Справа № 420/10123/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхтенко Л.Р., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 (, місцезнаходження: 68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Гаврила Музиченка, 31) до Південного офісу Держаудитслужби (місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, Код ) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування вимоги №15-08-23-14/1315-2020 від 28.08.2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 06 жовтня 2020 року надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) Державної прикордонної служби України (, місцезнаходження: 68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Гаврила Музиченка, 31) до Південного офісу Держаудитслужби (місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, Код ) про визнання протиправними дії щодо висунення вимог, які вказані у пунктах 2,4,5 вимоги Південного офісу Держаудитслужби № 15-08-23-14/1315-2020 від 28.08.2020 року «Вимога щодо усунення виявлених порушень» та визнання протиправною та скасування вимоги №15-08-23-14/1315-2020 від 28.08.2020 року вказаних у пунктах 2,4,5.

Ухвалою від 12 жовтня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначені вимоги у пунктах 2,4,5 вимоги Південного офісу Держаудитслужби № 15-08-23-14/1315-2020 від 28.08.2020 року «Вимога щодо усунення виявлених порушень» зроблені відповідачем з порушенням норм законодавства та з перевищенням повноважень.

Так, у пункті 2 відповідач вимагає провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо надмірно перерахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зарахувати в рахунок майбутніх платежів заяво сплачені кошти в сумі 65 346, 84 грн., що нараховувалось на суми компенсації за невикористану відпустку звільненим військовослужбовцям в розмірі 22 %.

На думку позивача, відповідач посилається на норми актів, які це питання не регулюють, спірні правовідносини мають бути врегульовані абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464, відповідно до якого базою нарахування єдиного внеску для військової частини є сума компенсації за невикористану відпустку військовослужбовцям.

У пункті 4 вимоги відповідач вимагає забезпечити відповідно до ст. 216-229 Господарського кодексу України, ст. 610-625 Цивільного кодексу України надходження коштів від непроведеної індексації орендної плати за розташування та розміщення підрозділів ДП «АМПУ» на ВПС «Вилкове» на загальну суму 84857, 44 грн.

Це порушення виявлено через припущення відповідача про те, що договір від 23.03.2017 року № 39-В-ФДЛ-17/92/1-17 є договором оренди приміщень.

Однак позивач наголошує на тому, що цей договір по своїй правовій природі є договором про спільну діяльність, що відповідає вимогам ст. ст. 1130 та 1131 Цивільного кодексу України, яким не передбачено передачу приміщень на певний строк у користування за плату.

Для спільних дій військова частина НОМЕР_1 надає місця розташування для ПРРС та розміщення підрозділів для його обслуговування, а ДП «АМПУ» - інформацію зібрану за допомогою ПРРС.

У пункті 5 вимоги відповідачем зобов`язано стягнути з осіб, винних у безпідставному покритті за рахунок бюджетних коштів витрат сторонніх фізичних осіб витрати у порядку та розмірі встановленому ст. ст. 130-136 КЗпП України, врахувати право осіб добровільно відшкодувати кошти на підставі їх письмових заяв.

Так, позивач зазначив, що ревізорами встановлено, що витрати за послуги опалення мешканцями відомчого житла на ВПС «Рені» за період опалювального сезону (листопад 2019-квітень 2020 року) не відшкодовувалися, у зв`язку з чим встановлено покриття витрат фізичних осіб за рахунок бюджетних коштів військової частини при відсутності дебіторської заборгованості в обліку на загальну суму 8 456, 07 грн., в тому числі за 2019 рік 1095, 36 грн., за 2020 рік 7360, 71 грн., тобто відповідач вимагає стягнути з військовослужбовців заборгованість за послуги опалення (комунальні послуги) відповідно до ст. ст. 130-136 КЗпП України.

Однак, позивач з такими висновками ревізорів не погоджується, оскільки стягнення заборгованості за комунальні послуги проводиться судом за правилами, встановленими ЦПК України і будь-якого відношення до трудових відносин не має. Крім того, позивач звернув увагу, що КЗпПУ на військовослужбовців не поширюється. Підстави та порядок притягнення військовослужбовців за шкоду, завдану державному майну передбачені окремим Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-ІХ.

До суду 09 листопада 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що вимога прийнята правомірно та відсутні підстави для скасування пп. 2,4,5 вимоги.

Так, відповідач звернув увагу, що перерахування ЄСВ військовою частиною проводилася після звільнення військовослужбовців в період, коли трудові відносини між ними були припинені, та на суму компенсації за невикористану відпустку звільненим військовослужбовцям проводилося нарахування єдиного соціального внеску в розмірі 22 %, що призвело до необґрунтованого нарахування та перерахування єдиного соціального внеску в загальній сумі 65 346, 84 грн.

Щодо пункту 4 вимоги відповідач зазначив, що ревізією стану розрахунково-платіжної дисципліни та виконання господарських договорів встановлено, що ДП «АМПУ» щомісячно, відповідно до рахунків Військової частини НОМЕР_1 та актів приймання передачі наданих послуг, сплачувалися кошти за відшкодування витрат, пов`язаних із спільним вирішенням питань щодо виконання державних завдань із забезпечення безпеки судноплавства і охорони державного кордону України. Розрахунок відшкодування витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності за предметом договору відсутній, тому визначити чому саме в договорі встановлена сума в розмірі 15000 грн. не є можливим.

Окрім того, відповідач зазначив, що за умовами договору від 23.03.2017 року № 39-В-ФДЛ-17/92/1-17 Прикордонним загоном надані приміщення ВПС «Вилкове» під розташування та розміщення підрозділів ДП «АМПУ», що являє собою не що інше, як оренду нежитлових приміщень.

Щодо пункту 5 вимоги відповідач заначив, що оплата за спожиту електроенергію, послуги теплопостачання, водопостачання та водовідведення військовослужбовцями, що проживають у відомчому житлі, проводилась згідно з виставленими рахунками, актами надання послуг, діючих тарифів та показників лічильників. Проте ревізією встановлено, що на порушення ч. 1, 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статей 23, 87 Бюджетного кодексу України, пп. 1, 46 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228, витрати за послуги опалення мешканцями відомчого житла на ВПС «Рені» за період опалювального сезону не відшкодовувалися, у зв`язку з чим встановлено покриття витрат фізичних осіб за рахунок бюджетних коштів військової частини при відсутності дебіторської заборгованості в обліку на загальну суму 8456, 07 грн.

Окрім того, відповідач звернув увагу на практику Верховного Суду з розгляду подібних спірних правовідносин, відповідно до якої у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача, та зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Південний офіс у відзиві акцентував на тому, що він пред`явив вимоги військової частині НОМЕР_1 , які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

До суду 23 листопада 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, зазначивши, зокрема, що в позовній заяві викладені доводи, які підтверджують не дотримання Південним офісом законності при прийнятті спірної вимоги, як акту індивідуальної дії, вимоги, які викладені у п. 2 та 4 оскаржуваної вимоги висунуті на підставі «порушень», які цілком відповідають законодавству України, тобто не є порушеннями, а у п. 5 вимоги, відповідач зобов`язує усунути порушення у спосіб, який суперечить законодавству України.

Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року задоволено клопотання представника позивача та зупинено провадження у справі до поліпшення епідемічної ситуації в м. Одесі.

Ухвалою, що занесено до протоколу підготовчого засідання від 10 серпня 2021 року поновлено провадження у справі зі стадії, на якій було зупинено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Також ухвалою, що занесено до протоколу підготовчого засідання від 10 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 15 вересня 2021 року.

Ухвалою, що занесено до протоколу судового засідання від 15 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи за необґрунтованістю та не наданням доказів неможливості прибуття на судове засідання іншого представника.

На судовому засіданні від 15 вересня 2021 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та надав вступне слово.

У зв`язку з витребуванням у позивача додаткових доказів по справі, на судовому засіданні оголошена перерва до 30 вересня 2021 року.

Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року зупинено провадження у справі до одужання представника позивача.

Ухвалою, що занесено до протоколу судового засідання від 23 листопада 2021 року поновлено провадження у справі та приєднано до матеріалів справи надані позивачем на виконання ухвали суду копії прибуткового касового ордеру.

Ухвалою суду, що занесено до протоколу судового засідання повернуто без розгляду клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, оскільки клопотання не відповідало вимогам ст. 195 КАС України, а саме: відсутні докази направлення його копії іншим учасникам справи.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 23 листопада 2021 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до п. 8.11. Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на І півріччя 2020 року (в частині інспектувань) та п. 1.1.6.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю, Південним офісом Держаудитслужби проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2018 року по 30.04.2020 року, за результатами якої складено акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2018 року по 30.04.2020 року від 31.07.2020 року № 08-11/22 (а.с. 16-29).

За результатами ревізії Південним офісом Держаудитслужби висунуто Військовій частині НОМЕР_1 Вимогу щодо усунення виявлених порушень № 15-08-23-14/1315-2020 від 28.08.2020 року (а.с. 12-15).

Пунктом 2 вказаної Вимоги передбачено, що на порушення вимог ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у відповідності до п.п. 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державної служби статистики України від 13.01.2004 року № 5, є платою за невідпрацьований час), на суми компенсації за невикористану відпустку звільненим військовослужбовцям проводилося нарахування єдиного соціального внеску в розмірі 22 %, що призвело до необґрунтованого нарахування та перерахування єдиного соціального внеску в загальній сумі 65 346, 84 грн., у тому числі за роки: 2018 рік 23 323, 63 грн., 2019 рік 31 911, 80 грн., січень-квітень 2020 рік 10 111, 41 грн.

Пунктом 4 вказаної Вимоги передбачено, що на порушення абз. 3 п. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ч.1 ст. 3, чч. 3-7 ст. 8, ч. 1, 5, 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», внаслідок не проведення нарахування індексації орендної плати приміщень за період з 01.01.2018 року по 30.04.2020 року, військовою частиною недоотримано коштів в загальній сумі 84 857, 44 грн., у тому числі: за 2018 рік 26 594, 77 грн., за 2019 рік 42 886, 49 грн., за січень квітень 2020 року 15 376, 18 грн.

Пунктом 5 вказаної Вимоги передбачено, що на порушення ч. 1, 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статей 23, 87 Бюджетного кодексу України, пп. 1, 46 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228, витрати за послуги опалення мешканцями відомчого житла на ВПС «Рені» за період опалювального сезону (листопад 2019-квітень 2020 року) не відшкодовувалися, у зв`язку з чим встановлено покриття витрат фізичних осіб за рахунок бюджетних коштів військової частини при відсутності дебіторської заборгованості в обліку на загальну суму 8456, 07 грн., у тому числі: за 2019 рік 1095, 36 грн., за 2020 рік 7360, 71 грн.

У зв`язку з вищевикладеним Вимогою Південний офіс Держаудитслужби вимагав провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо надмірно перерахованих сум єдиного внеску та зарахувати в рахунок майбутніх платежів зайво сплачені кошти в сумі 65 346, 84 грн.; забезпечити надходження коштів від непроведеної індексації орендної плати за розташування та розміщення підрозділів ДП «АМПУ» на ВПС «Вилкове» на загальну суму 84 857, 44 грн. та стягнути з винних осіб у безпідставному покритті за рахунок бюджетних коштів витрат сторонніх фізичних осіб витрати у порядку та розмірі встановленому ст. ст. 130-136 КЗпП України.

Судом досліджено копії первинних документів, які надавалися під час ревізії, що мали вплив на висновки, викладені у актів та у пунктах 2, 4,5 оскаржуваної Вимоги.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-ХІІ (надалі Закон № 2939-ХІІ), головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Також відповідно до ст. 4 Закону № 2939-ХІІ в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Так, суд встановив, що відповідно до п. 8.11. Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на І півріччя 2020 року (в частині інспектувань) та п. 1.1.6.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю, Південним офісом Держаудитслужби проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2018 року по 3-0.04.2020 року, за результатами якої складено акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2018 року по 30.04.2020 року від 31.07.2020 року № 08-11/22 (а.с. 16-29).

Позивачем оскаржується виключно дії відповідача щодо висунення пп. 2,4,5 вимоги та безпосередньо ці пункти вимоги.

Надаючи оцінку доводам сторін в межах заявлених позовних вимог, застосовуючи наведені нижче норми матеріального права, суд доходить до таких висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 2939-ХІІ, до основних функцій органу державного фінансового контролю належить: 1) здійснення державного фінансового контролю та контроль за: виконанням функцій з управління об`єктами державної власності; цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах при складанні планових бюджетних показників; відповідністю взятих бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); веденням бухгалтерського обліку, а також складанням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень.

Дослідивши зміст акту ревізії від 31.07.2020 року № 08-11/22, суд не знайшов підстав для визнання виходу відповідачем за межі основних функцій органу державного фінансового контролю, визначених ч. 1 ст. 8 Закону № 2939-ХІІ.

Відповідно до ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, органу державного фінансового контролю надається право: 1) перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); 7) пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; 10) звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; 10) звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Також відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2016 року № 43, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Враховуючи вище встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дії щодо висунення вимог, які вказані у пунктах 2,4,5 вимоги Південного офісу Держаудитслужби № 15-08-23-14/1315-2020 від 28.08.2020 року «Вимога щодо усунення виявлених порушень» є недоведеними та необґрунтованими, а тому не належать задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги №15-08-23-14/1315-2020 від 28.08.2020 року вказаних у пунктах 2,4,5, суд зазначає таке.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За таких обставин у органу фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, не пов`язаних із стягненням виявлених в ході перевірки збитків.

Відтак, збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 820/3534/16, та повторена у постанові Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 160/9553/18.

У справі, що розглядається, Держаудитслужба пред`явила до Військової частини НОМЕР_1 - підконтрольної установи вимогу про усунення порушень законодавства, виявлених під час ревізії, в якій вона вказує на виявлені збитки, їх розмір та зобов`язання позивача вжити заходів щодо усунення виявлених порушень.

Таким чином, суд зазначає, що доводи позивача щодо суті порушень не можуть бути перевірені в межах предмета доказування у цій справі.

Посилання позивача на те, що в позовній заяві викладені доводи, які підтверджують не дотримання Південним офісом законності при прийнятті спірної вимоги, як акту індивідуальної дії, вимоги, які викладені у п. 2 та 4 оскаржуваної вимоги висунуті на підставі «порушень», які цілком відповідають законодавству України, тобто не є порушеннями, а у п. 5 вимоги, відповідач зобов`язує усунути порушення у спосіб, який суперечить законодавству України, не змінюють суті з`ясованих судом обставин та порядку перевірки правомірності висунутих Держаудитслужбою вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

У зв`язку з тим, що відсутні витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) Державної прикордонної служби України (, місцезнаходження: 68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Гаврила Музиченка, 31) до Південного офісу Держаудитслужби (місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, Код ) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування вимоги №15-08-23-14/1315-2020 від 28.08.2020 року, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу IV Прикінцеві положення КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення виготовлено та підписано 08 грудня 2021 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді Юхтенко Л.Р. на лікарняному з 30 листопада року по 07 грудня 2021 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.