Справа № 640/14321/21
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року м. Київ № 640/14321/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., при секретарі судового засідання Стрикун Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Біглі"

до Головного управління ДПС у м.Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за участю представників сторін:

від позивача: Слободянюк Т.В.

від відповідача: Башинська О.С.

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Біглі" (надалі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м.Києві (надалі також - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 08.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення щодо збільшення сум грошового зобов`язання з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств створених за участю іноземних інвесторів. Висновки акту є необґрунтованими та не об`єктивно не підтвердження матеріалами справи.

Відповідач проти позову заперечив, надав суду відзив. Просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Головним управлінням ДПС у м.Києві на підстав направлень від 26.02.2019 №1104/26-15-05-02-02, від 26.02.2019 №1105/26-15-05-02-02, від 12.02.2021 №2842/26-15-07-02-02, від 12.02.2021 №2845/26-15-07-02-02, від 12.02.2021 №2869/26-15-07-08-03, від 15.02.2021 №2947/26-15-07-10-02, від 10.02.20.21 №2602/26-15-07-09-06, від 17.02.2021 №3061/26-15-07-07-01 та відповідно до ст.ст.20, 77, 82 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 28.11.2019 №3734 проведено документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Глобал Біглі» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2017 по 30.09.2019, валютного - за період з 01.04.2017 по 30.09.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.04.2019 по 30.09.2019 та іншого законодавства - за відповідний період, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

За результатами проведеної документальної планової перевірки складено акт №28134/26-15-07-02-17/36215539 від 08.04.2021, яким встановлено порушення:

п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.139.1.1, п.п.139.1.2 п.139.1, п.п.139.2.1 п.139.2 ст.139, п.140.4.2 п.140.2 ст.140 Податкового кодексу України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в період, що перевірявся, на загальну суму 142269грн., у тому числі за 2018 рік у сумі 142269грн., та встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 7382082 грн., в т.ч. за 3 квартали 2019 року на 7382082грн.;

п.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 454 738грн., у тому числі за травень 2017 року у сумі 132416грн., червень 2017 року у сумі 53262грн., липень 2017 року у сумі 52868грн., серпень 2017 року у сумі 88363грн., вересень 2017 року у сумі 65693 грн., жовтень 2017 року у сумі 62135грн.;

ст.7 Декрету Кабінету Міністрів від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (в редакції, яка діяла до 07.02.2019), встановлено здійснення ТОВ «Глобал Біглі» розрахунків з нерезидентами в межах торговельного обороту без участі уповноваженого банку, а саме в 2017 році за комп`ютерну програму з «Saltsforce.com EMEA limited» (Великобританія) в сумі 40125,00грн. (еквів. 1500 дол. США) на підставі інвойсу від 20.04.2017 №10175735, в 2018 року розрахунки за програмне забезпечення VoLP з «My Commerce» A Digital River Company (Німеччина) в сумі 15876,00 грн. (еквів. 600 дол. США) та 12 329,96грн. (еквів. 384,71 євро) на підставі інвойсів від 22.05.2018 №563355573 та від 27.12.2018 №583121293;

п.49.2, пп. 49.18.2 п.49.18 ст.49, пп. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, р.ІІІ «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Мінфіну України від 13.01.2015 №4, а саме: в податковому розрахунку за ІІІ квартал 2017 року та ІІ квартал 2018 року, не вірно відображено ідентифікаційний номер фізичної особи, що призвело до зміни платника податків;

пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, з урахуванням пп. «а» 164.2.17, пп. «г» 164.2.17 та пп. «е» 164.2.17, п.164.2 ст.164, п.171.2 «а» ст.171 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму - 2359,18грн.;

пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, з урахуванням п.171.2 «а» ст.171, пп.1.5 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування військового збору до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму - 161,22грн.

За результатами проведеної перевірки та встановлених порушень, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення №2 від 06.05.2021 та №2 від 06.05.2021.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Приписами п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Таким чином фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

Приписами абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункт 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6 ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1 ст.201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1. ст.200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1. ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як зазначено у частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку"), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Отже, аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Емоушн» укладено Договір № EMGB01/2015 від 02.01.2015 про створення ПЗ (програмного забезпечення).

Відповідачем зазначено, що невключення компанією ТОВ «Емоушн» сум доходу, сплаченого на користь фізичних осіб-підприємців, у графу 157 форми 1-ДФ є порушення податкового законодавства. Однак, суд вважає, що невключення компанією ТОВ «Емоушн» сум доходу, сплаченого на користь фізичних осіб-підприємців, у графу 157 форми 1-ДФ не свідчить про відсутність достатніх ресурсів для виконання господарських операцій. Крім того, за даним договором ТОВ «Глобал Білгі» є Замовником, а ТОВ «Емоушн» є Виконавцем.

Згідно предмету договору, визначеного в пункті 2.1. договору, Замовник замовляє, приймає та сплачує, а Виконавець виконує роботи по створенню та/або доопрацюванню Програмного забезпечення та його підтримці на підставі Замовлень до Договору для потреб господарської діяльності Замовника та у відповідності з умовами та вимогами цього Договору.

Відповідно до умов Договору про створення ПЗ вбачається, що ТОВ «Емоушн» (Виконавець) може надавати послуги (виконувати роботи) з розробки (створення) програмного забезпечення за замовленням ТОВ «Глобал Білгі» та може надавати послуги (виконувати роботи) з доопрацювання та з технічної підтримки програмного забезпечення, в тому числі і такого, яке розроблене (створене) чи поставлене Замовнику третіми особами.

Під час оформлення податкових накладних та здійснення поставки ТОВ "Емоушн" було зареєстроване в якості юридичної особи, перебувало на податковому обліку в органах державної податкової служби платником податків та було зареєстроване платником ПДВ.

Таким чином, податкові накладні та інші первинні документи підписані представником юридичної особи, що має цивільну право- та дієздатність та є платником податків, у т.ч. платником ПДВ.

Таким чином, взаємовідносини позивача з контрагентом ТОВ "Емоушн", які на момент здійснення спірних господарських операцій з ТОВ «Глобал Білгі» було належним чином зареєстровано як платник податків, у тому числі платником податку на додану вартість, а правочини з ним не були визнані в судовому порядку недійсними, також підтверджені виданими ним податковими накладними та первинними документами, отже, і у постачальника, і у позивача наявні об`єкти оподаткування, тому позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на отримання податкового кредиту.

Крім того, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Суд також зазначає, що під час виконання робіт позивачу ТОВ "Емоушн" було зареєстроване в якості юридичної особи та перебувало на податковому обліку в органах державної податкової служби платником податків. Таким чином, первинні документи підписані представником юридичної особи, що має цивільну право та дієздатність та є платником податків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПКУ), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку (який основою будь-якого іншого обліку) господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження включення витрат на оплату товарів, виконаних робіт, наданих послуг до складу валових витрат підприємства, а також для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за виконані роботи до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Положення покладає на керівника підприємства, головного бухгалтера обов`язок обліковувати первинні документи. За п. 2.15 Положення Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Положенням забороняється приймати до виконання лише первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення, (п. 2.16 Положення).

Господарська діяльність ТОВ "Емоушн" на момент здійснення правочинів не була припинена, вказана юридична особа не була припинена і не перебувала у стані припинення та була платником податків.

Якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції реальні та відповідають дійсному економічному змісту, для підтвердження права на витрати достатньо наявності належним чином оформлених документів. Таким чином, взаємовідносини Позивача з ТОВ "Еиоушн" і на момент здійснення спірних господарських операцій з ТОВ «Глобал Білгі» були належним чином зареєстровані як платники податків, а правочини з ними не були визнані в судовому порядку недійсними, а також підтверджені первинними документами, отже і у постачальника послуг, і у Позивача наявні об`єкти оподаткування, а позивач мав право на віднесення до витрат.

Крім цього, за вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин). До оскаржуваних правочинів належить зокрема фіктивний правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ст. 234 ЦК України).

Звертаємо увагу на те, що оцінюючи укладені позивачем правочини, відповідач зробив висновок про їх нікчемність з огляду на те, що вони не спричиняють реального настання правових наслідків. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.234 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, є фіктивним.

Згідно з ч.2 ст.234 Цивільного кодексу України фіктивний правочин визнається судом недійсним. Слід зазначити, що на підтвердження своїх висновків, за якими податковий орган дійшов висновку про фіктивність укладених Позивачем правочинів, відповідних судових рішень не існує.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, підсумовуючи викладене, суд зазначає, що на момент здійснення спірних господарських операцій були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача із зазначеними вище контрагентом, який на момент здійснення господарських операцій був належним чином зареєстровані як платники податку на додану вартість, оформлено договір, який не був визнаний в судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданий контрагентом первинними документами.

На думку суду, позивач, не може нести відповідальність ні за несплату податків контрагентом, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за умови необізнаності щодо неї.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 22700,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1623 від 20.05.2021.

Оскільки у спірних правовідносинах права позивача були порушені відповідачами внаслідок прийняття необґрунтованих рішень та протиправних дій, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Біглі» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №2 від 06.05.2021 та №2 від 06.05.2021.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Біглі» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві () судовий збір у розмірі 22700,00грн.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Біглі» (01032, м.Київ, вул.Жилянська, 106-А, к.4, ).

Відповідач - Головне управління ДПС у м.Києві (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Смолій

Повний текст рішення виготовлено 29.11.2021.