Справа № 140/12235/21
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2021-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

10 грудня 2021 року ЛуцькСправа № 140/12235/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Волинській області (далі позивач, ГУ ДПС у Волинській області) звернулося з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення на користь держави податкового боргу в сумі 501 214,78 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 було відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

12.11.2021 відповідачем подано до суду заяву про застосування строків звернення до адміністративного суду, відповідно до якої просить залишити позовну заяву ГУ ДПС у Волинській області без розгляду, з огляду на таке.

Позов мотивований несплатою податкових зобов`язань, визначених в податкових повідомленнях-рішеннях № від 11.09.2017 та № від 05.10.2017. Вказанні податкові повідомлення-рішення не оскаржувались та є узгодженими станом на подання даної заяви. Оскільки вищевказаний податковий борг в добровільному порядку не сплачений, то податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Таким чином, граничним терміном звернення до суду контролюючого органу про стягнення заборгованості по податкових повідомленнях-рішеннях № від 11.09.2017 та № від 05.10.2017 вересень та жовтень місяці 2020 року, що регламентує пункт 102.4 статті102 Податкового кодексу України.

Натомість позовна заява без вихідного номеру та дати реєстрації в податковому органі надійшла до суду та зареєстрована 28.10.2021.

Позивач в позовній заяві посилається на пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України такого змісту: «На період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу». Таким чином, вважає, що ним не був пропущений строк на звернення до адміністративного суду з позовною заявою про стягнення з відповідача коштів за податковим боргом.

Відповідач вказує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 № 731-IX. який набрав чинності з 17.07.2020, пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України викладений у наступній редакції:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів. України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Пунктом 2 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Таким чином, на думку відповідача, визначений пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України та пунктом 2 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 № 731-IX, строк закінчився 06.08.2020.

Відтак, встановлена законодавцем можливість учасників справи звертатись до суду із відповідними заявами про поновлення пропущеного процесуального строку під час дії карантину, закінчила свою дію 06.08.2020р.

Суд вважає, що посилання позивача на запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів як на поважну причини пропуску строку звернення до суду є неприпустимим.

23.11.2021 позивачем подано до суду заперечення щодо залишення адміністративного позову без розгляду, яке обґрунтовано наступним.

Частина перша статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України містить положення про встановлення строку звернення до суду цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, вказана правова норма є бланкетною та відсилає до інших спеціальних законів із специфічним предметом регулювання.

В межах спірних відносин іншим законом є Податковий кодекс України, за положеннями пункту 102.4 статті 102 якого, грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом може бути стягнено протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Водночас відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 29.05.2020 пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно з яким у період, з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Таким чином, при визначенні строку для звернення до суду з даним позовом пріоритетними до застосування є норми Податкового кодексу України з врахуванням змін, внесених до нього Законом України від 29.05.2020.

На момент встановлення карантину (18.03.2020) строк звернення контролюючого органу до суду з позовними вимогами про стягнення податкового боргу в межах статті 102 Податкового кодексу України, не минув, а з врахуванням внесених законодавчих змін був зупинений на увесь період карантину. Відтак податковий орган, звертаючись з позовом до суду в даній справі в умовах встановленого карантину, не порушив встановленого на це строку.

Зважаючи на наведене відповідач просить суд відмовити в задоволенні заяви про залишення позову без розгляду.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви відповідача, при цьому судом враховано наступне.

З матеріалів справи вбачається, що підставою звернення ГУ ДПС у Волинській області з даним позовом є непогашений податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), що виник внаслідок несплати узгоджених грошових зобов`язань згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 11.09.2017 № в сумі 194 782,00 грн. основного платежу та 48695,50 грн. штрафних санкцій; від 05.10.2017 № в сумі 100 601,00 грн. основного платежу та 50300,5 грн. штрафних санкцій, а також з нарахованої пені в сумі 20364,07 грн. Всього: 501214,78 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення відповідачем не оскаржувались, а відтак визначене податковим органом грошове зобов`язання є узгодженим податковим зобов`язанням, що не заперечується відповідачем.

Строки звернення до адміністративного суду встановлено статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Так, згідно приписів цієї норми, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Як правильно зауважує позивач, вказана норма є бланкетною, тобто вона не встановлює чітко визначених правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених в інших (спеціальних) нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки.

У випадку спірних правовідносин таким спеціальним нормативним актом є Податковий кодекс України (далі ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Таким чином, суд не бере до уваги доводи відповідача про застосування до спірних правовідносин порядку регламентування процесуальних строків законами, якими вносились відповідні зміни до процесуальних кодексів, оскільки ці строки не підлягають до застосування у спірних правовідносинах.

Пунктом 102.4 статті 102 ПК України визначено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Відповідачем не ставиться під сумнів як правильність визначеного грошового зобов`язання, так і дотримання податковим органом строку давності його визначення, а відтак до спірних правовідносин слід застосовувати строк 1095 календарних днів.

Відтак, строк звернення до суду із даним позовом закінчився щодо податкового повідомлення-рішення від 11.09.2017 № в вересні 2020 року; щодо податкового повідомлення-рішення від 05.10.2017 № в жовтні 2020 року.

З даним позовом ГУ ДПС у Волинській області звернулось до суду 28.10.2021, тобто з порушенням визначеного приписами статті 102 ПК України строку.

Однак, постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 9 грудня 2020 року № 1236 зі змінами та доповненнями з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року на території України установлено карантин.

Абзацом десятим пункту 52-2 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» ПК України встановлено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Вказана норма була викладена в такій редакції згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13 травня 2020 року № 591-IX (далі Закон № 591).

Водночас, суд дійшов висновку про неможливість застосування абзацу десятого пункту 52-2 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» ПК України, яким зупинено застосування строку давності до процедури стягнення контролюючим органом узгодженого грошового зобов`язання, що встановлений пунктом 102.4 статті 102 ПК України. При цьому суд виходить з наступного.

Положеннями статті 102 ПК України, окрім вказаного строку, встановлено різні строки давності в податкових відносинах та порядок їх застосування, зокрема, строки визначення контролюючим органом грошового зобов`язання платника податків в різних випадках; строк подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування; строк застосування штрафних санкцій; тощо.

Як вбачається з назви Закону № 591-IX, метою його законодавчого регулювання є підтримка платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Як вказано в розділі 2 до проєкту Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (COVID-19)», якому після прийняття Верховною Радою України було присвоєно номер № 591-IX: «Метою вказаного законопроєкту є необхідність продовжити дію податкових пільг та спрощень адміністративних процедур на період здійснення обмежувальних карантинних заходів встановлених Кабінетом Міністрів України.

Законопроєкт направлений на захист як малого так і великого бізнесу від негативних наслідків, у зв`язку з невикористанням економічного потенціалу».

Розділ 1 Пояснювальної записки містить такі обґрунтування необхідності прийняття законопроєкту: «…у зв`язку із продовженням дії обмежувальних карантинних заходів виникла необхідність у продовженні строків дії окремих пільг та послаблень адміністрування для платників податків… вбачається за необхідне, продовжити строки дії пільг та адміністративних спрощень на період, який буде прямо прив`язаний до закінчення карантину».

Зважаючи на наведене, слід дійти очевидних висновків, що зупинення перебігу строку стягнення податкових органом визначеного платнику податків грошового зобов`язання суперечить меті законодавчого регулювання Закону № 591-IX, оскільки встановлення вказаного строку саме по собі спрямоване на захист прав та інтересів платників податків, і, відповідно, його скасування погіршує становище платників щодо захисту їх прав від неналежного урядування контролюючого органу, тоді як Закон № 591-IX спрямований на встановлення додаткових пільг для платників податків.

Відтак, застосування до приписів абзацу десятого пункту 52-2 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» ПК України до спеціального строку, що обмежує право контролюючого органу на стягнення узгодженого податкового зобов`язання та штрафних санкцій що нараховуються у випадку невчасної сплати цього зобов`язання, суперечать основним засадами законодавчого регулювання відповідних правовідносин.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 56.21 статті 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що ГУ ДПС у Волинській області звернулось із адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу за межами встановленого спеціальним законом строків без достатніх на то правових чи фактичних підстав.

Водночас суд зазначає, що позивачем не наведено жодних пояснень щодо існування об`єктивних та непереборних обставин, які завадили позивачу звернутись до суду із даним позовом в межах встановленого строку.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Також суд зазначає, що правові приписи, які встановлюють строки звернення до адміністративного суду означають, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації суб`єктивного права особи на позов у публічно-правових відносинах. Встановлення таких строків дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, спонукає до своєчасного вчинення ними процесуальних дій, передбачених КАС України, не зловживаючи ними.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відтак, адміністративний позов Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, слід залишити без розгляду.

Керуючись пунктом 8 частини першої статті 240, статтями 122, 123, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного суду України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позовну заяву Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер