Справа № 689/2154/21
Суддя: Кульбаба А. В.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/2154/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2021 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

за участю: секретаря судового засідання Лебеденко О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення. В позові зазначив, що постановою поліцейського Управління патрульної поліції в Хмельницькій області від 2 листопада 2021 року серія ЕАО № 4980700 його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн., за те, що він ніби то, керуючи автомобілем ВАЗ 2106 н.з. НОМЕР_1 , 2 листопада 2021 року о 13 год. 07 хв. 56 сек. в смт. Ярмолинці по трасі А/Д Н-03 216 км. керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3. в ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП. Повідомив, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню з тих підстав, що працівник патрульної поліції порушив його права, передбачені ст. ст. 245, 268 КУпАП, а саме: після висловлення звинувачень інспектор виніс постанову у його відсутності, при цьому жодної підготовки до розгляду справи не було; не було оголошено посадової особи, яка розглядає справу, так і особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; не були вирішенні клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у справі, що свідчить про грубе порушення інспектором вимог ст. ст. 278, 279 КУпАП. Зазначив, що жодних доказів порушення ним правил дорожнього руху поліцейським йому надано не було. Також ствердив суду, що повідомив працівника поліції, що документи (посвідчення водія та свідоцтво по реєстрацію транспортного засобу) він зараз пред`явить, оскільки вони знаходяться в бардачку автомобіля. Відеозапис не містить у собі будь якої інформації щодо вчинення ним адміністративного правопорушення. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17. У своєму рішенні Верховний Суд наголосив, що, оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, тому вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними. Вказав, що в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України працівником поліції не надано суду жодного належного і допустимого доказу, який би свідчив про правомірність оскаржуваної постанови.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовну заяву не визнає. Вказав, що вимоги позивача є безпідставними. Так, 2 листопада 2021 року під час виконання своїх службових обов`язків інспектором патрульної поліції було виявлено, що позивач (водій) приблизно о 13 год. 07 хв. на 216 км а/д Н-03 «Житомир-Чернівці» керував транспортним засобом марки ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3. в ПДР України. У відповідності до ч. 9 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» інспекторами патрульної поліції проводилась відео фіксація з автомобільного відео реєстратора та нагрудного відео реєстратора. З наявного відеозапису чітко вбачається, що під час руху на ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 позивач не пристебнутий ременем безпеки. Під час демонстрації відеозапису водію останній не заперечував, що був не пристебнутий ременем безпеки, однак вказав, що на відеозаписі і не видно обличчя водія, однак факт керування автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 не заперечував.

В судовому засіданні позивач, допитаний в якості свідка у відповідності до вимог ст. 216 КАС України, показав суду, що 2 листопада 2021 року він дійсно керував власним автомобілем приблизно о 12 годині в смт. Ярмолинці і зупинився біля дороги, чекаючи свого батька, щоб забрати передачу. До нього під`їхали працівники поліції і почали вказувати, що він порушив правила дорожнього руху. Працівникам поліції він особисто не говорив, що був не пристебнутий ременем безпеки. Працівник поліції підійшов до нього та вказав причину зупинки його транспортного засобу, на що він махнув головою, показуючи, що він зрозумів слова поліцейського про причину зупинки, але з нею не погоджувався. На відеозаписі не відображено, що під час цієї розмови він стверджував, що був не пристебнутий ременем безпеки. Працівникам поліції він сказав, що на відеозаписі, які вони йому показували з власного мобільного телефону, немає доказів, що саме він керує транспортним засобом, а також він їм повідомив, що на відеозаписі керує автомобілем не він і це не його транспортний засіб, що підтверджується відеозаписом. Відеозапис, що наданий поліцейським, не містить доказів того, що він керує транспортним засобом. Із вказаного відео взагалі не видно реєстраційного номеру автомобіля та неможливо встановити, хто саме ним керує. Ствердив суду, що постанова винесена за його відсутності, йому не надано було змоги надати свої пояснення. Відеозйомка відбувалася на власний мобільний телефон працівника поліції. Крім цього, зазначив, що в постанові вказано час 13 год. 07 хв., а згідно відеозапису, наданого працівником поліції, о 13 год. 01 хв. він перебуває в автомобілі на водійському сидінні та ним не керує. До того ж, з іншого відео, наданого поліцейським, вбачається, що невстановлений транспортний засіб рухається по невідомій дорозі приблизно о 12 год. 52 хв.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 20, 48, 49).

Суд, допитавши позивача в якості свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що адміністративний позов слід задоволити повністю.

Із ксерокопії оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, що винесена інспектором 1-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенантом поліції інспектором Сарахманом Владиславом Васильовичем 2 листопада 2021 року серія ЕАО № 4980700, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн., за те, що він, ніби то керуючи автомобілем ВАЗ 2106 н.з. НОМЕР_1 , 2 листопада 2021 року о 13 год. 07 хв. 56 сек. в смт. Ярмолинці по трасі А/Д Н-03 216 км. керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3. в ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП. Ця обставина підтверджується копією постанови (а.с. 12, 14).

Судом встановлено, що постанова винесена 2 листопада 2021 року, а позивач звернувся до суду з позовом 3 листопада 2021 року. Ця обставина підтверджується копією позовною заявою позивача та копією постанови від 02.11.2021р. (а.с. 1-3, 12, 14).

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно припису ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Так, згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 року по справі № 161/5372/17.

Водночас, судом встановлено, що в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на докази, якими вона обґрунтовується (а.с. 12, 14).

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото фіксацію чи відеозапис, така фото фіксація чи відеозапис, згідно з вимогами ст. 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 13 лютого 2020 року по справі № 524/9716/16-а.

Так, ретельно переглянувши відеозапис, що долучений представником відповідача до матеріалів справи, судом встановлено, що зупинки працівниками поліції транспортного засобу марки ВАЗ 2106 н.з. МО597ХМ 2 листопада 2021 року о 13 год. 01 хв. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» не було.

Так, з дослідженого відеозапису, що зафіксований на DVD-R диску (файл Globex 02/11/2-2021р 13.11.2021), вбачається, що він не містить доказів того, що під час руху транспортного засобу невідомий водій не був пристебнутий засобами безпеки. Із наданого відеозапису взагалі не видно марку, модель транспортного особу, а також реєстраційного номеру автомобіля і неможливо встановити, хто саме ним керує, в тому числі і позивач.

Тому суд приходить до переконання, що цей відеозапис (файл Globex 02-11-2021/ 12:52:40-54 сек.), який не вказаний в постанові серії ЕАО № 4980700 від 02.11.2021р., не містить доказів того, що під час руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 саме позивач був не пристебнутий ременем безпеки, тобто він є неналежним доказом відповідно до припису ч. 1 ст. 73 КАС України.

Згідно частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А частина 2 статті 73 КАС зазначає, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні тощо.

При цьому також повинні враховуватися вимоги п. 6 розділу 2, п. 2 розділу 3 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що затверджена Наказом МВС України 18 грудня 2018 року № 1026, де зазначено, що під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Водночас, в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 2 листопада 2021 року серія ЕАО № 4980700, винесену інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області 1-го батальйону 2 роти Сарахманом Владиславом Васильовичем, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, таких відомостей не зазначено, а саме: відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (а.с. 12, 14).

Відповідно до статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, з урахуванням наведеного, суд визнає неналежним і недопустимим доказом на підставі статті 73 та статті 74 КАС України відеозапис, що долучений працівником поліції до матеріалів справи, і зафіксований DVD-R диску (файл Globex 02.11.2021р 12 год. 52 хв. 40 сек.), оскільки він не містить інформацію щодо предмета доказування, а саме: обставин, які підтверджують заперечення відповідача проти позову, а також суперечить ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію»; п. 6 розділу 2, п. 2 розділу 3 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що затверджена Наказом МВС України 18 грудня 2018 року № 1026.

Крім цього, представником відповідача не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що вказаний відеозапис зроблений не на мобільний телефон поліцейського (файл Globex 02-11-2021/ 12:52:40-54 сек.), оскільки із відеозапису та показань свідка ОСОБА_1 вбачається, що працівник поліції пред`являв для огляду позивачу саме свій мобільний телефон із вказаним відеозаписом (папка № 139 із вмістом файлів: 9).

Таким чином, суд не бере зазначений доказ, що зафіксований на DVD-R диск, а саме: файл Globex 02.11.2021р 12 год. 52 хв. 40 сек., - до уваги.

Зазначена правова позиція сформульована в Постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2021 року (справа № 679/625/21).

Відповідно до припису частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксований в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак).

Судом встановлено, що постанова від 2 листопада 2021 року серія ЕАО № 4980700 не відповідає вимогам ч. 3 ст. 283 КУпАП, оскільки в ній не зафіксовано транспортний засіб в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), на переконання працівника поліції (а.с. 12, 14).

Відповідно до п. п. 30. 31. Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 8 липня 2020 року (справа № 463/1352/16-а) Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень; оскаржувана постанова відповідача не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи, до неї не додано жодних доказів, а також пояснень свідків, що свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Пунктами 2 і 6 частини 1 статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Дослідивши відеозапис, суд приходить до переконання, що в порушення п.п. 2, 6 ч. 1 ст. 32 вказаного Закону працівником поліції не надано суду жодного належного і допустимого доказу, який би свідчив про те, що існує достатньо підстав вважати, що позивач вчинив або має намір вчинити правопорушення; і що зовнішні ознаки позивача чи його транспортного засобу або дії останнього дають достатні підстави вважати, що він причетний до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

У п.п. 35-37 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 8 липня 2020 року (справа № 463/1352/16-а) зазначено, що відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху. Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

Таким чином, з огляду на зазначене, у відповідності до припису статті 74 КАС України, суд визнає недопустимими доказами: постанову по справі про адміністративне правопорушення, що винесена лейтенантом поліції - інспектором Сарахманом Владиславом Васильовичем 2 листопада 2021 року, серія ЕАО № 4980700, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн.; відеозаписи, що зафіксовані на DVD-R диску: папка 139 із вмістом файлів: 9 та ) скріншот малюнок № 1, згідно якого не видно марку, модель та номерний знак транспортного засобу; файл Globex 02.11.2021р 12 год. 52 хв. 40 сек.

Крім цього, пунктом № 30 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 8 липня 2020 року (справа № 463/1352/16-а) передбачено: «Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень».

До того ж, із аналізу змісту постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4980700 від 02.11.2021р., вбачається, що позивачу ставиться у вину керування транспортним засобом марки ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 2 листопада 2021 року о 13 год. 07. хв. 56 сек. (а.с. 12, 14), а згідно запису портативного відеореєстратора (боді камери) о 13 год. 01 хв. 55 сек. позивач вже перебуває в автомобілі на місці водія, але ним не керує (Папка 139, файл 9, DSJX 300139_ВХ 0139). Тобто, позивачу ставиться у вину правопорушення (час - 13 год. 07 хв. 56 сек.), яке він вчинив, на переконання працівника поліції, після зупинки ним транспортного засобу - о 13 год. 01 хв. 55 сек., що є нелогічним і свідчить про грубе нехтування працівником поліції вимог ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а також п. 2 розділу 3 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що затверджена Наказом МВС України 18 грудня 2018 року № 1026, де зазначено, що включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

З диспозиції ч. 5 ст. 121 КУпАП (порушення водієм правил керування транспортними засобами, правил користування ременями безпеки або мотошоломами) вбачається, що відповідальність за цією частиною статті наступає за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами), а саме: водієм транспортного засобу, який ним керує.

Отже, представником відповідача не надано суду жодних належних і допустимих доказів в порушення приписів ст. ст. 73, 74 КАС України, які б свідчили про те, що позивач керував транспортним засобом 02.11.2021р. о 13 год. 07 хв. 56 сек. та був не пристебнутий ременем безпеки. Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ствердив суду, що 02.11.2021р. о 13 год. 07 хв. 56 сек. він транспортним засобом із непристебнутим ременем безпеки не керував, що підтверджується його поясненнями на запитання працівника поліції (папка № 139 із вмістом файлу: 9). Тобто, позивач о 13 годині 02 хвилини 06 секунд говорить працівнику поліції при демонстрації йому відеозапису з мобільного телефону, що він не керував невідомим транспортним засобом.

Суд не бере до уваги посилання у відзиві на те, що з наявного відеозапису (Додаток 1, файл «Video», скріншот із відеозапису на 1-му арк.) чітко вбачається, що під час руху на ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 позивач не був пристебнутий ременем безпеки, оскільки з цього приводу представником відповідача не надано суду жодного належного і допустимого доказу.

І зазначений скріншот (Додаток № 1 файл «Video») із відеозапису, а також інші відеозаписи: папка 139 із вмістом файлів: 9 та ) не вказані в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності серія ЕАО № 4980700 від 2 листопада 2021 року, що грубим порушенням п. 3 ч. 3 ст. 283 КУпАП, і не беруться судом до уваги.

Суд відхиляє твердження представника відповідача у відзиві про те, що ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, оскільки згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Водночас, працівником поліції, в порушення вимог цієї статті КУпАП, позивача опитано не було. Крім цього, як зазначив в судовому засіданні у своїх показаннях позивач, він не погоджувався із переліченими працівником поліції правопорушеннями, а махнув головою у зв`язку із тим, що він зрозумів, про зупинка його транспортного засобу викликана, начеб то, порушенням ним ПДР України. І при ознайомленні позивача з його правами працівником поліції, позивач кивнув головою, що свідчить про те, що права йому зрозумілі.

Водночас, ретельно дослідивши відеозаписи, додані представником відповідача до відзиву, суд приходить до переконання, що інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області 1-го батальйону 2 роти Сарахманом Владиславом Васильовичем грубо порушено право позивача, гарантоване йому статтею 268 КУпАП, а саме: заявляти клопотання. Крім цього, в порушення вимог статті 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався за відсутності позивача, не було заслухано його пояснень, не були досліджені докази та вирішені клопотання.

До того ж, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17 вимога про зупинку транспортного засобу працівником повинна бути правомірною, тобто відповідати приписам статті 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно, до матеріалів справи представником відповідача не долучено належних і допустимих доказів того, що зупинка позивача була правомірною, а також те, що на останнього складався протокол про адміністративне правопорушення і ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ті порушення, які працівник поліції зазначав після зупинки транспортного засобу (перетин суцільної лінії дорожньої розмітки, відсутність документів на право керування транспортним засобом, відсутність заднього бампера). Як встановлено судом, представником відповідача не долучено до відзиву постанову відповідного органу або посадової особи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказані, наче б то поліцейським, правопорушення.

А згідно припису частин 1-3 статті 62 Конституції України, норми якої мають пряму дію, особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України та частини 3 статті 62 Конституції України, відповідачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили, що вищевказана постанова Управління патрульної поліції в Хмельницькій області від 2 листопада 2021 року серія ЕАО № 4980700 є правомірною, тому постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 2 листопада 2021 року серія ЕАО № 4980700, винесену інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області 1-го батальйону 2 роти Сарахманом Владиславом Васильовичем, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн., необхідно скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що на підставі ухвали Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року позивач на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, оскільки позов задоволено, а позивач звільнений від сплати судового збору, тому необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Хмельницькій області (29000, м. Хмельницький, провулок Коцюбинського, 35/2, ЄДРПОУ 1070008) на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 9, 72-77, 132, 139, 241-246, 286 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов задоволити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 2 листопада 2021 року серія ЕАО № 4980700, винесену інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області 1-го батальйону 2 роти Сарахманом Владиславом Васильовичем, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 5 ст. 121 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Хмельницькій області (29000, м. Хмельницький, провулок Коцюбинського, 35/2, ЄДРПОУ 1070008) на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя А.В. Кульбаба