Справа № 320/225/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/225/19 Головуючий у 1 інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Грибан І.О.

Лічевецького І.О.

За участю секретаря Мельник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство-15339" до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Автотранспортне підприємство-15339" звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Н» № від 24.09.2018, прийняте суб`єктом владних повноважень - Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області, яким до позивача застосовано штраф на суму 556 280 грн.

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 142000-52 від 23.10.2018, надіслану суб`єктом владних повноважень - Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Н» № від 24.09.2018, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області, яким до позивача застосовано штраф. Визнано протиправним та скасовано податкову вимогу № 142000-52 від 23.10.2018, надіслану Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДПС у Київській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

19 листопада 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління ДПС у Київській області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи було відкладено.

22 листопада 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство-15339" надійшли письмові пояснення, у яких підтримує позицію суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Київській області просить замінити відповідача в порядку процесуального правонаступництва.

З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України №1200 від 18 грудня 2018 року утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №682-р від 21 серпня 2019 року, Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 р. № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС у Київській області.

Пунктом 2 Постанови № 893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Згідно пункту 3 Постанови № 893, права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

За приписами статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. № 227 (зі змінами), Державна податкова служба України видала наказ від 30.09.2020 р. № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ № 529), яким наказала утворити як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, а Департаменту правової роботи - подати державному реєстратору документи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідної інформації про утворення територіальних органів Державної податкової служби як її відокремлених підрозділів.

Відповідно до Наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 року №755, розпочато з 01.01.2021 року здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893.

Отже, з 01 січня 2021 року відбулося фактичне адміністративне правонаступництво, оскільки, саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання адміністративної компетенції від ліквідованого Головного управління ДПС у Київській області, як юридичної особи публічного права, до Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ().

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне замінити відповідача Головне управління ДФС у Київській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України ().

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Автотранспортне підприємство-15339» зареєстроване юридичною особою 03.11.1995.

У липні 2018 року посадовими особами Головного управління ДФС у Київській області проведено камеральну перевірку щодо своєчасності реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ПАТ «АТП-15339» (Акт від 12.07.2018 №1466/10-36-52-01-34/3118268).

В ході проведеної перевірки контролюючим органом за результатами аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено порушення ПАТ «АТП-15339» вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що полягає у несвоєчасній реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

ПрАТ "Автотранспортне підприємство-15339" подано заперечення на Акт перевірки, які податковим органом залишено без задоволення, а висновки Акту перевірки без змін.

На підставі висновків Акту перевірки та відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, Головним управління ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 24 вересня 2018 року №, яким до ПрАТ "Автотранспортне підприємство-15339" застосовано штраф на загальну суму 556201 грн., з них за затримку реєстрації: - на 15 і менше календарних днів - на суму ПДВ 25 824 грн. 69 коп. застосовано штраф у розмірі 10% на суму 2582 грн. 45 коп.; - від 16 до 30 календарних днів - на суму ПДВ 2 768 487 грн. застосовано штраф у розмірі 20% на суму 553 697 грн. 55 коп. та податкову вимогу від 23.10.2018 №142000-52 на суму 556279,00 грн.

Спірне податкове повідомлення-рішення було оскаржено ПрАТ "Автотранспортне підприємство-15339" в адміністративному порядку, однак, скарга була залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

В силу п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

В силу пункту 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Положеннями пункту 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до підпункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у Київській області проведено камеральну перевірку щодо своєчасності реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ПАТ «АТП-15339», за результатами якої складено Акт від 12 липня 2018 року №1466/10-36-52-01-34/3118268 (Т. 1 а.с. 204-207).

Вказаним Актом зазначено про порушення ПАТ «АТП-15339» граничних строків реєстрації податкових накладних в кількості 36 шт., складених у період з 23.12.2015 по 31.01.2016.

На підставі вищезазначеного Акту, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 24 квітня 2018 року №, яким до позивача застосовано штраф на загальну суму 556201 грн. з них за затримку реєстрації: - на 15 і менше календарних днів - на суму ПДВ 25 824 грн. 69 коп. застосовано штраф у розмірі 10% на суму 2582 грн. 45 коп.; - від 16 до 30 календарних днів - на суму ПДВ 2 768 487 грн. застосовано штраф у розмірі 20% на суму 553 697 грн. 55 коп. та податкову вимогу від 23.10.2018 №142000-52 на суму 556279,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що позивач виконав всі передбачені законодавством дії щодо укладення з контролюючим органом договору про визнання електронних документів.

Так, укладення Договору про визнання електронних документів підтверджується квитанцією № 1, згідно якої, Договір № 191220151 доставлено до Державної фіскальної служби України 19.12.2015 о 17 год. 08 хв., а також, квитанцією № 2, згідно якої, цей договір прийнято (Т. 1 а.с. 51-55).

Разом з тим, в період з 01 січня по 04 лютого 2016 року ПАТ «АТП-15339» з невідомих причин було позбавлено можливості реєструвати податкові накладні та подавати податкову звітність в електронному вигляді, тобто, фактично умови договору про визнання електронних документів контролюючим органом не виконувалися.

Із матеріалів справи вбачається, що податкові накладні складалися та своєчасно, у відповідності до вимог «Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010, направлялися на реєстрацію до ЄРПН, проте з незрозумілих причин ці податкові накладні не були зареєстровані, а можливість їх реєстрації у ЄРПН була поновлена лише після 04 лютого 2016 року.

У квитанціях до податкових накладних, які намагався зареєструвати позивач, було зазначено наступні причини їх неприйняття:

1) «Документ доставлено до ДФС України. Документ не прийнято, При необхідності виправте документ та відправте його знову... Виявлені помилки: Блок даних. Невірний підпис - сертифікат відсутній в базі сертифікатів (ЄДРПОУ: ' 03118268', серійний № ' 0ЕЕ68668', виданий ' ОСОБА_1 )»;

2) «Документ доставлено до ДФС України. Документ не прийнято. При необхідності виправте документ та відправте його знову... Порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, а саме: - ЄДРПОУ: '03118268'. Можливо, розірвано Договір про визнання електронної звітності».

Про те, що вищевказаний Договір про визнання електронних документів від 19 грудня 2015 року № 191220151 у період з 23.12.2015 по 31.01.2016 був чинним вказує те, що позивач намагався укласти нові договори про визнання електронних документів, а саме: від 05.01.2016 №191220151, від 06.01.2016 №060120162, від 12.01.2016 №120120163, від 15.01.2016 №120120163, від 21.01.2016 №120120163, від 25.01.2016 №120120163, від 31.01.2016 №120120163, однак, відповідно до Квитанцій №1 від 05.01.2016, від 06.01.2016, від 13.01.2016, від 15.01.2016, від 21.01.2016, від 25.01.2016, від 31.01.2016, в укладенні таких договорів було відмовлено, оскільки, Договір про визнання електронних документів від 19.12.2015 № 191220151 був чинний (Т. 1 а.с. 57-87).

Щодо відсутності в базі сертифікатів сертифікату виданого ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.

Матеріали справи свідчать, що підприємством було отримано електронний цифровий підпис на працівника ОСОБА_1 , якій надано право накладення електронного цифрового підпису.

Так, наявність у базі сертифікатів сертифікату у працівника ПрАТ «Автотранспортне підприємство-15339» ОСОБА_1 підтверджується інформацією з офіційного сайту Акредитованого центру сертифікації ключів «Україна» uakey.com.ua, відповідно до якої, підтверджується наявність у ОСОБА_1 сертифікату, який діяв у період з 16 лютого 2015 року по 15 лютого 2016 року (Т. 1 а.с. 55).

Вищевказане свідчить, що на час подання позивачем податкових накладних у ПАТ «АТП-15339» був діючий Договір про визнання електронних документів від 19 грудня 2015 року № 191220151, а також, працівник позивача ОСОБА_1 мала відповідний сертифікат.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач не одноразово звертався до контролюючого органу - Гадяцької ОДГП ГУ ДФС (Зіньківського відділення) і повідомляв про неможливість реєстрації податкових накладних, просив надати роз`яснення причин цієї ситуації та вимагав зареєструвати податкові накладні (листи №11 від 14.01.2016, №№16 та 17 від 15.01.2016) (Т. 1 а.с. 189-199).

Однак, у відповідь на вищевказані листи ПАТ «АТП-15339», Зіньківським відділенням Гадяцької ОДПІ в листі від 15.01.2016 року №36/10/16-11-15-065 викладено норми діючого законодавства щодо реєстрації податкових накладених і не надано жодної відповіді з приводу поставлених позивачем питань та заявлених вимог (Т. 1 а.с. 200-201).

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач виконав усі передбачені діючим законодавством дії, щоб зареєструвати податкові накладні, складені у період з 23.12.2015 по 31.01.2016, а також, що порушення строку реєстрації цих податкових накладних у ЄРПН сталося не з вини позивача. А тому, застосування до позивача штрафних санкцій є протиправним, оскільки, позивачем граничні терміни реєстрації порушені не були.

Щодо податкової накладної № 97 від 24.07.2018 року, то її не зареєстровано у ЄРПН, у зв`язку з тим, що 27.06.2017 відбулося несанкціоноване втручання в роботу комп`ютерних мереж позивача, внаслідок чого, сталося вірусне зараження серверів Товариства та часткове знищення первинної та бухгалтерської документації. Тому, Товариство тривалий час - до 17.08.2018 мало обмежений доступ до електронних документів щодо подання звітності та реєстрації податкових накладних.

На підтвердження вищевказаного, позивачем надано лист про фіксування факту вірусного втручання від 30.06.2017 р. вих. №06/2017 та відповідь Національної поліції України щодо внесення вказаного факту у реєстр досудових розслідувань від 11.07.2017 р. № 3351/38/03-2017.

Крім того, слід зазначити, що, відповідно до вимог п. 86.8 ст. 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення має бути прийнято протягом трьох робочих днів наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Матеріали справи свідчать, що Акт камеральної перевірки № 1466/10-36-52-01-34/3118268 складено 12 липня 2018 року, а вручено позивачу - 25 липня 2018 року.

Відповідь про результати розгляду заперечень ПАТ «АТП-15339» складено 08 серпня 2018 року та надіслано Товариству - 17 серпня 2018 року.

Водночас, податкове повідомлення-рішення контролюючим органом прийнято лише 24 вересня 2018 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 24 вересня 2018 року № було прийнято контролюючим органом після спливу десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки та після спливу трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків, що є порушенням вимог пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України.

Отже, прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення № від 24 вересня 2018 року з порушенням строку, визначеного законом для його прийняття, є грубим порушенням закону, що, в свою чергу, свідчить про протиправність такого рішення та наявність підстав для його скасування.

З приводу податкової вимоги Головного управління ДФС у Київській області від 23 жовтня 2018 року № 142000-52, слід зазначити наступне.

Згідно п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Оскаржувана податкова вимога направлена позивачу 25 жовтня 2018 року.

Оскільки, в даному випадку, на момент складення та надсилання податкової вимоги позивачем здійснювалося адміністративне оскарження податкового повідомлення-рішення, тому, визначене ним грошове зобов`язання не було узгодженим, а відтак, у позивача відсутній обов`язок його сплати і тому відсутній податковий борг.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у передбачені законодавством строки ПрАТ «Автотранспортне підприємство-15229» подано позовну заяву, тобто, триває процедура судового оскарження податкового повідомлення-рішення, і до її закінчення нарахована сума грошового зобов`язання не є узгодженою, а тому, і обов`язок її сплати у позивача відсутній.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області форми «Н» від 24.09.2018 № та податкову вимогу № 142000-52 від 23.10.2018.

Колегія суддів зазначає, що Головним управлінням ДПС у Київській області в апеляційній скарзі не наведено обґрунтувань, у чому полягає неправильність чи неповнота встановлення судом першої інстанції обставин справи або невірність застосування норм матеріального чи процесуального права, а сам зміст апеляційної скарги, полягає виключно на посиланні апелянта на норми законодавства, що регулюють спірні відносини та висновки Акту перевірки.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство-15339" та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

У відповідності до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Грибан І.О.

Лічевецький І.О.

Повний текст постанови виготовлено 09.12.2021 р.