Справа № 640/25308/19
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 640/25308/19

адміністративне провадження № К/9901/42099/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії №1 від 29 жовтня 2019 року №41 про неуспішне проходження прокурором відділу забезпечення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо транснаціональних груп та у банківській сфері Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 14 листопада 2019 року №1466ц по звільнення його з посади прокурора відділу забезпечення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо транснаціональних груп та у банківській сфері Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 20 листопада 2019 року; поновити його з 21 листопада 2019 року в Офісі Генерального прокурора на посаді прокурора відділу забезпечення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо транснаціональних груп та у банківській сфері Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Офісу Генерального прокурора або рівнозначній посаді в органах прокуратури; стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 21 листопада 2019 року у розмірі 2300969,80 грн; стягнути з Офісу Генерального прокурора 100000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням. Позов обґрунтовано тим, що в оскаржуваному наказі відсутні конкретні підстави звільнення, що спричинило правову невизначеність. Зазначає про ненастання події, з якою пов`язано застосування пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII. Також, вказує на те, що фактично відбулося перетворення Генеральної прокуратури України в Офіс Генерального прокурора, і на його переконання, норми Закону №1697-VII, якими прокурорів позбавлено прав та гарантій, передбачених Кодексом законів про працю України, є дискримінаційними, суперечать нормам Конституції України та звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 14 листопада 2019 року №1466ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо транснаціональних груп та у банківській сфері Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 20 листопада 2019 року. Поновлено позивача з 21 листопада 2019 року в Офісі Генерального прокурора на посаді прокурора відділу забезпечення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо транснаціональних груп та у банківській сфері Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України або рівнозначній посаді в органах прокуратури. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21 листопада 2019 року у сумі 2300969,80 грн. Стягнуто з відповідача 100000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року поновлено строк апеляційного оскарження та відкрито апеляційне провадження у справі №640/25308/19 за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено в позові.

17 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник просить переглянути оскаржене судове рішення на підставі пунктів 1,3,4 частини четвертої, підпунктів «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та підпунктів 1, 2, 4 частини другої статті 353 КАС України скасувати його та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурора та наказу про звільнення прокурора з цих підстав з органів прокуратури.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування положень підпункту 2 пункту 19 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-ІХ) у системному зв`язку з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII), сформованому , предметом спору у якій було правомірність звільнення прокурора з органів прокуратури через неуспішне проходження ним атестації.

У касаційній скарзі заявник послався на те, що правовідносини у справі №440/2682/20 не є подібними до спірних правовідносин, оскільки є розбіжності у етапах проходження атестації тому, на його думку, застосування висновку, сформованого саме у цій справі судом апеляційної інстанції є помилковим.

Суд відхиляє такі аргументи ОСОБА_1 , так як застосований судом апеляційної інстанції висновок Верховного Суду сформовано саме щодо питання правомірності звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII (ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури), у зв`язку з неуспішним проходженням ним атестації, а тому відповідає визначенню подібних правовідносин.

Відмінність обставин цієї справи від справи, на яку послався суд апеляційної інстанції не змінює правове регулювання спірних правовідносин, а отже висновок Верховного Суду, сформований у справі №440/2682/20 щодо застосування положень підпункту 2 пункту 19 "Прикінцевих і перехідних положень" Закону №113-ІХ у системному зв`язку з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII є застосовним у цій справі.

Зазначений висновок є загальним та підлягає застосуванню під час вирішення спорів у подібних правовідносинах, предметом спору в яких є саме правомірність звільнення прокурора через проходження ним атестації. Цей висновок підлягає застосуванню в усіх випадках, де прокурорами оскаржуються рішення комісій прийняті за результатами складення ними іспитів, як у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, так і у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (другий етап атестації).

Водночас Суд зазначає, що цей висновок застосовувався Верховним Судом і в інших справа, зокрема, під час перегляду справи №640/10373/20, обставини якої є подібними до спірних правовідносин.

З огляду на наведене Суд відхиляє аргументи ОСОБА_1 щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Також у касаційній скарзі ОСОБА_1 послався на положення пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України та підпунктів 1, 3, 4 частини другої статті 353 КАС України, щодо недослідження судом апеляційної інстанції доказів та необґрунтованого відхилення заяви щодо дослідження відповідних доказів та обставин, на підставі яких апеляційна скарга мала бути залишена без розгляду.

Ураховуючи те, що питання щодо поновлення пропущеного процесуального строку вирішено судом апеляційної інстанції під час відкриття апеляційного провадження, а за приписами частини третьої статті 328 КАС України ухвала про відкриття апеляційного провадження не може бути окремо оскаржена в касаційному порядку.

Верховний Суд наголошує, що для оскарження судового рішення недостатньо лише констатації підстав, визначених законом. Касаційна скарга повинна містити належні обгрунтування порушення норм матеріального чи процесувального права, які, на думку заявника, неправильно застосовані судом чи не застосовані.

Проте заявник касаційної скарги такі обгрунтування в частині оскарження судового рішення з підстав передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України не навів, тому Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених аргументів.

Верховний Суд також не бере до уваги аргументи касаційної скарги щодо винятковості цієї справи, оскільки такі мотиви не є самостійною підставою для касаційного оскарження зазначених судових рішень у цій справі, так як за нормами частини п`ятої статті 328 КАС України такі мотиви необхідно додатково зазначати виключно у разі оскарження судових рішень, перегляд яких у Верховному Суді не передбачено нормами КАС України.

Ураховуючи те, що інші доводи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, тлумачення норм законодавства, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини та незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

За таких обставин, Суд не враховує заперечення ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року про відкриття апеляційного провадження у справі.

Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про поновлення на роботі відмовити.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська