Справа № 520/13026/2020
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 р.Справа № 520/13026/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Юсіфової Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Ніколаєва О.В., м. Харків) від 22.03.2021 року по справі № 520/13026/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) 28.09.2020 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.04.2019 №33889-5606-2030, №33890-5606-2030, №33891-5606-2030.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача щодо сплати земельного податку з фізичних осіб, на його думку, прийнятті з порушеннями вимог податкового законодавства, оскільки відповідачем не враховано, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, з 01.10.2016 перебуває на спрощеній системі оподаткування, використовує земельну ділянку у власній господарській діяльності, відтак, на думку позивача, у нього відсутній обов`язок сплати земельного податку. Крім того, позивач вказує на відсутність розрахунку земельного податку, а отже неможливо встановити період нарахування податку та застосування відповідної ставки земельного податку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 01.04.2019 №33889-5606-2030, №33890-5606-2030, №33891-5606-2030.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 840,80 грн. (вісімот сорок гривень 80 копійок).

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв у порядку, на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством України.

Позивач правом надання відзиву не скористався.

На адресу позивача зазначену ним в апеляційній скарзі було надіслано поштову кореспонденцію разом із судовими повістками, в тому числі про виклик в судове засідання призначене на 29.11.2021., однак вказані поштові відправлення були повернуті на адресу суду із зазначенням "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 126).

Відповідно до ч. 11 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства позивач є належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідач про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 20.09.2016 №308 та перебуває на податковому обліку у Київській об`єднаній державній податковій інспекції міста Харкова ГУ ДПС у Харківській області.

Позивач з 01.10.2016 перейшов на спрощену систему оподаткування, ставка єдиного податку 20% група 2, що підтверджується копією витягу з реєстру платників єдиного податку (а.с. 18).

Позивачу на праві власності належать нежитлові приміщення, що знаходяться у житловому багатоквартирному будинку загальною площею 142,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 12.02.2020 (а.с. 14 - 17).

Між позивачем (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Східноукраїнський деревообробний комбінат» (орендар) 01.12.2018 укладено договір оренди приміщення №1, згідно умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування майно, яке належить орендодавцеві на праві приватної власності, а саме - АДРЕСА_1 , загальною площею 142,5 кв.м для здійснення господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Східноукраїнський деревообробний комбінат» (а.с. 19-21).

Між позивачем (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Східноукраїнський деревообробний комбінат» підписано акт прийому-передачі приміщення в оренду за договором оренди приміщення від 01.12.2018 №1 (а.с. 22).

Податковим органом здійснено розрахунок нарахування земельного податку позивачу за 2019 рік в автоматичному режимі засобами АІС «Податковий блок» за наступною формулою:

- (291,18*1,249*1,433*1,06*1*1*3*2,95*3%*10 000* 0,00442=6482,80 грн.), де: 291,18 базова вартість 1 кв.м земель міста Харкова; 3 коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земельної ділянки; 2,95 зональний коефіцієнт; 3% - ставка земельного податку на земельні ділянки, нормативна грошова оцінка, яких не проведена; 0,00442 площа земельної ділянки;

- (291,18*1.249*1,433*1,06*1*1*3*2,95*3%*10 000*0,00304=4458,76), де: 291,18 базова вартість 1 кв.м земель міста Харкова; 3 коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земельної ділянки; 2,95 зональний коефіцієнт; 3% - ставка земельного податку на земельні ділянки, нормативна грошова оцінка, яких не проведена; 0,00304 площа земельної ділянки;

- (291,18*1.249*1,433*1,06*1*1*3*2,95*3%*10 000*0,00679=9958,88), де: 291,18 базова вартість 1 кв.м земель міста Харкова; 3 коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земельної ділянки; 2,95 зональний коефіцієнт; 3% - ставка земельного податку на земельні ділянки, нормативна грошова оцінка, яких не проведена; 0,00679 площа земельної ділянки.

На підставі зазначених розрахунків відповідачем 01.04.2019 сформовано та направлено на податкову адресу позивача податкові повідомлення-рішення №33889-5606-2030, №33890-5606-2030, №33891-5606-2030 (а.с. 29-32).

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та наявні правові підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю, зокрема, земельного податку здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу України, яким визначено порядок оподаткування земельних ділянок і перелік пільг по земельному податку.

Положеннями ст. 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до пп. 14.1.72 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

При цьому, положеннями п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України визначено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Як передбачено п. 270.1 ст.270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з пунктом 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно із п. 286.1 ст.286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп.286.5 ст.286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення - рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу

Як передбачено приписами п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до п.287.8 ст.287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно з положеннями п.286.6 ст.286 Податкового кодексу України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Таким чином, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Водночас, право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Колегія суддів зазначає, що питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються і положеннями ст.120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, якими визначено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування).

З моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

З аналізу вищенаведених норм слід дійти висновку, що фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01.04.2019 у справі №804/5493/16 та від 14.05.2019 у справі №826/13773/1, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Отже, враховуючи обставини того, що позивач є власником нежитлових приміщень загальною площею 142,5 кв.м, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , то незважаючи на те, що останній не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті5 Податкового кодексу України, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Щодо твердження позивача стосовно звільнення від нарахування, сплати земельного податку на підставі ст. 297 ПКУ колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ст. 297.1 ст. 297 ПК платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку на земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Тобто умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю земельну ділянку для проведення господарської діяльності.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем зазначено, що нежитлові приміщення, за земельну ділянку під якими контролюючим органом нараховано земельний податок з фізичних осіб, здаються в оренду.

Колегія суддів зазначає, що особа, яка придбала будівлю, має сплачувати земельний податок на загальних підставах за земельну ділянку, на якій розташовано таку будівлю, з урахуванням прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Обов`язок зі сплати земельного податку для фізичної особи-власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй прав, у разі набуття нею статусу суб`єкта господарювання, діяльність якого пов`язана з використанням земельної ділянки або без такого.

Суд зазначає, що спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених п. 297.1 ст.297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Водночас, можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Вказаних висновків дійшов Верховний суд у постанові від 14.05.2020 по справі № 826/13115/16.

Поряд з цим, правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

При цьому, надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов`язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права висловлена також Верховним Судом у постановах від 16 квітня 2019 року (справа № 826/15256/16), від 07 серпня 2018 року (справа № 826/1209/14).

Як зазначає ОСОБА_1 в позовній заяві, серед діяльностей які має право здійснювати ФОП ОСОБА_1 є 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, але позивач в своїй господарській діяльності використовує саме нежитлове приміщення, а не земельну ділянку, а отже пп.4 ст. 297 ст. 297 ПК не може бути застосований.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає твердження позивача про те, що з урахуванням вимог пп.297.1.4 п.297.1 ст. 297 ПК України ОСОБА_1 не є платником земельного податку за земельну ділянку під приміщенням є помилковими.

Щодо тверджень позивача відносно того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення надіслані з порушенням законодавства, суд зазначає, що пунктом 287.9 статті 287 ПК України врегульовано, що якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені цією статтею, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Таким чином, у разі в подальшому несвоєчасного перерахування платником податкового зобов`язання з вини контролюючого органу (який не надіслав податкове повідомлення-рішення), такий платник звільняється від фінансової відповідальності у вигляді штрафу та/або пені, однак, не звільняється від обов`язку сплатити в повному обсязі податкове зобов`язання.

Відповідно до пункту 287.8 статті 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З наведеного положення вбачається, що податок розраховується саме з площі нерухомого майна особи, на яку покладено обов`язок зі сплати земельного податку, при цьому частина прибудинкової території визначається з урахуванням пропорційності.

Водночас законодавець не встановлює необхідності розрахунку загальної суми податку у урахуванням пропорційної частки нерухомого майна; такий розрахунок варто здійснювати тільки у разі, якщо до площі земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, при нарахуванні податку здійснюється додавання частки прибудинкової території.

При цьому судом встановлено, що контролюючий орган додатково на прибудинкову територію податкові зобов`язання позивачу не визначав. Оподаткування земельної ділянки позивача здійснено з урахуванням належного йому житлового приміщення, зокрема, земельний податок розрахований з площі 142,5 кв.м., який визначено у витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Вказане не заперечується сторонами у справі.

Верховний Суд в постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 804/1610/16 зазначив: "Суд першої інстанції перевіривши розрахунок земельного податку, наданий податковим органом, дійшов висновку, що відповідачем правомірно розраховані податкові зобов`язання позивача зі стати земельного податку. В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначив, що зазначений розрахунок не містить принципу пропорційності, визначеному підпунктом 2 пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України, оскільки нежитлові приміщення часткою яких володіє позивач розміщені у багатоповерхових будинках без врахування площі всього будинку, що вшиває на розмір суми земельного податку. Суд не погоджується з такою думкою суду апеляційної інстанції, оскільки пунктом 287.8 статті 287 Податкового кодексу України прямо встановлено, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Враховуючи встановлені у цій справі обставини, Верховний Суд визнає, що суд першої інстанції, на відміну від суду апеляційної інстанції, здійснив їх комплексне дослідження, правильно застосував норми матеріального права та надав їм системне тлумачення, відтак судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону".

За приписами пункту 271.1 статті 271 ПК України, якщо нормативна грошова оцінка земельної ділянки не проведена, базою нарахування земельного податку є нормативна грошова оцінка такої земельної ділянки або її площа.

Відповідно до пп. 284.1 ст. 284 ПК України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Відповідно до пункту 1.1 додатку 2 рішення Харківської міської ради від 28.11.2018 № 1284/18 Про внесення змін до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 Про місцеві податки і збори в м. Харкові по м. Харкову ставка земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено становить 3 відсотки від добутку базової вартості одного квадратного метра земель міста Харкова, помноженої на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) та на зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (Км 2), за квадратний метр бази оподаткування.

При цьому, за приписами ст. 289 ПК України кумулятивно, залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, застосовується коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель.

Розрахунок земельного податку за 2019 рік: Цзд = Б*Кі*Км2*Кф*Р1, де:

Б - базова вартість одного квадратного метра, встановлена Рішенням 25 сесії 6го скликання Харківської міської ради від 03.07.2013 року №1209/13, яка діє з 1 січня 2014 року та щороку індексується - 291,18 грн.;

Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що здійснюється відповідно до статті 289 Податкового кодексу України, що становив:

1,249 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік;

1,433 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2015 рік;

1,06 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2016 рік;

1- коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2017 рік;

1 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2018 рік;

1 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2019 рік.

Км2 - зональний коефіцієнт, визначений в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова - 2,95.

Кф - коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земельної ділянки, визначений в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова - 3.

Р1 - площа оподатковуваної земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність розрахунку земельного податку ОСОБА_1 у сумі 6482,80 грн на підставі податкового повідомлення- рішення від 01.04.2019 №33889-5606-2030, у сумі 4458,76 грн на підставі податкового повідомлення- рішення від 01.04.2019 №33890-5606-2030, у суму 9958,88 грн. на підставі податкового повідомлення- рішення від 01.04.2019 №33891-5606-2030.

Враховуючи, що позивач є власником нежитлових приміщень, розташованих за адресою АДРЕСА_1 та те, що обов`язок зі сплати земельного податку у позивача виник з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, приймаючи податкові повідомлення-рішення від 01.04.2019 №33889-5606-2030, №33890-5606-2030, №33891-5606-2030, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством, а суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги , зробив помилкові висновки.

Стосовно тверджень суду першої інстанції про необхідність при обчисленні податку застосовувати дані державного земельного кадастру, Верховний Суд в постановах від 03.08.2020 по справі № 826/13307/18, від 28.05.2019 по справі № 816/352/17 виклав правову позицію, відповідно до якої обов`язок із сплати земельного податку пов`язується для особи саме із виникненням права власності або користування земельною ділянкою, а не із обставинами присвоєння такій земельній ділянці кадастрового номеру. При цьому, згідно з пунктом 271.1 статті 271 ПК України базою нарахування земельного податку є нормативна грошова оцінка земельної ділянки або її площа, у разі якщо нормативна грошова оцінка не проведена.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 по справі № 520/13026/2020 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 08.12.2021 року