Справа № 320/1772/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1772/21 Суддя першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на проголошене о 15 годині 22 хвилин рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року, повний текст якого складено 19 липня 2021 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області визнання протиправними та скасування рішень і зупинення їх дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - Відповідач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 07.12.2020 № НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Грузії;

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.12.2020 № 148 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Грузії;

- зупинити виконання рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служб України в м. Києві та Київській області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 07.12.2020 № НОМЕР_2 та рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.12.2020 №148 в частині виселення в 7 та 30 денний строк з України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянину України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 07.12.2020 № НОМЕР_1 - громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.12.2020 № 148 - громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що у висновку, оскільки обставини притягнення до кримінальної відповідальності Позивача Відповідачем не перевірялися, ОСОБА_1 станом на 27.02.2021 не має судимості, то спірне рішення від 07.12.2020 є таким, що прийнято без наявних на те правових підстав, а також не відповідає принципу пропорційності. Крім того, суд підкреслив на безпідставності прийняття рішення від 24.12.2020, адже доказів зазначення Позивачем недостовірних відомостей при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну Відповідачем не надано, у той час як всі документи для цього були надані.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що вони не узгоджуються з приписами КАС України, за своєю суттю є вимогами про забезпечення позову, а належним і достатнім способом захисту прав Позивача є скасування спірних у цій справі рішень.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що згідно інформації ГУ НП в м. Києві ОСОБА_1 26.11.2020 був затриманий за вчиненням крадіжки з автомобіля, а відтак його дії загрожують національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України. Крім того, наголошує, що зазначення недостовірних даних у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну є безумовною підставою для відмови в його наданні.

Після усунення визначених в ухвалі від 12.10.2021 про залишенні апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2021 було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08.12.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в її задоволенні та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Свою позицію обґрунтовує тим, що факт затримання Позивача 26.11.2020 не може свідчити про його загрозу інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, адже вже 27.11.2020 ОСОБА_1 був звільнений за відсутністю причетності до події, а підозра останньому не була вручена. Підкреслює, що на день подачі заяви Позивачем не було вказано будь-яких недостовірних відомостей. Наголошує, що викладені у поданні правоохоронних органів відомості є неправдивими, що свідчить про незаконність рішення про скасування посвідки. Звертає увагу, що Позивач більше шести років проживає на території України разом з дружиною - громадянином України.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Грузії, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_3 , виданого 18.09.2013 (т. 1 а.с. 4).

21.11.2018 В. Горгіладзе звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою-анкетою № 124915000 від 21.11.2018 для отримання посвідки на тимчасове проживання, як така, що прибула в Україну для возз`єднання сім`ї з особою, яка є громадянином України (на підставі шлюбу) (т. 1 а.с. 50-63).

При цьому матеріали справи свідчать, що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між громадянином Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянкою України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис від 22.12.2015 за № 1323 та видано свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 58).

Згідно відомостей паспорта громадянина України Серія НОМЕР_5 виданого Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 13.05.1999 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України (т. 1 а.с. 59-60).

17.12.2018 Позивача документовано посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_6 строком дії до 28.11.2019 (т. 1 а.с. 57).

Із змісту анкети № 111295900 від 21.10.2019 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні, у зв`язку «з закінченням строку дії посвідки на тимчасове проживання + втрата» (т. 1 а.с. 64-79).

Відповідно до відомостей довідки, виданої Деснянським управлінням поліції ГУ НП у місті Києві, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно звернувся 04.10.2019 до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві з заявою, в якій повідомив, що 10.09.2019 за адресою: АДРЕСА_1 виявив відсутність посвідки на тимчасове проживання в Україні на власне ім`я. Дану заяву зареєстровано до ЄО № 70953 від 04.10.2019 Деснянського управління поліції (т. 1 а.с. 80).

За результатами розгляду заяви Позивача 14.11.2019 останнього документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_7 строком дії до 31.10.2020 (т. 1 а.с. 65).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 03.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою-анкетою №118123800 від 03.11.2020 про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні, у зв`язку з закінченням строку дії посвідки на тимчасове проживання (т. 1 а.с. 84).

До вказаної заяви Позивачем було додано копію паспорту громадянина Грузії № НОМЕР_3 виданого 18.09.2013 з офіційним перекладом, копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого 22.12.2015, копію паспорта громадянина України ОСОБА_5 серія НОМЕР_5 виданого 13.05.1999 року, довідку про реєстрацію місця проживання позивача від 19.10.2019 № 1-1/22919 виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області договір добровільного медичного страхування іноземних громадян форма №83 серія УБ № 1467296, копію посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_7 , довідку про реєстрацію місця проживання Позивача від 03.11.2020 № 06-15/13685 виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області (т. 1 а.с. 87-96).

За результатами розгляду заяви Позивача останнього 27.11.2020 було документовано посвідкою на тимчасове проживання в України № НОМЕР_8 строком дії до 16.11.2021 (т. 1 а.с. 9-10).

У подальшому, 30.11.2020 Відділом боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у м. Києві внесено до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області подання №1341/125/20/01-2020 щодо прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог пункту 3 та 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», пунктів 21-23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданням про його скасування та виконання, прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983, підпункту 1 пункту 64, підпункту 4 пункту 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 (т. 1 а.с. 107-108).

У цьому поданні зазначено про те, що 26.11.2020 о 19:24 за адресою: м. Київ, проспект Броварський, буд.3-В, було затримано громадянина Грузії, який здійснив крадіжку з автомобіля марки «Мітсубісі Аутленлер», д.н.з, НОМЕР_9 , після чого заховав викрадені речі у свій автомобіль марки «Фольсваген Джета», д.н.з, НОМЕР_10 . але свій умисел не закінчив, оскільки був затриманий працівниками поліції.

В подальшому, до Деснянського УП ГУНП у м. Києві звернувся власник автомобіля марш «Мітсубісі Аутлендер», НОМЕР_9 , гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючий: АДРЕСА_2 .

Указана подія зареєстрована в Деснянському УП ГУПН у м. Києві ЄО ЄО № 75481 від 26.11.2020. Відомості внесено до ЄРДР за № 0005359 від 26.11.2020, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

Громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Вирішуються питання, щодо повідомлення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Указані відомості також відображені у довідці оформленій ВБЗПТЛ ГУНП в м. Києві щодо громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де також зазначено, що вирішується питання щодо повідомлення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (т. 1 а.с. 109).

07.12.2020 Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийнято рішення № 7077 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_8 на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки та тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (т. 1 а.с. 104).

Листом від 08.12.2020 № 8010.66.2-50918/8010.6-20 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області направлено ОСОБА_7 та ОСОБА_1 повідомлення про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_8 (т. 1 а.с. 103).

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що 04.01.2020 громадянин ОСОБА_1 звернувся до Броварського РВ ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну (т. 1 а.с. 118).

До вказаної заяви позивачем додано копію паспорту громадянина Грузії № НОМЕР_3 виданого 18.09.2013 з офіційним перекладом, посвідчення особи громадянина Грузії ОСОБА_1 НОМЕР_11 ; копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого 22.12.2015, копію паспорта громадянина України ОСОБА_5 серія НОМЕР_5 виданого 13.05.1999, довідку про реєстрацію місця проживання позивача від № 1-1/22513 виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області, копію посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_7 виданої 01.11.2019, згода на обробку персональних даних; договір добровільного медичного страхування іноземних громадян форма №83 серія УБ № 1467296, копію посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_7 , довідку про реєстрацію місця проживання позивача від 03.11.2020 № 06-15/13685 виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області (т. 1 а.с. 119-124).

08.01.2020 Броварський районний відділ ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області листом № 22 направлено вимогу №22/1 від 08.01.2020 до т. в.о. начальника Броварського ВП ГУНП в Київській області щодо наданні інформації щодо громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої може бути прийнято рішення про відмову у наданні вказаному іноземцеві дозволу на імміграцію в Україну (т. 1 а.с. 125).

Також 04.02.2020 Управлінням з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області направлено запит вих. № 8010.6.3-6184/8010.6-20 Головному центру обробки спеціальної інформації Адміністрації Держприкордонслжуби України щодо перевірки особи Позивача за заявою про надання дозволу на імміграцію (т. 1 а.с. 126).

Крім того, вказаним Управлінням направлено запит щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Головного управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області та до сектору міжнародного поліцейського співробітництва Головного управління Національної поліції в Київській області (т. 1 а.с. 126-127).

Листом від 27.03.2020 № 51/1-11/121-185 Головне управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області повідомило, що інформація про підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до ст. 10 Закону України «Про імміграцію» стосовно, зокрема, Позивача, відсутня (т. 1 а.с. 127-128).

Головне управління Національної поліції в Київській області листом від 12.03.2020 № 124/109/19/01-20 повідомило Відповідача, що станом на 27.02.2020 за банками даних Генерального секретаріату Інтерполу 1 особа у міжнародному розшуку не перебуває (т. 1 а.с. 128).

У свою чергу, листом від 16.12.2020 №1401/125/20/01-2020 Відділ боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в м. Києві повідомив про вчинення крадіжки ОСОБА_1 26.11.2020, у зв`язку з чим також просив прийняти рішення про примусове повернення/видворення з України з подальшою забороною в`їзду на територію України відповідно до ст. ст. 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (т. 1 а.с. 129-130).

Згідно відомостей висновку про результати перевірки особи, що клопоче про надання дозволу на імміграцію з України від 18.02.2020 № 2624/109/1003/04-20, Броварським ВП ГУНП в Київській області щодо громадянина Грузії ОСОБА_1 проведена відповідна перевірка та виявлено підстави при яких дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України «Про імміграцію» (т. 1 а.с. 131).

Висновком за результатами розгляду заяви громадянина Грузії ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, затвердженого т.в.о. начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 24.12.2020, рекомендовано відмовити у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 133-134).

У вказаному висновку зазначено, що при поданні заяви іноземець засвідчує власним підписом (у випадку, якщо подана представником за дорученням то підписом такого представника) поінформованість про відмову у наданні дозволу на імміграцію у разі зазначення у заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей.

У відношенні заявника здійснено перевірки відповідно до постанови Постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983.

Так, за надісланими запитами надійшла відповідь з Броварського ВП ГУ НП в Київській області, що у ході вжитих перевірочних заходів відносно ОСОБА_1 , встановлено:

- 04.05.2017 Дніпровським районним судом м. Києва іноземець засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік;

- 04.12.2018 Дарницьким районним судом м. Києва засуджений за ч.2. ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки;

- 16.02.2019 Бориспільським ВП ГУ НП в Київській області пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст.186 КК України;

- 14.02.2019 Києво-Святошинським ГУ НП в Київській області пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст.187 КК України;

- 30.08.2019 Києво-Святошинською місцевою прокуратурою Київської області пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України.

21 грудня 2020 року надійшов лист з відділу боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП в м. Києві з клопотанням, за порушення законодавства України, громадянину Грузії ОСОБА_1 скасувати посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_6 .

У висновку зазначено, що громадянин Грузії ОСОБА_1 при поданні клопотання про надання дозволу на імміграцію в Україну надав свідомо неправдиві відомості, тому вбачаються підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію на підставі п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію».

24.12.2020 Відповідачем прийнято рішення №6148/424 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 135).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 1, 3, 4, 5, 5-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон про іноземців), ст. ст. 1, 4, 6, 9 Закону України «Про імміграцію» (далі - Закон), ст. 89 Кримінального кодексу України, ст. 1 Закону України «Про основи національної безпеки України», Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 (далі - Порядок №322), Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983), суд першої інстанції прийшов до висновку про протиправність оскаржуваних рішень, оскільки останні є необґрунтованими та непропорційними з огляду на фактичні обставини справи.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону про іноземців іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно ч. 14 ст. 4 Закону про іноземців іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

За правилами ч. 3 ст. 5 Закону про іноземців іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання, підставою для видачі якої у цьому випадку є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування (ч. 14 ст. 5), а також додатково документи, передбачені ч. 18 ст. 5 Закону про іноземців.

Строк дії посвідки на тимчасове проживання за загальним правилом визначається статтею 5-1 Закону про іноземців.

Відповідно до ч. 21 ст. 5 Закону про іноземців технічний опис, зразки бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною, знищення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Таким актом є Порядок №322, відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Приписи пп. 4 п. 63 Порядку №322 визначають, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Згідно п. 64 Порядку №322 рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття (п. 65 Порядку №322).

Викладене, у свою чергу свідчить, що скасування посвідки можливе не лише у випадку, коли дії іноземця загрожують національній безпеці, а й у випадку створення загрози ними громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, в обґрунтування підстав для скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_8 Відповідач посилається на подання Відділу боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України. Так, у вказаному поданні зазначено про те, що про те, що 26.11.2020 о 19:24 за адресою: АДРЕСА_3 , було затримано громадянина Грузії, який здійснив крадіжку з автомобіля марки «Мітсубісі Аутленлер», д.н.з, НОМЕР_9 , після чого заховав викрадені речі у свій автомобіль марки «Фольсваген Джета», д.н.з, НОМЕР_10 . але свій умисел не закінчив, оскільки був затриманий працівниками поліції.

У подальшому, до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві звернувся власник автомобіля марш «Мітсубісі Аутлендер», НОМЕР_9 , гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючий: АДРЕСА_2 .

Указана подія зареєстрована в Деснянському УП ГУПН у м. Києві ЄО ЄО № 75481 від 26.11.2020. Відомості внесено до ЄРДР за № 0005359 від 26.11.2020, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Вирішуються питання, щодо повідомлення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Указані відомості також відображені у довідці оформленій ВБЗПТЛ ГУНП в м. Києві щодо громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де також зазначено, що вирішується питання щодо повідомлення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Судовою колегією враховується, що 27.11.2020 ОСОБА_1 був звільнений з ITT, оскільки Київською місцевою прокуратурою № 3 було відмовлено в погодженні повідомлення про підозру ОСОБА_1 через відсутність доказів причетності Позивача до події (т. 1 а.с. 165).

Поряд з цим, матеріали справи свідчать, що 24.11.2017 ухвалою Деснянського районного суду м. Київ у справі №754/12886/17 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 04.05.2017 вироком Дніпровського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, з іспитовим строком 1 рік, звільнено від відбування покарання на підстав пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 06.09.2017 (т. 1 а.с. 162-163).

Крім того, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20.12.2019 у справі №754/17765/19 ОСОБА_1 , засудженого вироком Дарницького районного суду міста Києва від 04.12.2018 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, звільнено від покарання з випробуванням, у зв`язку із закінченням іспитового строку (т. 1 а.с. 164).

У розрізі наведеного судова колегія звертає увагу, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання;

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що з урахуванням матеріалів цієї справи існують підстави стверджувати, що станом на 30.11.2020 ОСОБА_1 вважався таким, що не мав судимість. Водночас, суд першої інстанції безпідставно встановив відповідний факт на підставі довідки № , виданої Міністерством внутрішніх справ України (т. 1 а.с. 32), оскільки вона містить відомості станом на 27.02.2021, що вказує на недопустимість такого доказу щодо обставин, які мали місце у грудні 2020 року.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

При цьому, нормами статті 61 Основного Закону України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

З огляду на те, що, як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , станом на час прийняття 07.12.2020 рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання вважався таким, що не має судимості, а доказів притягнення його до кримінальної чи адміністративної відповідальності у цей час матеріали справи не містять, то скасування Позивачу тимчасової посвідки на проживання саме на підставі пп. 4 п. 63 Порядку №322 з урахуванням фактичних обставин цієї справи є необґрунтованим.

Окремо судова колегія звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини в пункті 43 рішення у справі «Курочкін проти України» від 20.05.2010 (заява № 42276/08) зазначив, що втручання у право на повагу до сімейного життя становить порушення статті 8, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не має однієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 8, а також не є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення такої цілі чи цілей (див. рішення від 7 серпня 1996 р. у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen v. Norway), Reports 1996-III, с. 1001- 1002, п. 52). Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (див., наприклад, згадане вище рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 60, та рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47).

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтями 8-10 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом. Відтак, встановлені вище обставини невиправданості такого втручання мають своїм наслідком скасування спірного у цій справі рішення від 07.12.2020 №7077.

Щодо висновків суду першої інстанції про протиправність рішення від 24.12.2020 №6148/424 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Крім зазначених документів подаються для осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України (п. 5 ч. 7 ст. 9 Закону).

При цьому, в силу положень ч. 10 ст. 9 Закону у разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком № 1983.

Відповідно до пп. 3 п. 2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме - одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

Згідно п. 11 Порядку №1983 для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та копія його сторінок; засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; документ про місце проживання (в Україні та за кордоном); документально підтверджені відомості про склад сім`ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо); документ, виданий лікувально-профілактичним закладом про відсутність у заявника хвороб, зазначених у пункті 5 частини п`ятої статті 9 Закону України "Про імміграцію" (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону). Особи, які постійно проживають за межами України, подають документ, виданий лікувальним закладом держави за місцем проживання, який підлягає легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; довідка, видана компетентним органом держави попереднього проживання або її дипломатичним представництвом чи консульською установою в Україні, про відсутність судимості (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію"). У виняткових випадках такі відомості можуть бути отримані ДМС чи територіальними органами і підрозділами шляхом надсилання відповідного запиту компетентним органам іноземних держав, з якими укладено договір про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах; квитанція про сплату державного мита або консульського збору, якщо за дії, пов`язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством передбачена їх сплата, або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Документи, визначені пунктами 1-10 частини сьомої статті 9 Закону України «Про імміграцію», додатково подаються відповідно до категорії іммігрантів.

У разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України «Про імміграцію», а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Копії цих документів, а також письмове підтвердження згоди на імміграцію та гарантії приймаючих осіб, передбачені пунктом 6 частини сьомої статті 9 Закону України «Про імміграцію», подаються нотаріально засвідченими. Документи, відомості за якими можуть змінюватися, можуть бути подані протягом шести місяців від дня їх видачі.

Пунктом 14 Порядку №1983 передбачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

За правилами п. 16 Порядку №1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

При цьому рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття (п. 19 Порядку №1983).

Із змісту наведених вище положень Порядку № 1983 вбачається, що територіальні органи ДМС України вправі витребувати в інших державних органів додаткову інформацію щодо осіб, які подали заяву про отримання дозволу на імміграцію, а також викликати таких осіб, а також інших, на бесіду. І лише за результатами аналізу цієї інформації, органи ДМС України приймають відповідне рішення.

Отже, самі по собі викладені у листі територіального органу Національної поліції України відомості не є безальтернативними передумовами для обов`язкового прийняття рішення про відмову у видачі дозволу на імміграцію.

Указані висновки випливають із змісту постанов Верховного Суду від 15.07.2019 у справі №818/1523/17 та від 03.02.2021 у справі №821/697/18.

У розрізі наведеного судовою колегією враховується, що вичерпний перелік підстав для відмови у видачі дозволу на імміграцію викладено у частині 1 статті 10 Закону. Так, пунктами 1, 4 частини 1 цієї статі передбачено, що дозвіл на імміграцію не надається: особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

У висновку від 24.12.2020, що став підставою для прийняття спірного рішення від 24.12.2020 №06148/424, встановлені факти зазначення ОСОБА_1 у клопотанні про надання дозволу на імміграцію в Україну свідомо неправдивих відомостей. При цьому, ні у висновку, ні у спірному рішенні не зазначено, які саме відомості, зазначені Позивачем, є недостовірними.

У свою чергу, із змісту висновку від 24.12.2020 вбачається, що твердження Відповідача про зазначення у заяві недостовірних відомостей пов`язане з тим, що у заяві Позивачем у графі «Чи притягувалися до кримінальної відповідальності» вказано «х», тобто «ні».

Разом з тим, як було зазначено вище, з урахуванням матеріалів цієї справи існують підстави стверджувати, що з огляду на приписи ст. ст. п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України станом на 30.11.2020, як і на 04.01.2020, ОСОБА_1 вважався таким, що не мав судимість.

У постанові від 27.09.2018 у справі № 647/1831/15-к Верховний Суд зазначив, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Такий висновок було підтримано і Верховним Судом у постанові від 02.09.2021 у справі № 392/746/20.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість прийнятного ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області рішення від 24.12.2020 №6148/424, оскільки Відповідачем не доведено, що станом на час звернення із заявою про надання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 не було свідомо зазначено у ній недостовірні відомості, оскільки, як було встановлено вище, станом на 04.01.2020 Позивач не міг вважатися таким, що має судимість або таким, що притягувався до кримінальної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що із змісту висновку від 24.12.2020 вбачається, що в його основу покладені поряд з іншим відомості про те, що 16.02.2019 Бориспільським ВП ГУ НП в Київській області пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст.186 КК України; 14.02.2019 Києво-Святошинським ГУ НП в Київській області пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст.187 КК України; 30.08.2019 Києво-Святошинською місцевою прокуратурою Київської області пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України. Однак, обставини, на якій стадії перебувають указані кримінальні провадження, Відповідачем не з`ясовувалися.

Разом з тим, оскільки внаслідок невиконання, зокрема, вимог п. 11 Порядку №1983 Відповідачем у висновку та оскаржуваному рішенні від 24.12.2020 оцінка указаним вище обставинам не надавалася, наявними у матеріалах цієї справи доказами обставини зазначення недостовірних відомостей у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну не підтверджуються, то колегія суддів приходить до висновку, що спірне рішення від 24.12.2020 №6148/424 прийнято ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області передчасно та без перевірки всіх обставин та відомостей, викладених, зокрема, у листі Головного управління Національної поліції у м. Києві від 16.12.2020 №1401/125/20/01-2020, а також довідці №74-10022020/32030.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено « 08» грудня 2021 року.