Справа № 440/6977/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 р. Справа № 440/6977/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2021, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, повний текст складено 28.07.21 по справі № 440/6977/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2021 ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області) в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 22.03.2021 № 41 щодо перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50%; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66% суддівської винагороди, зазначеної в довідці Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 № 01-46/66/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 22.03.2021.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 41 від 22.03.2021 щодо перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50%.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 з 22.03.2021 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 % суддівської винагороди, зазначеної в довідці Апеляційного суду Полтавської області №01-46/66/2020 від 25.02.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що при здійсненні перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 враховано стаж роботи на посаді судді 17 років 7 місяців 06 днів. При виконанні зобов`язань перед ОСОБА_1 на підставі рішення суду, управлінням застосовано чинне на час проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання законодавство, а тому, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислюється у розмірі, визначеному статтею 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно копії наказу апеляційного суду Полтавської області від 04.11.2010 №09-03/129 відповідно до постанови Верховної Ради України від 07.10.2010 №2596-VІ "Про звільнення суддів" та заяви судді ОСОБА_1 , звільнено суддю апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1 з займаної посади у зв`язку з виходом у відставку 04.11.2010.

У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 04.03.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додала довідку від 25.02.2020 №01-46/66/2020, видану апеляційним судом Полтавської області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , загальний трудовий стаж позивача становить 36 років 2 місяці та 2 дні.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , стаж роботи для виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді становить - 28 років 05 місяців 20 днів, з яких половина строку навчання в Харківському юридичному інституті (з 01.09.1977 по 01.07.1981) - 01 рік 11 місяців та 00 днів; суддя Любомльського районного суду Волинської області (з 21.06.1982 по 22.06.1987) - 05 років 00 місяців 01 день; старший помічник прокурора, прокурор (з 29.06.1987 по 13.06.1988, з 28.03.1990 по 01.04.1998) - 11 місяців 14 днів + 8 років 00 місяців 3 дні; суддя Апеляційного суду Полтавської області (02.04.1998 по 04.11.2010) - 12 років 07 місяців 02 дні (а.с. 36).

З матеріалів справи вбачається, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.06.2017 у справі №554/3414/17, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2017, зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи в органах прокуратури з 29.06.1987 по 13.06.1988 та з 28.03.1990 по 01.04.1998, а також половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 11 місяців з 01.09.1977 по 01.07.1981.

25 лютого 2020 року Ліквідаційною комісією Апеляційного суду Полтавської області видано ОСОБА_1 довідку вих.№01-46/66/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до норм Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 (а.с. 96).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 по справі № 440/4319/20, яке набрало законної сили 01.12.2020, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.03.2020 №37 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/66/2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/66/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 по справі № 440/4319/20 ГУ ПФУ в Полтавській області пенсійним органом рішенням № 41 від 13.01.2021 здійснено перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки Ліквідації комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 № 01-46/66/2020, виходячи із 66% заробітної плати судді (а.с. 6-7).

Однак, у подальшому рішенням № 41 від 22.03.2021 пенсійним органом зменшено відсотковий розмір від заробітної плати судді з 66% до 50% (а.с. 21-22).

Не погоджуючись із здійсненням перерахунку щомісячного довічного грошового утримання зі зменшеним відсотковим розміром від заробітної плати судді, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 28 років 5 місяців 26 днів, що дає право на перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з довідкою Апеляційного суду Полтавської області №01-46/66/2020 від 25.02.2020 в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2%*8 років, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частин першою та другою статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 (надалі - Закон №1402-VIII) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частинами третьою та четвертою статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначена норма чітка, однозначна, зрозуміла та не вступає в колізію з іншими нормами.

До 18.02.2020 в Законі Україні "Про судоустрій і статус суддів" діяла норма пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень, відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень визнаний неконституційним.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Таким чином, з 18.02.2020 в законодавстві відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції, що на позивача розповсюджується загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

Правила визначення розміру щомісячного грошового утримання також врегульовані статтею 142 Закону №1402-VIII - щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до частини першої статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12.07.2018 №2509-VIII статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Закон не зазначає, що ця робота має обов`язково передувати призначенню на посаді судді.

При цьому абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1402-VIII від 02.06.2016 "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково.

З аналізу наведених норм вбачається, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19.

Частиною першою статті 2 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки від 05.06.1981 N2023-X "Про вибори районних (міських) народних судів Української РСР" (чинного на час обрання позивача на посаду судді), було визначено, що народним суддею і народним засідателем районного (міського) народного суду може бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.

Відтак, на час обрання позивача на посаду судді законом не вимагався мінімальний стаж роботи в галузі права для набуття права для обрання на посаду судді на дату такого обрання (призначення).

Водночас, згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Враховуючи викладене вище, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Крім того, абзацом 2 частини четвертої цієї статті Закону № 2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.06.2017 у справі №554/3414/17, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2017, зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи в органах прокуратури з 29.06.1987 по 13.06.1988 та з 28.03.1990 по 01.04.1998, а також половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 11 місяців з 01.09.1977 року по 01.07.1981 року.

Таким чином, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу 17 років 07 місяців 06 днів (на посаді судді ОСОБА_1 ), який відповідач врахував при обрахунку грошового утримання судді у відставці, слід також врахувати стаж роботи в органах прокуратури з 29.06.1987 по 13.06.1988 та з 28.03.1990 по 01.04.1998 (11 місяців 15 днів + 8 років 4 дні), а також половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 11 місяців з 01.09.1977 по 01.07.1981 (1 рік 11 місяців).

Відтак, з урахуванням наведеного вище номативно-правового регулювання спірних правовідносин та рішення суду, що набрало законної сили, стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 28 років 5 місяців 26 днів, що дає право на перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з довідкою Апеляційного суду Полтавської області №01-46/66/2020 від 25.02.2020 в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2%*8 років, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді).

Матеріалами пенсійної справи підтверджено, що пенсійним органом під час перерахунку пенсії ОСОБА_1 взято до уваги стаж судді 28 років 5 місяців 26 днів (а.с. 21-22).

Водночас, як вбачається із протоколу перерахунку від 22.03.2021 (а.с. 21), ГУ ПФУ в Полтавській області проведено такий перерахунок грошового довічного утримання судді у відставці на підставі довідки від 25.02.2020, виданої Ліквідаційною комісією Апеляційного суду Полтавської області вих.№01-46/66/2020 з розрахунку 50 % суддівської винагороди, чим порушило вимоги частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII.

Отже, здійснюючи ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та приймаючи рішення ГУ ПФУ в Полтавській області № 41 від 22.03.2021, відповідач діяв не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та Законом №1402-VIII, та необґрунтовано.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій органу Пенсійного фонду та наявність підстав для задоволення вимог позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та фактично містять інший варіант тлумачення норм права, ніж той що здійснено судами в межах розгляду цієї справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2021 по справі № 440/6977/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов