Справа № 460/10959/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/10959/21 пров. № А/857/17979/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді-Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засідання Шинкар Т.І., Чопко Ю.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року (ухвалене у м. Рівне, судом під головуванням судді Зозулі Д.П., повний текст рішення суду складено 19 серпня 2021 року) у справі №460/10959/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною і скасування постанови, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просила визнати протиправною та скасування постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52260127 від 29.04.2020 року винесену головним державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів) Токарець Тетяною Сергіївною.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 29.04.2020 року винесену головним державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів) Токарець Тетяною Сергіївною у виконавчому провадженні № 52260127, в процесі примусового виконання виконавчого листа по справі №569/13400/15-ц виданого 29.02.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (33000, м. Рівне, вул. Замкова, 22 а, ) судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження. Крім того, відповідач зазначає, що примусове виконання судового рішення, розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а звернення стягувача із заявою про відсутність у боржника заборгованості згідно виконавчого листа не звільняє його від обов`язку сплати виконавчого збору. Також вказує, що після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню. Таким чином, суд першої інстанції помилково застосував норми закону, які на момент винесення оскаржуваної постанови втратили чинність.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронні пошти зазначених учасників справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання учасники справи не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи учасники справи не направляли.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд виходив з того, що будь-яких доказів стягнення з позивача (боржника) основної суми заборгованості за виконавчим листом по справі №569/13400/15-ц виданого 29.02.2016 року Рівненським міським судом, за умови пропорційного нестягнутої суми виконавчого збору, судом не здобуто, а відповідачем не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що у державного виконавця не було правових підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору №52260127 від 29.04.2020 року, оскільки у межах даного виконавчого провадження не було вчинено жодних дій примусового характеру та, як наслідок, не було стягнуто суми заборгованості за виконавчим документом, з якої, згідно з положеннями ст. 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла станом на момент вирішення питання про відкриття виконавчого провадження - 02.06.2016 року), визначається до стягнення сума виконавчого збору. Аналогічні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року справа №2540/3203/18, у постанові Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 14.05.2020 справа №640/685/19.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби було пред`явлено до виконання виконавчий лист по справі №569/13400/15-ц, виданий 29.02.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" 240 052 грн. 76 коп. заборгованості за кредитним договором, пеню в розмірі 461 894 грн. 32 коп. та 10157 грн. 85 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Постановою старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Токарець Тетяни Сергіївни від 20.09.2016 року за ВП №52260127 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №569/13400/15-ц, виданого 29.02.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з позивача на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" 240 052 грн. 76 коп. заборгованості за кредитним договором, пеню в розмірі 461 894 грн. 32 коп. та 10157 грн. 85 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору (а.с.14).

25 березня 2021 року до органу державної виконавчої служби, представником стягувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Дубініним Р.В. було подано відповідачу заяву про закінчення виконавчого провадження від 18.03.2021 року за №21, у зв`язку з повним погашенням заборгованості та зняття накладених арештів на рухоме та нерухоме майно боржника з підстав передбачених п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.13).

Станом на момент подання позову постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав визначених п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не виносилася.

Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, позивачу стало відомо про винесення відповідачем постанови від 29.04.2020 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 71210,49 грн, тобто 10% суми, що підлягає примусовому стягненню (а.с.11).

Не погоджуючись із діями відповідача щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору, позивач звернулася до суду з даним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Станом на дату винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 20.09.2016 року за ВП №52260127 правовідносини щодо примусового виконання судових рішень визначалися Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Порядок справляння виконавчого збору (на дату відкриття виконавчого провадження 20.09.2016 року) було врегульовано ст. 27 Закону №1404-VIII, яка передбачала, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відтак, за нормами обумовленого Закону № 1404-VIII (що був чинний на дату відкриття виконавчого провадження) виконавчий збір підлягав стягненню з боржника у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута органами державної виконавчої служби в ході примусового виконання судового рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 29.04.2020 року слідує, що державним виконавцем стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому виконанню, згідно з ст. 27 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII з урахуванням внесених змін Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 року (в редакції що діяла на дату винесення оскаржуваної постанови) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отож, у зв`язку із внесенням змін до ст. 27 Закону № 1404-VIII (яка визначає порядок справляння виконавчого збору), відбулося посилення відповідальності боржника, адже при відкритті виконавчого провадження (20.09.2016 року) розмір виконавчого збору визначався від фактично стягнутої органами державної виконавчої служби суми боргу, а на момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору (29.04.2020 року) розмір виконавчого збору визначався від суми яка підлягала примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Відтак з урахуванням положень ст. 58 Конституції України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 27 Закону № 1404-VІІІ з урахуванням змін, внесених Законом № 2475-VIII від 03.07.2018, які набули чинності після 28 серпня 2018 року.

Окрім того, відповідно до пункту 6 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII (в редакції станом на дату винесення постанови про стягнення виконавчого збору 29.04.2020 року) виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частину 5 статті 27 Закону № 1404-VIII було доповнено пунктом 6 згідно Закону № 1730-VIII від 03.11.2016 року.

Отож, починаючи з 03.11.2016 року виконавчий збір не стягується за постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 24.10.2019 року у справі №400/2982/18, від 20 травня 2021 року у справі №640/32814/20, адміністративне провадження №9901/11872/21.

Окрім того, з Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua, реєстраційний номер 52260127, ідентифікатор доступу А10Б225Д80В1) встановлено, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження було винесено лише постанову від 23.09.2016 року про відкриття виконавчого провадження, постанову від 10.01.2020 року про передачу виконавчого документа /провадження, постанову від 10.01.2020 року про прийняття до виконання ВП, постанову від 08.04.2020 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних, постанову від 29.04.2020 року про стягнення виконавчого збору, постанову від 29.04.2020 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, постанову від 29.04.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи та постанову від 12.08.2021 року про закінчення виконавчого провадження.

Будь-яких доказів стягнення з позивача (боржника) основної суми заборгованості за виконавчим листом по справі №569/13400/15-ц за умови пропорційного нестягнутої суми виконавчого збору, судом не здобуто, а відповідачем не надано судам жодної із інстанцій.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте суд, що у державного виконавця не було правових підстав для винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки у межах даного виконавчого провадження не було вчинено жодних дій примусового характеру та, як наслідок, не було стягнуто суми заборгованості за виконавчим документом, з якої, згідно з положеннями ст. 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла станом на момент вирішення питання про відкриття виконавчого провадження), визначається до стягнення сума виконавчого збору.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року справа №2540/3203/18, у постанові Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 14.05.2020 справа №640/685/19.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 272, ст. 287, ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року у справі №460/10959/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 09 грудня 2021 року.