Справа № 140/8801/21
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року ЛуцькСправа № 140/8801/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Новак Л.О.,

розглянувши в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправною бездіяльності щодо призначення та виплати пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 02.08.2019; зобов`язання призначити та виплатити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 04.03.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не зарахував періоди роботи позивача з 19.06.1992 по 20.07.1993 в Маневицькій госпрозрахункові орендній ремонтно-будівельній дільниці №10 та з 16.11.1993 по 19.01.2000 в Виробничо-комерційному центрі «Будівельник», внаслідок чого відмовив у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вказує, що вказаний трудовий стаж підтверджується записами трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вважає, що відсутність документів про перейменування організації, в якій він працював, не може бути підставою для відмови в призначенні пенсії. ОСОБА_1 також зазначає, що вказані підприємства ліквідовані, а в архіви від них документи не надходили, а тому підтверджуючих документів надати не має можливості.

Позивач також вказує, що двічі звертався до відповідача із заявами про зарахування вказаних періодів до страхового стажу на підставі показань свідків, однак відповідач відмовив у зарахуванні страхового стажу з 19.06.1992 по 20.07.1993 та з 16.11.1993 по 19.01.2000 у зв`язку з відсутністю документів про перейменування організації.

Позивач з таким діями відповідача не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що порушують його конституційне право на пенсійне забезпечення.

З наведених вище підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав, обґрунтовуючи свою позицію відсутністю у позивача права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки його страховий стаж становить менше ніж 20 років (26 років 6 років знижки).

Вказує, що для призначення пенсії позивачем подана трудова книжка видана 22.08.1983 на його ім`я серії НОМЕР_1 у якій запис №17 про прийняття на роботу у Маневицьку госпрозрахункову орендну ремонтно-будівельну дільницю №10, яка була реорганізована у Виробничо-комерційний центр «Будівельник», та запис №18 про звільнення з даної установи внесено з порушенням Інструкції №58 (у записі №17 відсутній рік видачі наказу, а у записі №18 дату звільнення вказано 20.07.1993, а дату наказу про звільнення 22.06.1993). Тому позивачу до страхового стажу не зараховано період роботи у Маневицькій госпрозрахунковій орендній ремонтно-будівельній дільниці №10 та Виробничо-комерційному центрі «Будівельник».

При зверненні позивача до ГУ ПФУ у Волинській області для підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків відмовлено у зарахуванні до страхового стажу вказаних вище періодів.

Крім того, вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом та просить залишити позов без розгляду.

Ухвалою суду від 02.11.2021 ухвалено судовий розгляд даної справи проводити за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у даній адміністративній справі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 заяву задоволено частково; позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в частині визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії за період із 02.08.2019 по 03.03.2021 залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 23.11.2021 закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні 23.11.2021 позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та у письмових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві проти позову, просила у його задоволенні відмовити повністю.

23.11.2021 року в судовому засідання оголошено перерву до 10:00 29.11.2021.

До судового засідання, призначеного на 10:00 29.11.2021, від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

Згідно із частиною третьою статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, розгляд справи проведено за відсутності учасників справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши вступне слово учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 02.08.2019 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку передбаченого статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області №63 від 09.08.2029 відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (20 років), про що повідомлено позивача листом від 23.08.2019 №14513/02-39. Згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 14 років 10 місяців 21 день, необхідний страховий стаж 20 років (26 років 6 років знижки).

Як слідує з протоколу опитування свідків ГУ ПФУ у Волинській області від 21.01.2020 №5 ОСОБА_1 відмовлено у зарахуванні страхового стажу з 19.06.1992 по 20.07.1993, з 16.11.1993 по 19.01.2000 у ВЦК «Будівельник» у зв`язку з відсутністю документів про перейменування організації.

04.03.2021 позивач повторно звернувся із заявою зарахування до страхового стажу періодів роботи з 19.06.1992 по 20.07.1993, з 16.11.1993 по 19.01.2000 у Маневицькій РБД 10 та ВЦК «Будівельник».

Листом від 07.04.2021 №2836-1979/Д-02/8-0300/21 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача Комісією з питань встановлення стажу роботи показаннями свідків, яка підтверджує стаж роботи до 01.01.2004, 21.01.2020 розглянуто питання підтвердження періоду роботи в Маневицькій розрахунковій орендній РБД 10 з 19.06.1992 по 30.07.1993, з 16.11.1993 по 23.01.1996 та в ВКЦ «Будівельник» з 24.01.1996 по 19.01.2000. При цьому підлягали вивченню трудові книжки свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і встановлено, що в трудовій книжці ОСОБА_2 наявний запис про період роботи в ВЦК «Будівельник» з 17.02.1992 по 02.03.2003, що не відповідає відомостям про перейменування Маневицької розрахункової орендної РБД 10 в ВКЦ «Будівельник», зазначеним у трудовій книжці позивача та трудовій книжці ОСОБА_2 . З врахуванням викладеного, згаданою Комісією прийнято рішення про відмову в зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 19.06.1992 по 30.07.1993 та з 16.11.1993 по 19.01.2000.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування(далі - Закон №1058-ІV).

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-IV.

Зокрема, право на пенсію за віком, чоловіки набувають після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

За правилами пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-ІV).

Закон №1058-ІV набрав чинності 01 січня 2004 року.

Періоди трудової діяльності до 01 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені статтею 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон №1788-XII).

Так, згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як визначено статтею 62 Закону №1788-XII, частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 року №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Як свідчать записи трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач, зокрема, 19.06.1992 був прийнятий в Маневицьку госпрозрахункову орендну ремонтно-будівельну дільницю №10 на посаду столяра 3-го розряду; 20.07.1992 звільнений з роботи згідно поданої заяви (запис №18); 16.11.1993 позивач був прийнятий в Маневицьку госпрозрахункову орендну ремонтно-будівельну дільницю №10 на посаду столяра 3-го розряду (запис №19); 24.01.1996 в трудову книжку позивача внесено запис про перейменування Маневицької госпрозрахункової орендної ремонтно-будівельної дільниці №10 та Виробничо-комерційний центр «Будівельник» (запис №20); 19.01.2000 позивач звільнений з роботи (запис №21). Ці записи трудової книжки засвідчені печаткою та підписом відповідальної особи.

Однак, судом встановлено, що відповідачем при обчисленні страхового стажу для призначення пенсії позивача не було враховано період роботи у Маневицькій госпрозрахунковій орендній ремонтно-будівельній дільниці №10 та Виробничо-комерційному центрі «Будівельник», оскільки у трудовій книжці позивача №17 про прийняття на роботу у Маневицьку госпрозрахункову орендну ремонтно-будівельну дільницю №10, яка була реорганізована у Виробничо-комерційний центр «Будівельник», та запис №18 про звільнення з даної установи внесено з порушенням Інструкції №58 (у записі №17 відсутній рік видачі наказу, а у записі №18 дату звільнення вказано 20.07.1993, а дату наказу про звільнення 22.06.1993). Крім того, відповідач не зарахував вказані періоди роботи у зв`язку з відсутністю документів про перейменування організації.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звертався в Державний архів Волинської області, в Комунальну установу Луцький міський трудовий архів, в Архівний відділ Маневицької районної державної адміністрації та в Трудовий архів Маневицького району. Однак згідно наданих відповідей вказаних установ від 26.03.2019 №188/01-21, від 04.03.2019 №39/1-12, від 20.03.2019 №Д-15/01-29, від 10.01.2020 №1/3.72 відповідно, документи Маневицької госпрозрахункової орендної ремонтно-будівельної дільниці №10 (ВЦК «Будівельник») в архівні установи на зберігання не надходили.

Крім того, згідно листа Державного архіву Волинської області від 02.03.2020 №83/01.22 Маневицька госпрозрахункова орендна ремонтно-будівельна дільниця №10 створена на базі Маневицької рембуддільниці №10 наказом по ПМК «Волиньрембудробут» №35 від 11.02.1992 і договору оренди від 24.02.1992. Документи Маневицької госпрозрахункової орендної ремонтно-будівельної дільниці №10 ПМК «Волиньрембудпобут», ВКЦ «Будівельник» смт.Маневичі на зберігання в Державний архів Волинської області не надходили.

На думку суду, відсутність документів по підприємству на зберіганні в архівних установах, не може нівелювати відомості трудової книжки, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Суд зауважує, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.08.2005 внесено запис про припинення юридичної особи з ідентифікаційним кодом 20127257 (значиться на печатці, яка засвідчує запис трудової книжки позивача №21) та назвою «Виробничо-комерційний центр «Будівельник».

Суд вважає, що, в даному випадку, позивач не може бути позбавлений свого права на включення при обрахунку страхового стажу періоду роботи з 19.06.1992 по 20.07.1993, з 16.11.1993 по 19.01.2000, оскільки позивач вчинив всі необхідні для призначення пенсії дії та надав усі наявні документи для підтвердження вказаного стажу роботи.

Разом з тим, в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили роботу позивача у спірні періоди у Маневицькій госпрозрахунковій орендній ремонтно-будівельній дільниці №10.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ у Волинській області безпідставно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 спірні період роботи з 19.06.1992 по 20.07.1993, з 16.11.1993 по 19.01.2000.

Більше того, суд зауважує, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі 428/7863/17 та від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.

Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Відтак з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач з врахуванням спірних періодів має страховий стаж роботи більше 20 років, тому пенсійний орган протиправно відмовив у призначенні пенсії не врахувавши вищевказані спірні періоди.

Суд наголошує, що матеріалами справи підтверджено та відповідачем не заперечується, що відсутність необхідного стажу була єдиною підставою для відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Приймаючи рішення у даній справі, суд зазначає, що обставини, які підлягали встановленню судом у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі та враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих загальний стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Крім цього, згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач ГУ ПФУ у Волинській області як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії щодо не зарахування позивачу спірних періодів його роботи до страхового стажу при призначенні пенсії за віком вчинені відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України», пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України»).

Згідно з п.п.4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» №137-V 14.09.2006, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями`отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

З врахуванням встановлених обставин та на підставі аналізу норм законодавства, наведених вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 19.06.1992 по 20.07.1993, з 16.11.1993 по 19.01.2000 згідно записів трудової книжки.

Відповідно до повноважень, визначених частиною другою статті 245 КАС України, враховуючи ухвалу суду від 23.11.2021 про залишення позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в частині визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії за період із 02.08.2019 по 03.03.2021 без розгляду, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача у даному випадку є прийняття судом рішення про визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування позивачу до страхового стажу періодів роботи 19.06.1992 по 20.07.1993, з 16.11.1993 по 19.01.2000 та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 вказані періоди роботи та призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 04.03.2021.

Відтак, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений згідно з квитанцією від 16.08.2021.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 19 червня 1992 року по 20 липня 1993 року та з 16 листопада 1993 року по 19 січня 2000 року до страхового стажу при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 19 червня 1992 року по 20 липня 1993 року та з 16 листопада 1993 року по 19 січня 2000 року та призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 04 березня 2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ідентифікаційний код 13358826) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк

Повне судове рішення складено 09 грудня 2021 року