Справа № 360/2424/21
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 листопада 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2424/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання Пономарьової О.І.,

представника позивача Косогової Л.О.,

представника відповідача Федорової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом адвоката Косогової Людмили Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, співвідповідача - Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Косогової Людмили Олексіївни (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі- позивач) до Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (далі- відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області щодо звільнення ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області «Про звільнення ОСОБА_2 » від 31.03.2021 № 27-к;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору прийому заяв та документів відділу допомог Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору прийому заяв та документів відділу допомог Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області;

- допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення з Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.01.2021 позивачу вручено відповідачем Попередження про можливе наступне вивільнення № 48 від 04.01.2021, за підписом начальника Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області Юлії Коротич, в якому повідомлялось про можливе наступне звільнення з 04 лютого 2021 року з посади головного спеціаліста сектору прийому заяв та документів відділу допомог УПСЗН Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ у зв`язку з реорганізацією, змінами у структурі та скороченням штатної чисельності працівників управління.

02.02.2021 позивач отримала від відповідача Попередження про наступне вивільнення № 387 від 02.02.2021, у зв`язку з реорганізацією державного органу, скороченням штатної чисельності працівників управління. Дата наступного звільнення позивача у Попередженнях не зазначалась.

Наказом № 27к від 31.03.2021 позивача звільнено з посади головного спеціаліста сектору прийому заяв та документів відділу допомог управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області у зв`язку з реорганізацією управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області.

Позивач вважає такі дії та рішення (розпорядження) відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки відповідачем порушено процедуру звільнення державного службовця - позивача у зв`язку з реорганізацією роботодавця та недотримані права позивача, гарантовані законодавством України.

Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації позовних вимог не визнало про що 31.05.2021 через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) надало відзив на позовну заяву (арк. спр. 28-31), у якому заперечувало проти позовних вимог.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач зазначає, що стаття 87 Закону України «Про державну службу» визначає підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, такими підставами відповідно до пунктів 1 та 11 частини першої є:

- скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

- ліквідація державного органу. Законом України від 14 січня 2020 року № 440- IX « Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України», зокрема, до Закону.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 87 Закону суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

ОСОБА_1 була попереджена про можливе наступне звільнення 04 січня 2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2021 року № 1345 «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету міністрів України від 25 березня 2014 року № 91». Звільнена з посади 31 березня 2021 року (наказ начальника Управління № 27 к.)

При скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком, тобто, законодавство взагалі звільняє роботодавця від заходів по наданню пропозицій щодо іншої роботи.

При звільненні ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста сектору прийому заяв та документів відділу допомог Управління соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону, положення статті 492 Кодексу законів про працю України не застосовується.

Щодо не здійснення належних заходів із встановлення переважного права позивача в залишенні на роботі.

Нормами чинного законодавства не передбачено сталу процедуру чи інший порядок, які детально регламентують дії роботодавця щодо встановлення такого переважного права. Одночасно не передбачено, яким чином чи в який спосіб здійснюється документування таких дій. З цього приводу наявна лише стаття 42 КЗпП України, якою визначено необхідність вчинення дій з визначення переважного права та встановлено перелік обставин, які враховуються при визначенні такого права. Крім того, відповідно до частини 6 статті 49-2 КЗпП України (в редакції станом на 20 лютого 2020 року) встановлено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців, відповідно до Закону, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням наступної особливості: у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті (з 14 лютого 2020) аналогічні зміни були внесені до Закону України «Про державну службу»).

Тобто, на думку відповідача, роботодавець взагалі був звільнений від обов`язку пропонувати працівникові іншу посаду, а відповідно визначати переважне право.

Також відповідач просить врахувати об`єктивні причини, які зумовлюють неможливість практичної реалізації позовної вимоги позивача щодо відновлення на посаді, які полягають у наступному.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2020 року №1035 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» внесено зміни до низки постанов Кабінету Міністрів України, які регулюють питання надання окремих адміністративних послуг соціального характеру. У зв`язку з цим, зокрема передбачено, що заяви з необхідними документами для призначення різних видів допомог приймаються уповноваженими особами виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідної територіальної громади та посадовими особами центру надання адміністративних послуг. Тобто, виконувати посадові обов`язки, визначені в посадовій інструкції ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору прийому заяв та документів відділу допомог, не можливо, оскільки управління з 01 січня 2021 року не надає відповідних послуг згідно із вищевказаною постановою. Станом на дату подання відзиву на позов, Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації знаходиться в стані припинення.

На підставі викладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

22.06.2021 від Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької районної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву (арк. спр. 106-109), в якому співвідповідач зазначив свої заперечення проти позову, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву УСЗН Кремінської РДА та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, співвідповідач надав письмові пояснення (арк. спр. 187-195).

25.08.2021 від представника позивача надійшли письмові пояснення у справі (арк. спр. 106-109), в яких зазначені такі аргументи.

Законом України від 23 лютого 2021 року №1285-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби», який набрав чинності 06 березня 2021 року, передбачено ряд змін до Закону України «Про державну службу».

В новій редакції викладено частину 3 статті 87, що регулює питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення. Оновлені положення передбачають, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Таким чином, у разі звільнення державного службовця з 06 березня 2021 року, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби та враховувати переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, незалежно від початку процедури вивільнення.

Представник позивача вважає, що відповідач проігнорував вимоги законодавства.

У відзиві на позовну заяву від 26.05.2021 №1898 відповідач посилається на нечинну редакцію Закону, стверджує що «при скороченні чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком. Тобто, законодавство взагалі звільняє роботодавця від заходів з надання пропозицій щодо іншої роботи».

Така позиція відповідача суперечить принципам державної служби, а саме: верховенству права, законності, професіоналізму, доброчесності, прозорості, забезпечення рівного доступу до державної служби, стабільності.

Штатна чисельність УСЗН Кремінської РДА станом на 01.03.2021 - 46 штатних одиниць. Чисельність УСЗН Сєвєродонецької РДА затверджена розпорядженням голови Сєвєродонецької РДА - 45 штатних одиниць, гранична чисельність Сєвєродонецької РДА затверджена розпорядженням голови Луганської ОДА від 18.02. 2021 №13, - 141 одиниця, розпорядженням голови Луганської ОДА від 05.02.2021 №121 гранична чисельність працівників Сєвєродонецької РДА зменшена до 121 одиниці.

Позивач має стаж державної служби більше 13 років, в тому числі, вона працювала на керівних, має дві вищих освіти: у 1996 році закінчила Донецький національний університет та отримала спеціальності - інженер-фізик, а у 2014 році закінчила Донецький державний університет управління та отримала кваліфікацію менеджер-економіст. Має неповнолітню доньку ОСОБА_3 , 2008 року народження. Чоловіка позивача ОСОБА_4 , також звільнили з посади начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської РДА, з тих самих підстав, що і позивача. Ці обставини були відомі відповідачам на час прийняття рішення щодо звільнення позивача.

Вважає, що з огляду на викладене наявні всі підстави для задоволення позовних вимог.

У справі вчинено наступні процесуальні дії:

Ухвалою суду від 13.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.06.2021 залучено до участі як співвідповідача - Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області; відкладено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 07.07.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 21.07.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 27.08.2021 зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 15.11.2021 поновлено провадження у справі.

У судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 , за її згодою, надала показання як свідок, зазначивши, що відповідач з дати вручення першого попередження та до дати звільнення не пропонував їй жодної роботи, не повідомляв про наявність чи відсутність вакантних посад; звільняючи її з роботи, відповідач не з`ясовував у неї наявність права на переважне залишення на роботі, не провів порівняльний аналіз з наведенням даних, які свідчать про виявлення переважних прав інших працівників на залишення на роботі, не надав відповідних доказів суду. Відповідач знав, що її чоловік також був працівником Кремінської РДА, діяльність якої припинялась, і який так само, як всі інші працівники такої установи та її структурних підрозділім мали бути вивільнені. Тому про наявність в позивача переважного права залишення на роботі у зв`язку із вивільненням її чоловіка відповідач був обізнаний.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги з зазначених в позові підстав, просила суд їх задовільнити.

У судовому засіданні представник відповідача УПСЗН Кремінської РДА Луганської області заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, визначених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), суд встановив такі обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: донецька АДРЕСА_1 , що підтверджено: копіями паспорту громадянина України, довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, картки фізичної особи-платника податків (арк. спр. 5-7), має статус внутрішньо-переміщеної особи відповідно до довідки від 17.08.2015 № 915-11360 (арк. спр. 8).

Згідно із записами в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 17.01.2006, вона працювала в УСЗН Кремінської РДА з 22.11.2016 по 31.03.2021 на посаді головного спеціаліста сектору прийому заяв та документів відділу допомог, 22.11.2019 їй присвоєно восьмий ранг державного службовця. Також позивач має стаж державної служби в УПСЗН Харцизьської міської ради, на посаді державного соціального інспектора, начальника відділу кадрово-правової роботи та роботи із зверненнями громадян з 07.11.2011 (арк. спр. 9-12).

Згідно із наказом начальника УСЗН Кремінської РДА від 04.01.2021 № 1-к визначено попередити держаних службовців та працівників установи про можливе наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією, змінами в структурі та скороченням штатної чисельності працівників на підставі постанови КМУ від 28.12.2020 №1345 «Про внесення змін у додаток до постанови КМУ від 25.03.2014 №91» та п.3 розпорядження голови Кремінської РДА Луганської області від 04.01.2021 №1к «Про попередження про можливе наступне звільнення державних службовців та працівників Кремінської районної державної адміністрації Луганської області», відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону, положень статей 40 та 49-2 Кодексу законів про працю України. Наказ доведено до відома працівників під особистий підпис (арк. спр. 43-47).

04.01.2021 начальником Управління соціального захисту населення Кремінської РДА винесено попередження № 48 про можливе наступне вивільнення ОСОБА_1 з 04.02.2021 з посади головного спеціаліста сектору прийому заяв та документів відділу допомог управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з реорганізацією, змінами у структурі та скороченням штатної чисельності працівників управління. Правові підстави зазначені ті самі, що і в наказі від 04.01.2021 № 1-к. Вакантних посад в попередженні не запропоновано (арк. спр. 13).

Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.02.2021 № 12к «Про попередження про можливе наступне звільнення» зобов`язано попередити про можливе наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» державних службовців Кремінської районної державної адміністрації. Підставами прийняття розпорядження зазначені: постанова КМУ від 17.07.2020 №807 «Про утворення та ліквідацію районів», розпорядження КМУ від 16.12.2020 №1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» та лист Луганської обласної державної адміністрації від 29.02.2021 №01/01.01-31-00478. В пункті 3 цього розпорядження (від 02.02.2021 № 12к) визначено розпорядження голови Кремінської РДА Луганської області від 04.01.2021 №1к «Про попередження про можливе наступне звільнення державних службовців та працівників Кремінської районної державної адміністрації Луганської області» вважати таким, що втратило чинність (арк. спр. 48).

Згідно із наказом начальника Управління соціального захисту населення Кремінської РДА від 02.02.2021 № 8-к визначено попередити держаних службовців управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією державного органу, скороченням штатної чисельності управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» на підставі постанови КМУ від 28.02.2020 № 1345 «Про внесення змін у додаток до постанови КМУ від 25.03.2014 № 91» та пункту 2 розпорядження голови Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 02.02.2021 № 12-к «Про попередження про наступне звільнення». Отже, вказаний наказ начальника управління від 02.02.2021 № 8-к на відміну від розпорядження голови РДА від 02.02.2021 № 12к не містив посилання на постанову КМУ від 17.07.2020 №807 та розпорядження КМУ від 16.12.2020 №1635-р як на підставу для вивільнення працівників. Крім того, пунктом 3 наказу від 02.02.2021 № 8-к визнано таким, що втратив чинність наказ від 04.01.2021 № 1-к. Наказ від 02.02.2021 № 8-к доведено до відома працівників під особистий підпис (арк. чпр. 49-54).

02.02.2021 начальником управління соціального захисту населення Кремінської РДА винесено попередження про наступне вивільнення № 387 ОСОБА_1 з 04.02.2021 з посади головного спеціаліста сектору прийому заяв та документів відділу допомог управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з реорганізацією, змінами у структурі та скороченням штатної чисельності працівників управління. Правові підстави вивільнення зазначені ті самі, що і в наказах від 04.01.2021 № 1-к та від 02.02.2021 № 8-к. Вакантних посад в попередженні не запропоновано (арк. спр. 14).

Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 30.03.2021 № 14 прийнято рішення про припинення в результаті реорганізації юридичної особи публічного права управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (), що знаходиться за адресою: 92900 Луганська обл., м. Кремінна, вул. Побєди, б. 1А, шляхом приєднання до управління соціального захисту населення Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області; визначено, що УСЗН Сєвєродонецької РДА є правонаступником УСЗН Кремінської РДА, утворено комісію з реорганізації УСЗН Кремінської РДА; голову комісії з реорганізації УСЗН Кремінської РДА, в тому числі, зобов`язано протягом трьох робочих днів з дати видання цього розпорядження у письмовій формі повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію, про прийняття рішення про припинення юридичної особи та здійснити всі передбачені законодавством заходи, пов`язані з припиненням в результаті реорганізації шляхом приєднання (арк. спр. 55-56).

Таким чином, рішення про реорганізацію органу, в якому працювала позивач було прийнято засновником лише 30.03.2021. Отже, саме на підставі цього рішення мала бути розпочата процедура вивільнення працівників управління із попередженням про такі обставини.

Наказом начальника управління соціального захисту населення від 31.03.2021 № 27-к звільнено ОСОБА_1 - головного спеціаліста сектору прийому заяв та документів відділу допомог управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, з 31.03.2021 у зв`язку з реорганізацією управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», на підставі розпорядження голови Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 30.03.2021 № 14 «Про припинення шляхом реорганізації управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області» та на виконання наказу начальника управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 02.02.2021 № 8-к «Про попередження про наступне звільнення державник службовців управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області» (арк. спр. 15).

Сторони визнають ту обставину, що позивачу на день звільнення не була запропонована жодна посада в новостворюваній установі - УСЗН Сєвєродонецької РДА.

В той же час структура УСЗН Сєвєродонецької РДА була затверджена розпорядженням голови Сєвєродонецької РДА від 23.03.2021 №9, а його штатний розпис розпорядженням від 30.03.2021 №16 (арк. спр. 75-80).

Посадові інструкції відносно посад головних спеціалістів УСЗН Сєвєродонецької РДА (кількість посад 27) були затверджені лише 01.04.2021 (арк. спр. 170-182).

Таким чином, на день звільнення позивача вже були створені вакантні посади в новій установі, однак до них не були затверджені вимоги, що зазначені в посадових інструкціях.

Отже перевірити на день звільнення позивача її відповідність вимогам до новостворених посад державної служби відповідач не мав фактичної можливості, оскільки такі вимоги ще не були затверджені. Зазначені обставини спростовують аргументи відповідача, що позивач не відповідала таким вимогам, тому не була переведена разом з іншими працівниками до нової установи.

Доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач до звільнення працівників вживав заходи, спрямовані на з`ясування наявності у них переважного права залишення на посаді, суду не надано.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 38 Конституції України унормовано, що громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Право на заняття професійною діяльністю (публічна служба) охоплюється правом на повагу до приватного і сімейного життя, передбаченим ст.8 Європейської конвенції з прав людини, дотримання якого гарантовано Високими Договірними Сторонами, в тому числі і Україною.

Згідно з вимогами частини 2 статті 8 Конвенції органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з вимогами пункту 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, в тому числі професійна діяльність суддів, прокурорів.

Як встановлено судом, позивача було звільнено (отже мало місце втручання в його право на заняття професійною діяльністю) на підставі наказу про звільнення з державної служби.

Надаючи оцінку законодавству, на підставі якого мало місце таке втручання в гарантовані ст.8 Конвенції права позивача, суд дійшов такого висновку.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон № 889-VIII, у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" від 19 вересня 2019 року № 117-IX, який набрав чинності 25 вересня 2019 року (далі - Закон № 117-IX). Дія цього Закону поширюється на державних службовців, зокрема, місцевих державних адміністрацій (пункт 3 частини другої статті 3 Закону № 889-VIII).

Частинами першою - третьою статті 5 Закону № 889-VIIІ встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу <…>.

Частина 3 статті 87 Закону № 889-VIII в редакції Закону № 1285-IX від 23.02.2021, що була чинною на дату звільнення позивача, передбачала, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

У зв`язку зі скороченням штату працівників УСЗН Кремінської РДА на підставі наказу від 02 лютого 2021 року № 08-к, 02 лютого 2021 року складно повідомлення про майбутнє вивільнення ОСОБА_1 , згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 № 889-VIII. В попередженні не зазначено на підставі якого саме рішення голови РДА відбувається реорганізація УСЗН Кремінської РДА.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань лише 31.03.2021 відбулась реєстрація рішення про припинення юридичної особи УСЗН Кремінської РДА, отже розпочато таку процедуру (а.с.93-96). Тому суд дійшов висновку, що позивача не було відповідно до вимог ч.3 ст. 87 Закону № 889-VIII належним чином попереджено відповідачем за 30 календарних днів до звільнення про дійсні підстави такого звільнення.

Крім того, оскаржений наказ про звільнення позивача не містить посилання на вимоги спеціального законодавства щодо звільнення осіб з державної служби, а лише на норми загального законодавства статті 40, статті 49-2 КЗпП України, що є протиправним.

Суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак відповідач у межах спірних правовідносин був зобов`язаний дотриматися визначеної законом процедури вивільнення державних службовців.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 11 березня 2020 року у справі №813/1220/16, від 09 липня 2020 року у справі № 809/2894/13-a, наголошував на тому, що однією з правових гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. При цьому, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, Верховного Суду звертав увагу на обов`язок суду з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення (постанови від 09 квітня 2020 року у справі № 182/1670/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 683/1084/17 та інш.).

Тож у випадку фактичного скорочення займаної працівником посади йому має бути запропонована рівноцінна посада, передбачена новим штатним розписом, а в разі, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі, як це передбачено частиною першою статті 42 КЗпП України У процесі цього аналізу, як правило, враховуються такі обставини, як: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалої тимчасової непрацездатності, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Інша вакантна робота, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду пропонується в разі відсутності рівноцінної посади.

Рівень кваліфікації визначається в залежності від освіти працівника та здобутих ним навичок під час виконання робіт за певною спеціальністю, а продуктивність праці вимірюється певними виробничими (службовими) показниками.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Тобто у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. І лише за умови встановлення, що у всіх працівників є рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, можна аналізувати, хто з них має переважне право на залишення на роботі згідно з частиною другою статті 42 КЗпП України.

Крім того, при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 лютого 2018 року та від 08 липня 2020 року у справі 2а-9821/11/2670, від 11 липня 2018 року у справі №816/1232/17, від 15 травня 2020 року у справі №П/811/2408/15, від 09 липня 2020 року у справі № 809/2894/13-a.

Натомість, як слідує з установлених судом обставин справи, УСЗН Кремінської РДА, обмежившись виключно попередженням позивача про наступне звільнення, не вжило жодних заходів з метою її працевлаштування, що також є порушенням вимог ч.3 ст. 87 Закону № 889-VIII.

Суд акцентує увагу, що відповідач (суб`єкт владних повноважень) зобов`язаний був довести належне виконання ним вимог ч.3 ст. 87 Закону № 889-VIII щодо працевлаштування ОСОБА_1 одночасно з повідомленням останньої про наступне звільнення у зв`язку реорганізацією та скороченням штатної чисельності працівників УСЗН Кремінської РДА.

Такий обов`язок відповідача повністю узгоджується з положеннями частини другої статті 77 КАС України, відповідно до якої, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки цього зроблено не було, тому дії відповідача у процедурі вивільнення позивача у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників УСЗН Кремінської РДА свідчать про порушення останнім положень ч.3 ст. 87 Закону № 889-VIII.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом у постанові від 09 липня 2020 року у справі № 809/2894/13-a.

Враховуючи викладене спірний наказ від 31 березня 2021 року № 27-к про звільнення позивача є протиправним та має бути скасований судом.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тож скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади, в силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому, суд звертає увагу, що Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. Однак повноваження суду при вирішенні трудового спору про поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Зважаючи на те, що позивача протиправно звільнено з посади головного спеціаліста сектору прийому заяв та документів відділу допомог УСЗН Кремінської РДА, тому вона має бути поновлена на цій посаді з 01 квітня 2021 року.

Крім того, за змістом частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Вимушеним прогулом у розумінні статті 235 КЗпП України є період часу протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, який триває з дня звільнення працівника до дня винесення рішення суду про поновлення його на роботі.

При цьому, вирішуючи питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд має визначити розмір такого заробітку за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100), навівши відповідний розрахунок.

Згідно з абзацом вісімнадцятим пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 слідує, що згідно з чинним законодавством нарахування середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу проводиться шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців робочі дні на число робочих днів за цей період.

Згідно з довідкою УСЗН Кремінської РДА від 26 травня 2021 року за № 1897 заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи становить:

- за лютий 2021 (15 робочих днів) нарахована заробітна плата 8844,45 грн, у тому числі оклад 3445,00 грн; ранг 195,00 грн, вислуга 1343,55 грн, відпускні 2025,43 грн, індексація 56,07 грн, лікарняний 1779,40 грн;

- за березень 2021 року (22 робочих днів) нарахована заробітна плата у розмірі 36009,68 грн у т.ч.: оклад 5300,00 грн, ранг 300,00 грн, вислуга років 2067,00 грн; компенсація за невикористану відпустку 12665,10 грн, вихідна допомога 15591,32 грн; індексація 86,26 грн (арк. спр. 183).

Сума нарахованої заробітної плати, яка враховується при обчисленні середньої заробітної плати, за лютий 2021 року складає 5039,62 грн (без урахування відпускних та лікарняного), а за березень 2021 року 7753,26 грн (без урахування вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку).

Таким чином середньоденна заробітна плата складає 365,51 грн (5039,62 грн + 4453,26 грн / 35 робочих днів = 365,51 грн)

Вимушений прогул позивача слід обраховувати з 01 квітня 2021 року по день ухвалення судового рішення 29 листопада 2021 року.

У періоді вимушеного прогулу з 01 квітня 2021 року по 29 листопада 2021 року було 166 робочих днів.

Таким чином, середня заробітна плата за весь час вимушеного прогулу з 01 квітня 2021 року по 29 листопада 2021 року складає 60674,66 грн (166 робочих днів х 365,51 грн (середньоденна заробітна плата) = 60674,66 грн).

Згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Таким чином, УСЗН Кремінської РДА як податковий агент відповідно до норм Податкового Кодексу України та як страхувальник відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зобов`язана виплатити позивачеві середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 квітня 2021 року по 29 листопада 2021 року у розмірі 60674,66 грн, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що згідно з частиною другою статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин (зокрема, якщо після незаконного звільнення позивач був працевлаштований та отримував заробітну плату, розмір якої за період вимушеного прогулу перевищує суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу).

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 8041,22 грн підлягають негайному виконанню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є частково обґрунтованими, а відповідачі як суб`єкти владних повноважень, на яких частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довели суду правомірність оскаржуваних рішень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстраціїя: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (, місцезнаходження: 92900, Луганська область, м. Кремінна, вул. Побєди, 1а), співвідповідача - Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області (, місцезнаходження: 93300, Луганська область, Попаснянський район, м. Попасна, пл. Миру, буд. 2) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області «Про звільнення ОСОБА_2 » від 31.03.2021 № 27-к.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору прийому заяв та документів відділу допомог Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області з 01.04.2021.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2021 по 29.11.2021 в загальному розмірі 60674,66 грн (шістдесят тисяч шістсот сімдесят чотири гривні 66 коп.).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору прийому заяв та документів відділу допомог Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 8041,22 грн (вісім тисяч сорок одна гривня 22 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 09 грудня 2021 року.

Суддя В.С. Шембелян