Справа № 420/2929/19
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2929/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судці Цховребової М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

З Верховного Суду, на підставі постанови Верховного Суду від 18.11.2020 року про передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції, до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (з урахуванням ухвал суду від 11.03.2021 року та від 12.05.2021 року про заміну відповідача) до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1028-25 від 19 листопада 2018 року;

- зобов`язати відповідача виключити з інтегрованої автоматизованої системи «Податковий блок» заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у повному обсязі.

Ухвалою суду від 09.12.2020 року: адміністративну справу прийнято до провадження; вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; від 29.12.2020 року: продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів; від 11.03.2021 року: замінено відповідача у справі; від 06.04.2021 року: зупинено провадження у справі; від 12.05.2021 року: поновлено провадження у справі; замінено відповідача в порядку ст. 52 КАС України.

Від представника позивача до суду надійшла заява, вхід. № 45835/21, в якій останній просить продовжити розгляд справи за його відсутності. (т.2 а.с.145) Від відповідача заяв з процесуальних питань, зокрема щодо іншого порядку розгляду справи або про відкладення судового розгляду тощо до суду не надійшло.

Виходячи з наведеного, керуючись положеннями ч. 3 ст. 194, ч.ч. 1, 3, 9 ст. 205 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно зі змістом адміністративного позову та відповіді на відзив, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, з таких підстав, зокрема:

- позивач перебуває на обліку в Ізмаїльській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Одеській області з 02 липня 2013 року як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування;

- 08 лютого 2019 року позивачем було прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, у зв`язку з чим були внесені відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- 19 листопада 2018 року відповідачем була сформована та відправлена па адресу позивача вимога про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-1028-25, з якою позивач фактично ознайомився лише в лютому 2019 року;

- зі змісту даної вимоги вбачається, що станом на 31 жовтня 2018 року у позивача, як фізичної особи-підприємця, наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 19028,26 (дев`ятнадцять тисяч двадцять вісім гривень двадцять шість копійок);

- позивач категорично не згоден з даною заборгованістю;

- відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- тобто, звільнення фізичної особи-підприємця від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов: по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда; по-друге, особа повинна отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Аналогічна позиція закріплена у Постанові Верховного Суду від 20.03.2018 р. по справі № 805/2195/17-а;

- позивач є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання, що підтверджено довідкою МСЕК серії 12 ДАВ № 038244 від 26 листопада 2018 року, та отримує соціальну допомогу для особи з інвалідністю другої групи загального захворювання, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 17 січня 2019 року, та відповіддю на адвокатський запит від Управління соціального захисту населення Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області № 506 від 12 квітня 2019 року;

- крім того, позивач жодного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового соціального страхування, як це передбачено ст. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та розділом V Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449, не укладав, а тому не є платником єдиного внеску на добровільних засадах;

- до 26 листопада 2018 року (дата встановлення медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 другої групи інвалідності загального захворювання), останній довгий час перебував на госпіталізації в психіатричному закладі, що позбавляло його реальної можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними;

- вищевказане підтверджується даними з медичної картки амбулаторного хворого № 790/18 від 25 квітня 2018 року, а саме: усвідомленою згодою особи на госпіталізацію до психіатричного закладу від 25 квітня 2018 року; усвідомленою згодою особи на госпіталізацію до психіатричного закладу від 23 липня 2018 року; усвідомленою згодою особи на госпіталізацію до психіатричного закладу від 12 жовтня 2018 року;

- таким чином, у зв`язку зі стійким психічним розладом здоров`я, ОСОБА_1 не лише не здійснював підприємницьку діяльність, а й не усвідомлював наслідки такого нездійснення, що фактично призвело до виникнення боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (недоїмки);

- відповідно до абз. 9 п. 3 розділу VI Інструкції про порядок страхування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. ствердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) за період з І кварталу 2017 року по III квартал 2018 року було сформовано лише 19 листопада 2018 року. Якщо позивача було б проінформовано про заборгованість за І квартал 2017 року вчасно, він здійснив би усі дії, необхідні для державної реєстрації припинення фізичної особи-підприємця та зняття з обліку платників податків та зборів, і на сьогоднішній день не виникло б такої суми боргу (недоїмки);

- враховуючи вищевикладене, позивач є особою з інвалідністю другої групи, договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладав, відповідно не має обов`язку щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1028-25 від 19 листопада 2018 року є протиправною та підлягає скасуванню;

- відповідач самостійно зазначає, що «... Згідно з пунктами 3, 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 499, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2016 № 393, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.04.2016 за № 609/28739), у разі якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску та/або борги зі сплати фінансових санкцій орган доходів і зборів, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій) надсилають вимогу про її сплату...». Незважаючи на законодавчі норми, вимогу про сплату боргу (недоїмки) за період з 01 січня 2017 року по 31 жовтня 2018 року було сформовано лише 19 листопада 2018 року;

- якщо позивача було б проінформовано про заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску вчасно, як це передбачено вищевказаною інструкцією, позивач здійснив би усі дії, необхідні для державної реєстрації припинення фізичної особи-підприємця та зняття з обліку платників податків і зборів, і на сьогоднішній день не виникло б такої суми боргу (недоїмки);

- крім того, відповідачем не надано жодних пояснень щодо пропуску органом доходів та зборів строку для формування вимоги про сплату боргу (недоїмки);

- відповідач зазначає, що «... Якщо фізична особа-підприємець є особою з інвалідністю та отримує соціальну допомогу від фонду соціального страхування або Управління праці та соціального захисту населення, то підтвердженням встановлення інвалідності є довідка до акта огляду в медико-соціальній експертній комісії про встановлення групи інвалідності, яка подається до контролюючого органу за місцем реєстрації..». Позивачем, разом з позовною заявою до суду, було подано копію довідки До акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 038244 від 26 листопада 2018 року про встановлення групи інвалідності. Крім того, позивач падав до суду копію Посвідчення серії НОМЕР_1 від 17 січня 2019 року про отримання державної соціальної допомоги, а також копію відповіді на адвокатський запит від Управління соціального захисту населення Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області щодо перебування позивача на обліку Управління як отримувач державної соціальної допомоги;

- хоча другу групу інвалідності загального захворювання ОСОБА_1 було встановлено лише 26 листопада 2018 року, останній довгий час перебував на госпіталізації в психіатричному закладі, що позбавляло його реальної можливості усвідомлювати свої дії керувати ними;

- вищевказане підтверджується даними з медичної картки амбулаторного хворого, які були і надані до суду разом з позовною заявою;

- позивачем оскаржується вимога про сплату боргу (недоїмки), яка була сформована за період з 01 січня 2017 року по 31 жовтня 2018 року, тобто коли позивач ще не мав статусу інваліда, відповідно і не мав довідки до акта огляду в медико-соціальній експертній комісії про встановлення групи інвалідності, яка повинна була подаватись до контролюючого органу за місцем реєстрації позивача;

- у тексті відзиву відповідачем зазначено наступне: «...Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника і на суму боргу, що перевищує 10 гривень. 3 матеріалів справи вбачається, що згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості скаржника, станом на 31.10.2018 становить 19028,26 грн. На підставі цих даних ГУДФС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 року № Ф-1028-25, відповідно до вимог чинного законодавства.» Згідно з п. 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 440, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції І (для платника фізичної особи);

- згідно ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до нього Закону нараховується єдиний внесок;

- з вищевказаних норм вбачається, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується не лише на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника, як це зазначено відповідачем, а й на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску, бухгалтерських та інших документів. Позивач не подавав звітність, контролюючі органи не проводили перевірку стосовно позивача, не випробовувались та не надавались до відповідача бухгалтерські та інші документи;

- лише відомості з інформаційної системи органу доходів і зборів не підтверджують суми виплат (доходу). Такі відомості є підставою призначення перевірки, під час проведення якої у платника внеску виникає право надати пояснення, котре становить мінімальний стандарт права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, із зазначенням таких фактичних обставин:

- відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 01.01.2011, зі змінами та доповненнями (далі Закон № 2464) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку;

- частиною 1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

- згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

- відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок;

- сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів;

- відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату;

- вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом;

- згідно з пунктами 3, 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2016 № 393, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.04.2016 за № 609/28739), у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску та/або борги зі сплати фінансових санкцій орган доходів і зборів, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій) надсилають вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень;

- відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- таким чином, зазначеною нормою визначено дві умови звільнення платника від сплати єдиного внеску: наявність у особи статусу пенсіонера за віком або інваліда та факт отримання, відповідно до закону, пенсії або соціальної допомоги. Тобто, критерієм звільнення від сплати єдиного внеску разом із фактом отримання пенсії, у тому числі пенсії за віком на пільгових умовах, є наявність у особи, яка обрала спрощену систему оподаткування, статусу пенсіонера за віком, що встановлюється до відповідності всім умовам, визначеним законом, зокрема, досягнення певного віку, після якого вона має право на призначення відповідної пенсії;

- Державною фіскальною службою України та Пенсійним фондом України складено Протокол про обмін інформацією щодо даних про фізичних осіб (платників ЄВ) пенсіонерів за віком або інвалідів (далі Протокол);

- відповідно до норм Протоколу Пенсійний фонд України надає Державній фіскальній службі інформацію щодо фізичних осіб (платників ЄВ) про те, що вони є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю, із зазначенням дати встановлення пенсії або інвалідності;

- якщо фізична особа-підприємець є особою з інвалідністю та отримує соціальну допомогу від фонду соціального страхування або Управління праці та соціального захисту населення, то підтвердженням встановлення інвалідності є довідка до акта огляду в медико-соціальній експертній комісії про встановлення групи інвалідності, яка надається до контролюючого органу за місцем реєстрації;

- з матеріалів справи вбачається, що згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості скаржника, станом на 31.10.2018 становить 19028,26 грн. На підставі цих даних ГУ ДФС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 року № Ф-1028-25, відповідно до вимог чинного законодавства;

- водночас зазначаємо, що в ІС «Податковий блок» в реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у скаржника пільги по сплаті єдиного внеску в зв`язку з отриманням соціальної допомоги по інвалідності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані сторонами, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.08.2021 року стосовно позивача (т.2 а.с.139-141), зокрема:

- державна реєстрація фізичної особи підприємцем: 02.07.2013;

- державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця за її рішенням: 08.02.2019.

19 листопада 2018 року ГУ ДФС в Одеській області сформовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1028-25 (т.1 а.с.7), якою позивача повідомлено, що станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску позивача становить 19028,26 грн., та що відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, ГУ ДПС в Одеській області вимагає сплатити (недоїмку, штрафи, пеню) в сумі, усього: сума боргу 19028,26 грн., у тому числі: недоїмка 19028,26 грн., штрафи 0,00 грн., пеня 0,00 грн.

Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1028-25 від 19 листопада 2018 року, позивач звернувся до суду із вищенаведеними позовними вимогами.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем суду також надано копії, зокрема (т.1 а.с.8-12, 14-31, т.2 а.с.138):

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Спеціалізованої психіатричної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України серії 12 ААВ № 038244 від 26.11.2018 року, виданої ОСОБА_1 з інформацією наступного змісту:

- огляд інваліда: первинний;

- група інвалідності: друга;

- інвалідність встановлена на строк: до 1 грудня 2019 року;

- посвідчення, Серія НОМЕР_1 , виданого 17.01.2019 року, згідно з яким позивач є особою з інвалідністю загального захворювання ІІ групи;

- медичної карти амбулаторного хворого № 790/18, заповненої 25.04.2018 року, та виписок із діагнозами позивача від 23.07.2018 року, 12.10.2018 року та від 14.03.2019 року;

- усвідомленої згоди особи на амбулаторну психіатричну допомогу від 25.04.2018 року;

- направлення КУ «Міський психіатричний диспансер» № 003353 від 25.04.2018 року;

- усвідомлених згод особи на госпіталізацію до психіатричного закладу від 25.04.2018 року, від 23.07.2018 року, від 12.10.2018 року, від 14.03.2019 року;

- епікризу ООМЦПЗ № 1099/1 стосовно позивача, як такого, що госпіталізований на обстеження та лікування 25.04.2018 року, виписаний 26.05.2018 року;

- заяви позивача від 23.07.2018 року про госпіталізацію без направлення та лікарняного листка;

- епікризу ООМЦПЗ № 11781/1 стосовно позивача, як такого, що госпіталізований на обстеження та лікування 23.07.2018 року, виписаний 01.09.2018 року;

- заяви позивача про надання консультації лікаря психіатра;

- Повідомлення закладу охорони здоров`я про рішення МСЕК від 26.11.2018 року;

- заяви позивача від 14.03.2019 року про надання консультації лікаря психіатра;

- листа Управління соціального захисту населення Тарутинської районної державної адміністрації від 12.04.2019 № 506 на адвокатський запит від 01.04.2019, яким представника позивача повідомлено, що:

- згідно витягу з акта огляду МСЕК № 038244, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності загального захворювання на період з 26.11.2018 року по 30.11.2019 рік;

- відповідно до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2005 р. № 261, та Постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», допомога призначена у розмірі: - з 26.11.2018 по 30.11.2018 1452,00 грн.; - з 01.12.2018 по 30.11.2019 1497,00 грн.;

- ОСОБА_1 інших видів допомог не отримує;

- листа Головного управління ДПС в Одеській області № 22489/6/15-32-12-02-13 від 12.08.2021 року «Щодо розгляду запиту», яким на адвокатський запит представника позивача № б/н від 04.08.2021 року щодо надання відомостей про суми виплачених доходів відносно фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.10.2018 року, повідомлено:

- Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перебував на обліку в Тарутинській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області в період з 02 липня 2013 року по 08 лютого 2019 року;

- відповідно до поданих платником податків податкових декларацій про майновий стан і доходи загальна сума доходів в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 складає 0,00 грн.; в період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року складає 0,00 грн.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду відповідачем суду надано (т.1а.с.73, т.2 а.с.87-88, 90):

- скрин-прин з інформаційної бази «Податковий блок» від 14.06.2019 року стосовно позивача, згідно з даними якої, зокрема:

Платники податків основна ДПІ 1528 тип ПП Ф.О., код ПП :

- дата взяття на облік ПП: 03.07.2013

- дата анулювання: 08.02.2019

- статус ПП: 11 припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті)(основне місце обліку);

Дані про реєстрацію платником ЄСВ:

- дата взяття на облік: 02.07.2013

- назва категорії страхувальника: фізичні особи підприємці, державна реєстрація яких припинена…

- «дата зняття з обліку», «причина зняття з обліку», «ознака «ФО інвалід»» тощо не заповнені;

- пояснення, якими суд повідомлено, що станом на 27.04.2021 р. від позивача не надходило заяви про списання несплаченої станом на день набрання чинності Закону № 592-ІХ (3 червня 2020 року) суми недоїмки за спірною вимогою за встановлених у нормі пункту 9-15 Закону № 2464-VI (у редакції Закону № 592-ІХ) умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI), Інструкцією про порядок страхування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (далі Інструкція № 449).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).

Максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).

Мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).

Недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 4 Закону № 2464-VI передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону № 2464-VI у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п.п. 3 п. 1 розділу ІІ Інструкції № 449).

Згідно з п. 10 розділу IV Інструкції № 449 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 3 Розділу VI Інструкції № 449 орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається), зокрема, платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Згідно з ч. 1 ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч.ч. 2, 4-7 ст. 13 «Обов`язковість судових рішень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 420/2929/19 (т.1 а.с.232-241):

- касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково;

- рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року скасовано;

- справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У вказаній постанові зазначено, що вона набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Також, згідно зі змістом мотивувальної частини постанови від 18 листопада 2020 року у справі № 420/2929/19, Верховним Судом встановлено та викладено такі висновки:

- відповідно до статті 2 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон № 2464-VI, який підлягає до застосування у редакції на час виникнення спірних правовідносин) його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску;

- згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- як визначено пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску, є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

- в силу частини четвертої статті 4 вказаного Закону особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI передбачено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць;

- у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

- відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI (в редакції, яка діяла до 31 грудня 2017 року), платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок;

- у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII, яка діє з 1 січня 2018 року, вищевказана стаття передбачає, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок;

- згідно з частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату;

- таким чином, підставою для формування та надіслання органом доходів і зборів платнику вимоги про сплату боргу є наявність недоїмки у платника єдиного внеску;

- разом з тим, вирішуючи справи даної категорії суди повинні враховувати, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- на підставі наведеного вище можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності фізичних осіб-підприємців, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності;

- отже, перевірка судом правомірності нарахування Позивачу єдиного соціального внеску за спірною вимогою про сплату недоїмки потребує з`ясування розміру отримуваного Позивачем доходу для визначення бази нарахування єдиного соціального внеску;

- суди жодним чином не проаналізували та не дослідили чи отримував Позивач виплати у спірний період та чи здійснювались у такому випадку відрахування єдиного внеску на загальнообов`язкове страхування і в якому розмірі, обмежившись констатацією наявності заборгованості Позивача згідно з даними АІС "Податковий блок";

- таким чином, судами попередніх інстанцій не встановлено всіх обставин, які впливають на права та обов`язки платника єдиного внеску, а саме, чи несе Позивач обов`язок зі сплати єдиного внеску перебуваючи на обліку як фізична особа-підприємець протягом періоду його тимчасової непрацездатності.

- враховуючи суть спору та предмет спірних правовідносин у справі Верховний Суд також вважає за необхідне окремо звернути увагу на те, що 3 червня 2020 року набрав чинності пункт 5 розділу І Закону України від 13 травня 2020 року № 592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" (далі - Закон № 592-ІХ), відповідно до положень якого розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-15;

- так, згідно з абзацами першим та другим пункту 9-15 Закону № 2464-VI (у редакції Закону № 592-ІХ) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше;

- в контексті викладеного, у разі встановлення неотримання Позивачем доходу протягом періоду, охопленого спірною вимогою, судам слід врахувати викладені законодавчі нововведення та перевірити чи звертався Позивач до контролюючого органу з відповідною заявою про списання несплаченої станом на день набрання чинності Законом № 592-ІХ (3 червня 2020 року) суми недоїмки за спірною вимогою за встановлених у нормі пункту 9-15 Закону № 2464-VI (у редакції Закону № 592-ІХ) умов.

На виконання постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 420/2929/19 при прийнятті справи до провадження ухвалою суду:

- витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії усіх доказів-підстав (фактичних і юридичних) правомірності оскаржуваної вимоги, згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, крім тих, що наявні в матеріалах справи, в тому числі, але не виключно, доказів:

- отримання позивачем виплат (у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, з яких сплачувались суми єдиного соціального внеску) у спірний період та чи здійснювались у такому випадку відрахування єдиного внеску на загальнообов`язкове страхування та в якому розмірі;

- звернення позивача до контролюючого органу з відповідною заявою про списання несплаченої станом на день набрання чинності Законом № 592-ІХ (3 червня 2020 року) суми недоїмки за спірною вимогою за встановлених у нормі пункту 9-15 Закону № 2464-VI (у редакції Закону № 592-ІХ) умов, тощо;

- витребувані документи зобов`язано подати до суду у 15-денний строк з дня одержання ухвали із підтвердженням надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними;

- в разі ненадання витребуваних документів надати письмові пояснення щодо причин їх ненадання у той самий строк.

На виконання ухвали суду відповідачем до суду подані додаткові пояснення, вхід. 23822/21 (т.2 а.с.90), якими суд повідомлено, що станом на 27.04.2021 р. від позивача не надходило заяви про списання несплаченої станом на день набрання чинності Закону № 592-ІХ (3 червня 2020 року) суми недоїмки за спірною вимогою за встановлених у нормі пункту 9-15 Закону № 2464-VI (у редакції Закону № 592-ІХ) умов.

В судовому засіданні представник позивача визнав обставину, що позивач не звертався до контролюючого органу з заявою про списання несплаченої суми недоїмки за спірною вимогою.

З урахуванням наданих сторонами документів, наявних в матеріалах справи, у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тому, згідно з ч. 1 ст. 78 КАС України, зазначені обставини, не підлягають доказуванню.

Отже, на виконання постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 420/2929/19 судом встановлено, що підстав для врахування/застосування в даному випадку законодавчих нововведень, а саме те, що 3 червня 2020 року набрав чинності пункт 5 розділу І Закону України від 13 травня 2020 року № 592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" (далі - Закон № 592-ІХ), відповідно до положень якого розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-15, немає.

Разом з тим, жодних даних/відомостей та/або пояснень щодо витребуваних у відповідача доказів: отримання позивачем виплат (у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, з яких сплачувались суми єдиного соціального внеску) у спірний період та чи здійснювались у такому випадку відрахування єдиного внеску на загальнообов`язкове страхування та в якому розмірі відповідачем не наведено та доказів на їх підтвердження не надано.

На виконання ухвали суду про витребування у позивача певних доказів, представником позивача суду надано копію листа Головного управління ДПС в Одеській області № 22489/6/15-32-12-02-13 від 12.08.2021 року «Щодо розгляду запиту», яким на адвокатський запит представника позивача № б/н від 04.08.2021 року щодо надання відомостей про суми виплачених доходів відносно фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.10.2018 року, повідомлено:

- Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перебував на обліку в Тарутинській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області в період з 02 липня 2013 року по 08 лютого 2019 року;

- відповідно до поданих платником податків податкових декларацій про майновий стан і доходи загальна сума доходів в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 складає 0,00 грн.; в період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року складає 0,00 грн.

Також, на доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем суду також надано копії, зокрема:

- епікризу ООМЦПЗ № 1099/1 стосовно позивача, як такого, що госпіталізований на обстеження та лікування 25.04.2018 року, виписаний 26.05.2018 року;

- епікризу ООМЦПЗ № 11781/1 стосовно позивача, як такого, що госпіталізований на обстеження та лікування 23.07.2018 року, виписаний 01.09.2018 року;

- листа Управління соціального захисту населення Тарутинської районної державної адміністрації від 12.04.2019 № 506 на адвокатський запит від 01.04.2019, яким представника позивача повідомлено, що:

- згідно витягу з акта огляду МСЕК № 038244, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності загального захворювання на період з 26.11.2018 року по 30.11.2019 рік;

- відповідно до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2005 р. № 261, та Постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», допомога призначена у розмірі: - з 26.11.2018 по 30.11.2018 1452,00 грн.; - з 01.12.2018 по 30.11.2019 1497,00 грн.;

- ОСОБА_1 інших видів допомог не отримує.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1105-XIV), підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Також, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 13.11.2001 № 455, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 р. за № 1005/6196 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Інструкція), тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.

Згідно з пп. 1.3.4 п. 1.3 Інструкції листок непрацездатності видається: особам, які забезпечують себе роботою самостійно (особи, які займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов`язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок).

Жодних доводів щодо видачі позивачу листків непрацездатності щодо періодів тимчасової непрацездатності, які увійшли до періоду, за який сформована оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки), сторонами не наведено та доказів на їх підтвердження не надано.

Отже, за сукупністю встановлених судом обставин та наявних в матеріалах справи доказів на їх підтвердження, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що позивачу у періоди його фактичної тимчасової непрацездатності, які увійшли до періоду, за який сформована оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки), здійснювались виплати (допомога) по тимчасовій непрацездатності та, відповідно, відрахування єдиного внеску на загальнообов`язкове страхування.

На виконання постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 420/2929/19 судом також встановлено, що відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

З наведених законодавчих вимог вбачається, що тимчасова непрацездатність, як така, не передбачена, як підстава для звільнення особи від сплати за себе єдиного внеску.

При цьому, як встановлено судом вище, позивачем не наведено доводів та не надано доказів на їх підтвердження щодо оформлення своєї фактичної тимчасової непрацездатності у законодавчо встановленому порядку.

В судовому засіданні представником позивача визнано та таке визнання підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що в даному випадку немає законодавчих підстав для звільнення позивача від сплати за себе єдиного внеску у періоді, за який сформована оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) (01.01.2017-31.10.2018).

Отже, встановлені судом на виконання постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 420/2929/19 обставини мають своїм наслідком значення для визначення бази нарахування єдиного соціального внеску.

Судом з`ясовано, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 420/2929/19 встановлено:

- 06 грудня 2016 року Законом України № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено низку змін до Закону України № 2464, які набули чинності з 01 січня 2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями;

- згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

- у пункті 5 частини першої статті 1 Закону України № 2464 визначено, що мінімальний страховий внесок це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця;

- частиною п`ятою статті 8 Закону України № 2464 визначено, що для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22 % бази нарахування;

- враховуючи, що з матеріалів справи вбачається факт довготривалого перебування позивача на лікуванні в психіатричному закладі, що підтверджується наявними в матеріалах справи даними з медичної картки амбулаторного хворого № 790/18 від 25 квітня 2018 року, а також факт відсутності у матеріалах справи жодних доказів укладення позивачем договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування або подання податкової звітності з єдиного соціального внеску, очевидними є обставини нездійснення позивачем у 2017-2018 роках підприємницької діяльності, а отже нарахування єдиного внеску здійснюється в розмірі мінімального страхового внеску;

- при цьому, в матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування або подання податкової звітності з єдиного соціального внеску позивачем у вищевказані періоди, що сторонами по справ не спростовується;

- таким чином, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» було встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 3200 грн., розмір заборгованості позивача за 2017 рік складає 8448 грн. (3200 грн. х 12 х 22% = 8448 грн.);

- з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року внесені зміни до Закону України № 2464, що діють з 01.01.2018 року, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями;

- так, з 01.01.2018 всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини 8 статті 9 Закону);

- Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної з 1 січня 2018 року 3723 грн.;

- відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.), поквартально: до 19.04.2018 за 1 квартал 2018 року 2457,18 грн.; до 19.07.2018 за 2 квартал 2018 2457,18 грн.; до 19.10.2018 за 3 квартал 2018 року 2457,18 грн.;

- таким чином, оскільки оскаржувана податкова вимога сформована 19.11.2018 року, а сума виплати, зазначена в оскаржуваній вимозі, нарахована за період до 31.10.2018 року, розмір заборгованості з єдиного соціального внеску за 3 квартали 2018 року складає 7371,54 грн. (2457,18х3=7371,54 грн.);

- враховуючи викладене, відповідно до вимог Закону України № 2464 та Інструкції, сума заборгованості за 2017 рік та три квартали 2018 року, обчислена з розміру мінімального страхового внеску повинна складати 15819,54 грн., що є значно меншим, ніж нарахована податковим органом сума недоїмки;

- навіть якщо обчислювати заборгованість з єдиного соціального внеску за 2017 рік та чотири квартали 2018 року розмір такої заборгованості повинен складати 18276,72 грн.;

- при цьому з оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1028-25 від 19.11.2018 р. вбачається, що визначена податковим органом сума заборгованості у розмірі 19028,26 грн. складається виключно з суми недоїмки, штрафи та пеня податковим органом не нараховувались.

З наведеного розрахунку єдиного соціального внеску, викладеного у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 420/2929/19, вбачається, що його здійснено, виходячи з відсутності у позивача доходів у період, за який сформована оскаржувана вимога, що на виконання постанови Верховного Суду у цій справі встановлено судом при новому розгляді та, відповідно, підтверджено підстави вказаного розрахунку. При цьому жодних зауважень/застережень/тощо щодо порядку здійснення цього розрахунку у постанові Верховного Суду не зазначено.

Виходячи з встановленого, вбачається, що оскаржувана Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1028-25, якою позивача повідомлено, що станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску позивача становить 19028,26 грн., у тому числі: недоїмка 19028,26 грн., штрафи 0,00 грн., пеня 0,00 грн., сформована не у належному розмірі.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Тоrija v. Sраіn» від 9 грудня 1994 р.);

- з урахуванням пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України, відповідно до якого податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, відповідно

суд, із застосуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновків, що:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-1028-25 прийнято (сформовано) Головним управлінням ДФС в Одеській області: не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому вона є протиправною та підлягає скасуванню,

- разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини та здійснені на їх підставі висновки щодо протиправності оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення розміру недоїмки з єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті, при встановленій судом відсутності підстав звільнення позивача від сплати єдиного соціального внеску за відповідні періоди, суд вважає, що зобов`язання відповідача зменшити в інтегрованій автоматизованій системі «Податковий блок» заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, є об`єктивно виправданим наявними у справі доказами та ефективним способом захисту порушених прав позивача та належною гарантією остаточного вирішення спору, відповідно адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно, підстав для його розподілу в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.

Рішення прийнято та складено з урахуванням тимчасової непрацездатності головуючого судді, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та часу перебування головуючого судді у відпустці.

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції, чинній до 17.07.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 року, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 981 від 22.09.2021 року) до 31 грудня 2021 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 194, 205, 241-246, 250, 255, 258, 291, 295, Прикінцевими та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: с. Петрівськ-1, Тарутинський район, Одеська область, 68513; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (місцезнаходження: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу: 44069166) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-1028-25.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області зменшити в інтегрованій автоматизованій системі «Податковий блок» заборгованість фізичної особи платника податків ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова