Справа № 260/4772/21
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2021 рокум. Ужгород№ 260/4772/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород,Закарпатська область,88008) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 2001 року він перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру, виходячи з максимального розміру 90% заробітної плати. На момент призначення та перерахунку пенсії жодних обмежень у розмірі відсотків, виплати або перерахунку законодавством не було встановлено. Рішенням Конституційного суду України № 7-р(ІІ) 2019 від 13 грудня 2019 року у справі № 3-209/2018(2413)/18, 2807/19), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначення пенсії працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України та встановлено, що частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ підлягає застосуванню в первинній редакції. З метою реалізації свого права на перерахунок пенсії, позивач 18.11.2020 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії. У подальшому позивач отримав від відповідача рішення про відмову в перерахунку пенсії від 18.06.2021 року. Вищезазначеним рішенням розмір пенсії позивача зменшено з 90% до 60 %. Дане рішення позивач вважає незаконним та таким, що порушує його право на пенсію.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених позовних вимог заперечує. Зокрема, підтверджує те, що позивач до проведеного у 2020 році перерахунку отримував пенсію на підставі ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру з розрахунку 90% заробітної плати. Разом з тим, 14 жовтня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України Про прокуратуру, відповідно до якого пенсія працівникам органів прокуратури призначається в розмірі 60% суми місячної заробітної плати, а не 90%, як це було раніше. Конституційним Судом України надано офіційне тлумачення положень ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якого до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Вважає, що законодавцем передбачена можливість зменшення розміру пенсії після проведеного перерахунку внаслідок змін у законодавстві. Зокрема, на залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011. Зазначене відповідає також практиці Європейського суду з прав людини (а.с.23-25).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач працював в органах прокуратури та з 2001 року призначено пенсію за вислугу років на підставі норм ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 90% від заробітної плати.

18.11.2020 року позивач подав до відповідача заяву про перерахунок пенсії та довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) Чернівецької обласної прокуратури №21-511вих 2020 від 29 жовтня 2020 року (а.с.12).

На підставі вищезазначеної заяви позивача та долученої до неї довідки відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60% заробітної плати (грошового забезпечення) (а.с. 13).

Вважаючи дії ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо зменшення розміру відсотків заробітної плати, з яких здійснюється обчислення його пенсії, та обмеження максимального розміру такої протиправними та таким, що порушують його конституційні права, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує пенсію за вислугу років на підставі норм Закону України Про прокуратуру.

Так, на час призначення позивачу пенсії питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури було врегульоване положеннями ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (далі Закон №1789), відповідно до якої право на пенсійне забезпечення за вислугу років мають прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців. Пенсія призначається в розмірі 90 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Спірні правовідносини виникли з приводу проведеного в 2020 році перерахунку пенсії позивача із зниженням відсоткового значення заробітної плати, з якої проводиться розрахунок пенсії, до 60%. При цьому правомірність своїх дій відповідач обґрунтовує нормами ст. 86 Закону України Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-VII (далі Закон №1697).

Оцінюючи правомірність дій суб`єкта владних повноважень з вищенаведених мотивів, суд зазначає наступне.

З 15 липня 2015 року Закон №1789 (окрім положень ч.ч. 3, 4, 6, 11 ст. 50-1) втратив чинність на підставі Закону №1697, у зв`язку з чим з вказаної дати питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури врегульовано ст. 86 останнього.

Так, ч. 2 ст. 86 Закону №1697 визначено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Отже, з набранням чинності положень Закону №1697 законодавцем обмежено відсотковий розмір заробітної плати, з якої здійснюється обчислення пенсії працівників прокуратури, 60% при їх призначенні.

Згідно ч. 20 ст. 86 Закону №1697 (в редакції з врахуванням рішення Конституційного Суду України №7-р9(ІІ)/2019 від 13 грудня 2019 року) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.

Провівши правовий аналіз зазначених законодавчих норм, суд дійшов висновку, що положення ч. 2 ст. 86 Закону №1697, якими встановлено розмір пенсії, виходячи з 60 відсотків заробітної плати, можуть застосовуватись лише до правовідносин, що виникли після 15 липня 2015 року, тобто дати набрання чинності Закону №1697, та стосуються саме питань призначення пенсії, а не її перерахунку, оскільки до останнього застосовуються спеціальні норми, що регулюють умови та підстави саме перерахунку пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. В свою чергу законодавчі норми, що унормовують порядок проведення перерахунку пенсій працівників органів прокуратури, не регламентують та не змінюють відсоткове співвідношення розміру пенсії та заробітної плати, що було встановлено при призначенні пенсії.

Норми ст. 58 Конституції України закріпили принцип незворотності дії в час законів та інших правових актів, відповідного до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип належить розуміти так, що дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, а дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативного акта, а також необхідною умовою довіри до держави і права.

У своєму рішенні від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001 Конституційний Суд України зазначив, що закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Імперативність даної норми, з метою застосування до спірних правовідносин, полягає в тому, що зміна розміру заробітної плати працівників органів прокуратури, згідно з положеннями Закону, не може мати наслідком скасування вже призначеного пенсіонеру відсоткового співвідношення пенсії до заробітної плати, з якого і повинен бути проведений відповідний перерахунок.

При цьому суд зауважує, що незважаючи на проведення перерахунку пенсії позивача після набрання чинності Закону №1697, органом Пенсійного фонду України до жовтня 2020 року застосовувалося відсоткове значення заробітної плати у розмірі 90%. Поряд з цим, відповідач не наводить жодних аргументів причин зміни такого значення саме з жовтня 2020 року.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В рішенні від 06.07.1999 №8-рп/99 Конституційний Суд України прямо зазначив, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Тобто набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).

Європейський суд з прав людини у Рішенні Суханов та Ільченко проти України (Рішення від 26.09.2014 року) зауважив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 52).

З огляду на викладене, суд вважає, що при перерахунку пенсії позивача в 2020 році має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03 травня 2018 року у справі №308/11498/16-а, від 29 квітня 2020 року у справі №490/5366/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про протиправність дій ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо зменшення основного розміру пенсії позивача під час її перерахунку з 90% від відповідних сум заробітної плати на 60%, а тому позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ у Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 01.10.2020 року у розмірі 90% сум заробітної плати без обмеження її граничного розміру, суд зазначає наступне.

Правомірність своїх дій щодо обмеження максимального розміру пенсії, що підлягає виплаті позивачеві, орган Пенсійного фонду України аргументує положеннями абз. 6 ч. 15 ст. 89 Закону №1697.

Оцінюючи правомірність дій відповідача з вищенаведених мотивів, суд враховує наступне.

На час призначення позивачу пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону №1789.

Відповідно до ч. 14 ст. 50-1 Закону №1789 (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивача), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08 липня 2011 року №3668-VI, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08 липня 2011 року №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України Про прокуратуру не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Як встановлено п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08 липня 2011 року №3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 1 жовтня 2011 року).

Судом встановлено, що пенсія позивачеві була призначена з 2001 року.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон №1697, відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон №1789, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, з прийняттям Закону №1697 положення ч. 14 ст. 50-1 Закону №1789 втратили чинність, а тому до спірних правовідносин не застосовується.

Разом з тим положення Закону №1697 також містять норми щодо обмеження максимального розміру пенсії. Так, згідно абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону №1697 (в редакції станом на день проведення перерахунку пенсії позивача) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Вказані положення Закону №1697, якими обмежувався максимальний розмір пенсії не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.

Так, згідно рішення №56 підтверджується, що перерахунок пенсії позивача було здійснено відповідачем 18.06.2021 року (а.с. 13).

У відповідності до вимог ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: від 23.12.2004 ) у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Отже, у відповідності до вимог вищезазначеної норми, пенсія позивача підлягає перерахунку з 01 жовтня 2020 року.

Таким чином, суд вважає, що на момент проведення перерахунку пенсії позивачу, законодавчими нормами були встановлені обмеження максимального розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку про відсутність у відповідача законних підстав для здійснення позивачу виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду з приводу спору в подібних правовідносинах, висловлену в ухвалі Верховного Суду від 04 лютого 2021 року у справі №400/6132/20.

Так, зокрема, Верховний Суд звернув увагу на неодноразовий касаційний розгляд справ, де позивачами виступали особи, яким пенсії були призначені відповідно до Закону №1789, а вимоги позовних заяв було звернуто до пенсійного органу стосовно неправомірності його дій та рішень щодо здійснення перерахунку такої пенсії із застосуванням обмеження її максимальним розміром, передбаченим статтею 86 Закону №1697.

Розглядаючи вищевказані справи, Верховний Суд сформулював правову позицію, відповідно до якої положення норм чинного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії, не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню. Тобто, на момент проведення перерахунку пенсії позивачам, наведеними положеннями встановлюються тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України (постанови Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №205/8204/16-а, від 03.04.2018 у справі №361/4922/17, від 02.05.2018 у справі №704/87/17, від 15.08.2018 у справі №161/9572/17, від 17.01.2019 у справі №161/713/17, від 15.05.2019 у справі №554/4191/17, від 21.11.2019 у справі №161/14321/16-а, від 21.05.2020 у справі №554/10510/16-а, від 28.10.2020 у справі №686/2428/16-а).

Суд також враховує, що у п. 2.1 Рішення від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Окрім того, право держави встановлювати законодавчі обмеження щодо розміру соціальних виплат узгоджується також з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03 червня 2014 року у справі Великода проти України, в якому суд, розглянувши скаргу, зазначив, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акта, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. Зменшення розміру пенсії могло бути обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася Україна.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області провести перерахунок пенсії позивача без обмеження її граничного розміру.

З огляду на вищенаведене позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 454,00 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. ст. 241, 243, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час її перерахунку з 90% від розміру заробітної плати на 60%.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату з 01 жовтня 2020 року пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Чернівецької обласної прокуратури від 29.10.2020р. №21-511вих.2020, та виплатити різницю між нарахованою та фактично отриманою пенсією за період з 01 жовтня 2020 року по день проведення перерахунку за рішенням суду, з урахування проведених виплат.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області судові витрати у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяМ.М. Луцович