Справа № 480/4142/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 р. Справа № 480/4142/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Тростянецької міської ради на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 р. (ухвалене суддею Павлічек В.О.) по справі № 480/4142/21 за позовом ОСОБА_1 до Тростянецької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Тростянецької міської ради Сумської області, в якому просила: визнати дії Тростянецької міської ради Сумської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати на час працевлаштування, відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 Закону України Про статус депутатів місцевих рад, з часу припинення повноважень на посаді секретаря Дернівської сільської ради Тростянецького району Сумської області за період, з 18.11.2020 р. по 18.05.2021 р. протиправними; зобов`язати Тростянецьку міську раду Сумської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату, яку вона одержувала на виборній посаді секретаря Дернівської сільської ради Тростянецького району Сумської області на час працевлаштування з часу припинення повноважень секретаря, з 18.11.2020 р. по 18.05.2021 р. в сумі 54725 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Тростянецької міської ради, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців; зобов`язано Тростянецьку міську раду нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату на період працевлаштування, але не більше шести місяців, з 19.11.2020 р. по 19.05.2021 р.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", Кодексу законів про працю України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що згідно записів трудової книжки позивачка 31.08.2012 р. звільнена з посади вчителя біології Дернівського навчальновиховного комплексу Загальноосвітня школа І ступенів - дошкільний заклад на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с. 23).

03.09.2012 р. позивачка призначена на посаду секретаря Дернівської сільської ради.

18.11.2020 р. повноваження позивачки припинено на підставі п.п. 4 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо визнання територій та адміністративних центрів територіальних громад від 16.04.2020 р. № 562-ІХ ст. 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", про що зазначено в трудовій книжки позивача (а.с. 22).

02.12.2020 р. позивачка звернулася до Тростянецької міської ради із заявою з вимогою, зокрема, вирішити питання, передбачене ч. 2 ст. 33 Закону України Про статус депутатів місцевих рад (а.с. 11).

Тростянецька міська рада в листі від 15.12.2020 р. № 1859 зазначила про необхідність надання додаткових документів для вирішення питання щодо виплати середньої заробітної плати (а.с. 12).

18.12.2020 р. позивачка повторно звернулася до Тростянецької міської ради із новою заявою та вказаними документами та просила вирішити питання виплати їй середнього заробітку (а.с. 14).

Тростянецька міська рада в листі від 05.01.2021 р. № 16 зазначила, що пропонує позивачці працевлаштуватися в Полянський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів та запропонувала їй звернутися до керівника вказаного закладу (а.с. 15).

Позивачка листом від 19.01.2021 р. повідомила Тростянецьку міську раду про свою відмову від працевлаштування у Полянському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступеню в зв`язку із відсутністю вакантних посад і попросила розглянути питання щодо нарахування та виплати їй середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування (але не більше шести місяців) (а.с. 16).

19.02.2021 р. Тростянецька міська рада листом за вих. № 301 повідомила позивачку про свою відмову нараховувати та виплачувати їй середньомісячну заробітну плату, відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 Закону України Про статус депутатів місцевих рад, обґрунтувавши це її відмовою від працевлаштування в Полянський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступеню (а.с. 17).

Позивачка, вважаючи, що їй протиправно не проведено розрахунок по виплаті середньої заробітної плати за шість місяців на підставі ч. 2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи в частині позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності відповідача, що полягає в ненарахуванні та невиплаті середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 року №280/97-ВР (в подальшому - Закон №280/97-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону №280/97-ВР, секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Згідно із ч. 2 ст. 6 Закону України Про статус депутатів місцевих рад, депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у поза робочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 118 Кодексу законів про працю України (в подальшому - КЗпП України) встановлено, що працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 33 Закону України Про статус депутатів місцевих рад, у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі. З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.

Депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді. Час, коли колишній депутат тимчасово не працював у зв`язку з неможливістю надання йому попередньої або рівноцінної роботи (посади) безпосередньо після закінчення строку його повноважень, зараховується, але не більше шести місяців, до страхового стажу і стажу роботи (служби) за спеціальністю, за якою депутат працював до обрання у місцеву раду, де він виконував свої обов`язки на постійній основі.

Аналіз наведених правових норм вказує, що законодавством гарантується право особи на надання, після закінчення її повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади). У той же час, це право може бути реалізовано за умови наявності посади, або іншої рівноцінної посади.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.08.2020 р. у справі № 174/445/16-а, від 26.12.2019 р. у справі № 570/3880/16-а.

Отже, саме перебування у трудових відносинах безпосередньо до обрання на виборну посаду і є підставою для реалізації гарантій передбачених статтею 33 Закону України Про статус депутатів місцевих рад.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що під неможливістю надання відповідної роботи (посади) необхідно розуміти лише об`єктивну неможливість надати депутату місцевої ради, звільненому з виборної посади, попередньої посади через ліквідацію підприємства, установи, організації, її скорочення тощо.

Правові висновки аналогічного змісту, викладені в постановах Верховного Суду від 26.12.2019 р. у справі № 570/3880/16-а та від 09.12.2020 р. у справі № 275/318/16-а.

Таким чином, колишньому секретарю сільської ради гарантується збереження середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді, лише за умови неможливості надання йому попередньої роботи і виключно на період його працевлаштування, але не більше шести місяців. При цьому, необхідною умовою реалізації зазначеного права є неможливість працевлаштування на підприємстві, в установі чи організації, де він працював до обрання, або ж рівноцінній роботі (посаді).

Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка 31.08.2012 р. звільнена з посади вчителя біології Дернівського навчальновиховного комплексу Загальноосвітня школа І ступенів - дошкільний заклад на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України та 03.09.2012 р. призначена на посаду секретаря Дернівської сілької ради, а 18.11.2020 р. повноваження ОСОБА_1 припинено, на підставі п.п. 4 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо визнання територій та адміністративних центрів територіальних громад від 16.04.2020 р. № 562-ІХ ст. 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", про що зазначено в трудовій книжки позивачки.

Верховний Суд у своїй постанові від 23.05.2018 р. у справі № 219/2204/2016-ц зробив висновок, що гарантії, передбачені ч. 2 ст. 33 Закону України Про статус депутатів місцевих рад поширюються на колишніх секретарів сільради, які безпосередньо перед обранням на виборну посаду були працевлаштовані на іншій посаді і були звільнені з такого місця роботи на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП (перехід на виборну посаду).

Судовим розглядом встановлено, що 31.08.2012 р. ОСОБА_1 звільнена з посади вчителя біологіїї Дернівського навчальновиховного комплексу Загальноосвітня школа І ступенів - дошкільний заклад, у зв`язку з переходом на виборну посаду секретаря сільської ради, а вказаний учбовий заклад припинив діяльність шляхом ліквідації згідно з рішенням Тростянецької районної ради 7 скликання 42 сесії від 17.05.2019 р., що підтверджується довідкою № 01-20/920 від 27.11.2020 р. виданою Відділом освіти Тростянецької районної державної адміністратиції Сумської області (а.с. 20).

Тобто, позивачка позбавлена можливості працевлаштуватися на підприємстві, в установі чи організації, де вона працювала до обрання, або ж рівноцінній роботі (посаді).

Крім того, згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 16.12.2020 р. № 156/02.13-09 ОСОБА_1 на обліку в управлінні не перебуває та пенсію не отримує (а.с. 21).

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивачка має право на гарантовану ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" виплату середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у раді, на період працевлаштування.

Доводи апелянта, що ним вжито всіх заходів щодо працевлаштування позивачки, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки в даному випадку, доказів того, що позивачку працевлаштовано на попередній роботі (посаді) матеріали справи не містять, відсутні докази того, що їй надана інша рівнозначна робота (посада) на тому самому підприємстві, відсутня згода позивача на надання іншої роботи (посади) на іншому підприємстві, установі, організації.

Крім того, Законом України "Про статус депутатів місцевих рад" не передбачено обов`язку позивача доводити правомірність відмови попереднього роботодавця щодо працевлаштування.

Аналогічний висновок, викладено в постанові Верховного Суду від 25.10.2019 р. у справі № 345/3102/16-а.

Зі змісту листа від 05.01.2021 р. № 16 Тростянецької міської ради, наявного в матеріалах справи встановлено, що відповідач запропонував позивачу самостійно працевлаштуватися в Полянський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів, шляхом звернення до керівника вказаного закладу, при цьому будь якої визначеної посади позивачу запропоновано не було (а.с. 15).

Полянським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів надано лист, в якому повідомлено, що на час складання листа Тростянецькою міською радою від 05.01.2021 р. у закладі вакантними залишалися посади: психолога 0,25 ставки та керівника гуртка з фізичної культури 9 годин (а.с. 51), суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані посади не можна вважати рівнозначними посаді на якій працювала позивачка до переходу на виборну посаду, оскільки із запропонованих посад вони є інші, ніж займала позивачка до звільнення, окрім того знаходять у інших населених пунктах, що є суттєвою ознакою для працевлаштування.

Таким чином, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу середньомісячної заробітної плати за період з 19.11.2020 р. (наступного дня з дня припинення повноважень секретаря) відповідно до вимог ст. 33 Закону України "Про статус місцевих рад".

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту прав позивачки шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у ненарахуванні та невиплаті середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців, та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачці середньомісячну заробітну плату на період працевлаштування, але не більше шести місяців, з 19.11.2020 р. по 19.05.2021 р., оскільки відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачці середньомісячної заробітної плати за період з 19.11.2020 р., відповідно до вимог ст. 33 Закону України "Про статус місцевих рад".

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тростянецької міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 р. по справі № 480/4142/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова