Справа № 761/14157/20
Суддя: Волошин В. О.
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/59/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.М.,

при секретарі: Колзаковій К.А.,

за участі:

представника позивача: Кучериної І.О.,

представника відповідача 2: Сказко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Хохлова Олександра Миколайовича, Департамента транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання дій протиправними; скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності; відшкодування збитків,

в с т а н о в и в:

В травні 2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним адміністративним позовом до відповідача Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Хохлова О.М., в якому останній просив суд:

- визнати дії Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) Хохлова О.М. протиправними;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії АС № від 05 травня 2020 р.;

- зобов`язати виконавчий орган Київської міської ради (Київська державна адміністрація) відшкодувати мені завдані збитки у вигляді адміністративного штрафу - 225 грн, оплати за транспортування транспортного засобу - 1 270 грн, оплати за збереження транспортного засобу - 288 грн, загалом на суму 1813 грн та 10 000 грн моральної шкоди.

Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовував тим, що 05 травня 2020р. його було притягнуто до відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу, зафіксованого в режимі фотозйомки, з недотриманням встановленого порядку; постанова прийнята з порушенням його прав та чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню. Крім того, позивач зазначив, що він знаходився поруч зі своїм автомобілем на час затримання транспортного засобу та мав змогу в найкоротші терміни усунути порушення, однак інспектором не було це враховано та автомобіль все ж було евакуйовано. Внаслідок неправомірних дій інспектора позивачем було понесено матеріальні збитки у вигляді адміністративного штрафу, плати за транспортування та зберігання автомобіля, що окрім вищезазначеного завдало позивачу моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

09 вересня 2020р. до суду надійшов відзив на позов від Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Хохлова О.М., в якому останній просив суд у задоволенні позову відмовити. Свої заперечення ґрунтував на тому, що позивачем не доведено відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, а вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтовано, адже позивачем не зазначено в чому полягає ця шкода та з яких міркувань виходить останній при визначенні суми вказаної шкоди. Інспектор з паркування у своєму відзиві стверджує, що при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення він діяв в межах чинних нормативно-правових актів та не вчиняв жодних неправомірних дій по відношенню до позивача.

30 листопада 2020р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив від сторони позивача, в якій сторона стверджує, що доводи відповідача, викладені у відзиву є необгрунтованими та не відповідають дійсності. В зазначеній заяві по суті сторона позивача на своїх вимогах наполягала та просила суд їх задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва, занесеною до протоколу судового засідання, від 03 лютого 2021р. було задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

В судовому засіданні 09 вересня 2021р. представник позивача позов підтримала та просила задовольнити його, представник відповідача 2 заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Відповідач 1 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 травня 2020р. відносно позивача головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Хохловим О.М. було винесено постанову про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та із визначенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 510,0 грн.

При цьому, змістом даної постанови визначено, що 05 травня 2020р. приблизно о 12 год. 57 хв., на вул. Джона Макейна, 43 в м. Києві позивачем було зупинено власне авто BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 на відстані ближче 10 м до пішохідного переходу, чим порушив п. 15.9г) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993р. № 3353, встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306.

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до пункту 15.9г) ПДР зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Згідно зі ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 80 КАС України речовими доказами є зокрема електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, в порушення вказаних вимог, відповідач у своєму відзиві не підтвердив вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд зазначає, що належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018р. у справі 760/3696/16-а.

Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу.

Всупереч вказаним вимогам закону у постанові серії АС № від 05 травня 2020 р., винесеній Головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) Хохловим О.М., не містить інформації щодо порядку звільнення від адміністративної відповідальності, вирішення питання вилучення речей, зокрема тимчасового затримання транспортного засобу шляхом доставки його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку.

Також вказана постанова не підписана посадовою особою, яка розглядала справу, - Головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради Київської державної адміністрації) Хохловим О.М.

За правилами вимог частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, дії головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради Київської державної адміністрації) Хохлова О.М. слід визнати протиправними, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) АС № від 05 травня 2020р. на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП у розмірі 510,0 грн. підлягає скасувати.

Щодо вимог про стягнення штрафу в розмірі 255,0 грн., вартість евакуації в розмірі 1 270,0 грн., вартість зберігання транспортного засобу у розмірі 288,0 грн., слід зазначити наступне.

Як свідчать матеріали справи, за повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігався на спеціальному майданчику чи стоянці, позивачем було оплачено витрати, пов`язані з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу у розмірі 1 558,0 грн. (1270,0 грн. оплата послуги евакуації; 288,0 грн. оплата вартості зберігання транспортного засобу на спец майданчику).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, складовими елементами акту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв`язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.

При цьому, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Законом визначено, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади виникає саме у держави, а не в органу державної влади, посадовою чи службовою особою якого є особа, чиїми незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдано шкоди.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019р. у справі №826/12003/16, аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що якщо вимоги про відшкодування шкоди пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, то такі вимоги підлягають розгляду за нормами КАС України.

Аналогічних висновків дійшов і Цивільний касаційний суд в постановах у справах №761/10730/18 та №725/5833/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що до матеріальної шкоди, яку просить відшкодувати позивач відносяться витрати за послуги з евакуації в розмірі 1270,0 грн., які були перераховані позивачем на рахунок ТОВ «ЕВАКУАТОР СЕРВІС», та витрати за зберігання на спецмайданчику в розмірі 2880 грн. на рахунок Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Враховуючи зазначене, вказані вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача 2 на користь позивача.

Щодо стягнення штрафу в розмірі 255,00 грн., то відповідно до ч. 1 ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

Позовна вимога про стягнення на користь позивача 255,00 грн. сплаченого штрафу на підставі оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню, враховуючи положення ч. 3 ст. 286 КАС України.

Процедура повернення штрафу передбачена ст. 296 КАС України і не може бути розглянута в цій справі. Окремий порядок повернення коштів передбачений Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013р. № 787.

Вказана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 22 липня 2019 р. у справі №757/2757/16-а.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, в п. 3, 9 Постанови від 31 березня 1995р. № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стороною позивача в порушення положень п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. 77 КАС України не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, що зі сторони відповідачів 1, 2, йому була спричинена моральна шкода. Як і не було надано стороною позивача будь-якого доказу на підтвердження реального розміру цієї шкоди.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 19, 25, 72, 77, 78, 90, 121, 139, 241-246, 250, 251, 286, 293, 295 КАС України; ст.ст. 38, 122, 251, 254, 280, 289 КУпАП, суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Хохлова Олександра Миколайовича (місцезнаходження: м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6), Департамента транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження: м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6) про визнання дій протиправними; скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності; відшкодування збитків - задовольнити частково.

Визнати дії Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) Хохлова О.М. протиправними.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії АС № від 05 травня 2020 р.

Стягнути з Департаменту транспортно інфраструктури вмконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1558,0 /одна тисяча п`ятсот п`ятдисят вісім/ грн; судовий збір в розмірі 840 /чотириста двадцять/ грн. 80 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: