Справа № 260/2021/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/2021/21 пров. № А/857/21902/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Костринської сільської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року (рішення ухвалене у м. Ужгород, судом під головуванням судді Калинич Я.М., ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, повний текст рішення складено 03 вересня 2021 року) у справі № 260/2021/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Костринської сільської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, суд,-

В С Т А Н О В И В:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність Костринської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області з приводу не розгляду клопотання про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для ведення садівництва, сільськогосподарського призначення, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,07 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, яка розташована на території Костринської сільської ради в межах населеного пункту;

зобов`язати відповідача надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, сільськогосподарського призначення, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,07 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність, яка розташована на території Костринської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, із урахуванням правової оцінки наданої судом в судовому рішенні.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Костринської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, що полягає у неприйнятті рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, сільськогосподарського призначення, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,07 га, яка розташована на території Костринської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

Зобов`язано Костринську сільську раду Ужгородського району Закарпатської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, сільськогосподарського призначення, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,07 га, яка розташована на території Костринської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та прийняти відповідно до вимог Земельного кодексу України рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у наданні такого дозволу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стянуто на користь ОСОБА_1 з Костринської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (Закарпатська область, Ужгородський район, с. Кострино, буд. 47, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Аналіз норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність. Вказують, що для того, щоб не порушувати норми законодавства 26.03.2021 було проведено засідання постійної комісії з питань земельних відносин, в порядку денного якого стояло питання надання дозволу проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачу. 26.03.2021 відбулася сесія сільської ради, за підсумками якої було проведено відкрите поіменне голосування де проголосували «за» -0, «проти» - 17, «утримались» -1, «не голосували» -0. Крім того, сільська рада розглядає клопотання у місячний термін. Клопотання позивача було отримано 18.03.2021, розгляд питання щодо надання земельної ділянки позивачу було розглянуто на сесії, яка була проведена 26.03.2021. Таким чином, вважає, що сільська рада при вирішення даного питання жодним чином не порушила вимоги чинного законодавства, оскільки був проведений весь алгоритм дій, які прописані чинним законодавством України. Однак, депутати сільської ради відмовили позивачу у наданні земельної ділянки, що аж ніяк не свідчить про бездіяльність самої сільської ради.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронну пошту, зазначену даними учасниками справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання учасники справи не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи учасники справи не направляли.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у березні 2021 року позивач звернулася до Костринської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, сільськогосподарського призначення, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,07 га, яка розташована на території Костринської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

Відповідно до витягу з протоколу ІІ сесії VIII скликання Костринської сільської ради від 26 березня 2021 року проведено відкрите поіменне голосування за прийняття проекту рішення сільської ради щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, однак за результатами голосування рішення не прийнято.

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що питання про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Костринська сільська рада зобов`язана була розглянути на пленарному засіданні, ухваливши рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у його наданні. Однак, Костринською сільською радою не було винесено рішення по суті заяви позивача щодо надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. В даному випадку жодне остаточне рішення відповідачем не прийнято, оскільки ні позитивного, ні негативного рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України для позивача прийнято не було. Таким чином, з метою захисту порушених суб`єктом владних повноважень прав позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати Костринську сільську раду Ужгородського району Закарпатської області повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, сільськогосподарського призначення, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,07 га, яка розташована на території Костринської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та прийняти відповідно до вимог Земельного кодексу України рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у наданні такого дозволу.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

За нормами частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: 34) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі по тексту ЗК України) та Законом України «Про землеустрій».

У силу п.б ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно з частиною першою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами абзацу першого частини сьомої статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з абзацом 3 частини сьомої статті 118 ЗК України особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

При цьому частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Крім того, вищенаведені норми передбачають два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч.2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

З огляду на вищенаведені норми, питання про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Костринська сільська рада зобов`язана була розглянути на пленарному засіданні, ухваливши рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у його наданні.

Однак, Костринською сільською радою не було винесено рішення по суті заяви позивача щодо надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

В даному випадку жодне остаточне рішення відповідачем не прийнято, оскільки ні позитивного, ні негативного рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України для позивача прийнято не було.

Відповідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить визнати протиправною бездіяльність Костринської сільської ради щодо не розгляду її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

В той же час, судом встановлено, що питання про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою було винесено на розгляд сесії Костринської сільської ради, однак відповідачем за результатами його розгляду не було прийнято відповідного рішення, як того вимагає ст.118 Земельного кодексу України, у зв`язку з чим суд першої інстанції підставно вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправною бездіяльність Костринської сільської ради, яка полягає у не прийнятті рішення за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення, з огляду на наступне.

Завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні ефективного захисту порушених прав осіб, які звертаються до суду за захистом цих прав, з урахуванням принципу розподілу влади, за суттю якого на адміністративний суд покладено обов`язок контролю легальності дій та рішень суб`єктів владних повноважень, що мають діяти у визначених законом межах та на власний розсуд при виборі одного законного рішення із кількох можливих варіантів.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Питання надання чи відмови у наданні дозволу у розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення ведення садівництва, сільськогосподарського призначення, вирішується органом місцевого самоврядування, за результатом чого приймається відповідне рішення.

Таким чином на переконання суду, задоволення таких позовних вимог фактично призведе до підміни судом компетенції відповідача, присвоєння собі його функцій, а також до фактичного прийняття рішення про надання дозволу у розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, сільськогосподарського призначення, що не належить до компетенції суду.

Більше того у спірному випадку суд не перевіряє повноту поданого позивачем пакету документів із заявами на отримання дозволу, так як щодо вказаного відповідачем не було первинно організовано перевірку/дослідження за формою та змістом, і саме вчинення таких дій належить до компетенції сільської ради.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, в даному випадку є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для ведення садівництва, сільськогосподарського призначення, із прийняттям відповідного владного рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі №817/252/18 (адміністративне провадження №К/9901/235/19).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вказана справа віднесена судом до справ незначної складності.

Керуючись статями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Костринської сільської ради залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 260/2021/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 09 грудня 2021 року.