020 року державним виконавцем видано вимогу, відповідно до якої проведення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 17 березня 2020 року призначено на 13 січня 2021 року.

28 грудня 2020 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №62197594 винесено постанову про накладення штрафу на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 у розмірі 1700,00 грн за невиконання рішення суду немайнового характеру.

13 січня 2021 року державним виконавцем складено акт, відповідно до якого виходом державного виконавця за вказаною вище адресою встановлено не виконання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 рішення суду, також з акта вбачається, що під час виходу державного виконавця до проведення виконавчих дій були залучені поняті та вихід відбувався у присутності представника стягувача, представник боржника був відсутній.

Постановою державного виконавця від 15 січня 2021 року з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 стягнуто розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 400,00 грн.

Також, 15 січня 2021 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження №64166369 прийнято постанову про арешт коштів боржника - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 19100,00 грн.

15 січня 2021 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №62197594 прийнято постанову про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 12000,00 грн.

15 січня 2021 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №62197594 прийнято постанову про накладення штрафу на Фізичну особи - підприємця ОСОБА_1 у розмірі 3400,00 грн за невиконання рішення суду.

Не погоджуючись з вказаними постановами державного виконавця, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що умовами укладеного з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 договору не визначено конкретної територіальної зони паркування за адресою: місто Київ, Дніпровський район, вул. Серафимовича, 3-А-3/1, а умовами договору, укладеного з позивачем, така зона була визначена, а тому суд не приймає до уваги твердження позивача щодо того, що саме фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 здійснюється експлуатація паркувального майданчика за вказаною адресою в межах ІІІ територіальної зони паркування міста Києва.

Колегія суддів не може погодитись із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 63 Закону № 1404-VIII, зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно частини 1 статті 75 Закону № 1404-VIII в разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз норм Закону № 1404-VIII надає підстави стверджувати, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/9628/19 від 19.11.2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2020 року, було зобов`язано ФОП ОСОБА_1 звільнити паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Івана Миколайчука, 3-А-3/1 (Серафимовича, 3-А - 3/1) в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва.

На підставі виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва 17 березня 2020 року видано наказ №910/9628/19.

У подальшому, Дніпровським районним відділом державної виконавчої у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №62197594.

28 грудня 2020 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №62197594 винесено постанову про накладення штрафу на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 у розмірі 1700,00 грн за невиконання рішення суду немайнового характеру.

29 грудня 2020 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №62197594 прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, відповідно до якої з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 стягнуто 400,00 грн розміру витрат виконавчого провадження.

13 січня 2021 року державним виконавцем здійснено виконавчі дії щодо рішення господарського суду та 15 січня 2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якого рішення суду не виконано та державним виконавцем направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення до органу досудового розслідування.

Разом з тим, 23 червня 2010 року між Комунальним підприємством «Дніпро-парксервіс» Дніпровської районної у місті Києві ради та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладено договір №10-5/6, відповідно до умов якого останній взяв в експлуатацію у оператора та зобов`язався здійснити організацію місць платного паркування, відстою та зберігання транспортних засобів на паркувальному майданчику, який знаходиться за адресою: місто Київ, Дніпровський район, вулиця Серафимовича, 3а - 3/1 (пункт 1.1. договору), строк дії договору відповідно до пункту 5.3. обумовлений сторонами до 31 грудня 2025 року.

Відповідно до копії акта приймання в експлуатацію паркувальних майданчиків до вказаного договору від 23 червня 2010 року, оператор передав, а фізична особа - підприємець ОСОБА_2 прийняв в експлуатацію паркувальний майданчик, який знаходиться за адресою: місто Київ, Дніпровський район, вулиця Серафимовича, 3а - 3/1.

23 червня 2020 року між сторонами вказаного вище договору підписано також протокол узгодження договірної ціни та кількості паркувальних місць, відповідно до якого така кількість складає 15 штук.

При цьому, згідно з відповіді фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на адвокатський запит від 20 лютого 2021 року, останній здійснює експлуатацію паркувального майданчика за адресою: місто Київ, вулиця І. Миколайчука, 3-а - 3/1 (Серафимовича, 3-а - 3/1) в межах ІІІ територіальної зони паркування міста Києва.

13 січня 2021 року під час проведення державним виконавцем виконавчих дій був присутній представник фізичною особи - підприємця ОСОБА_2 , який надав державному виконавцю копію договору №10-5/6 від 23 червня 2010 року та акта приймання в експлуатацію паркувальних майданчиків до договору відповідно.

Відтак, саме ФОП ОСОБА_2 здійснюється експлуатація паркувального майданчика за вказаною адресою в межах ІІІ територіальної зони паркування міста Києва.

Стосовно доводів відповідача, що умовами Договору, укладеного з ФОП ОСОБА_2 , не визначено конкретної територіальної зони паркування, колегія суддів зазначає наступне.

У додатку 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» викладено Положення про збір за місця для паркування транспортних засобів у м. Києві, яким визначено перелік паркувальних майданчиків, які закріплені за КП «Київтранспарксервіс».

Відповідно до цього переліку до спеціально обладнаний майданчик для паркування за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься саме до ІІІ територіальної зони паркування.

Апеляційний суд звертає увагу, що поділ міста Києва на паркувальні територіальні зони паркування було введено лише 23 червня 2011 року, тобто вже після укладення договору №10-5/6 від 23 червня 2010 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ФОП ОСОБА_1 не міг здійснювати експлуатацію паркувального майданчика на момент проведення 13.01.2021 року виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказаний паркувальний майданчик експлуатувався іншою особою.

Разом з тим, доказів того, що позивач не виконав рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 року, а саме не звільнив паркувальний майданчик до відкриття виконавчого провадження, матеріали справи не містять.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункта 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 40 Закону України № 1404-VІІІ передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, а початком примусового виконання у розумінні Закону України № 1404-VІІІ є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на обставини справи та наявні в матеріалах докази, колегія суддів вважає, що експлуатація зазначеного вище паркувального майданчика третьою особою ОСОБА_2 до відкриття виконавчого провадження №62197594, тобто до 02 червня 2020 року та відсутність доказів зворотнього, свідчить про те, що позивач виконав рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 року та звільнив паркувальний майданчик за адресою: АДРЕСА_1 , в межах ІІІ територіальної зони паркування міста Києва, а відтак відповідачем протиправно винесено постанову №62197594 від 15.01.2021 року про стягнення з позивача виконавчого збору у сумі 12000,00 грн. та постанову від 29.12.2020 року №62197594 про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 400, 00 грн.

За тими же підставами, колегія суддів вважає протиправним винесення постанови від 28.12.2020 року №62197594 про накладення штрафу та постанови від 15.01.2021 року №641666369 про арешт коштів боржника.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було здійснено повної та всебічної перевірки обставин справи, наданих доказів, не досліджено всі обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування, не надано оцінку аргументам відповідача.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №62197594 від 28 грудня 2020 року Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення штрафу з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь держави у сумі 1700,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову №62197594 від 29 грудня 2020 року Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення витрат виконавчого провадження з ОСОБА_1 на користь держави у сумі 400,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову №62197594 від 15 січня 2021 року Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення збору з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь держави у сумі 12000,00 грн, стягнення штрафу з ОСОБА_1 на користь держави в сумі 3400,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову №641666369 від 15 січня 2021 року Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт коштів боржника.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя І.В. Федотов

Судді Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко