Справа № 420/14351/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса листування: АДРЕСА_2 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2д) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 11 серпня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса листування: АДРЕСА_2 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2д) про визнання бездіяльності протиправною щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової допомоги до 05 травня за 2021 рік та стягнення на користь позивача доплату разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік в розмірі 7354 грн.

Також у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь 4000 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою від 16 серпня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомленням сторін в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позов обґрунтовано тим, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 виданим 14.07.2015 року, а тому має право на пільгу.

Департаментом праці та соціальної політики ОМР було виплачено позивачу 1491 грн разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік.

Представником позивача направлено на адресу відповідача заяву щодо надання інформації про невиплату позивачу разової грошової допомоги у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року № 3-р/2020.

Проте листом від 23.07.2021 року № 02-25/538 відповідачем було зазначено, що грошова допомога була виплачена у повному обсязі та іншого порядку виплати не передбачено.

Позивач вважає дії відповідача є протиправними, та зазначає, що відповідач зобов`язаний керуватися та виконувати Конституцію та закони України, зокрема, Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яким передбачено, що до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

До суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № 47693/21 від 01.09.2021 року), в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що відповідно до постанови КМУ розмір допомоги учасникам бойових дій, становить 1491 грн, та саме такий розмір грошової допомоги до 5 травня 2021 року й був виплачений позивачу.

Через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання (вхід. № 47640/21 від 01.09.2021 року) про заміну неналежного відповідача.

На обґрунтування клопотання про заміну відповідача, Департаментом було зазначено, що саме Міністерство соціальної політики є розпорядником бюджетних коштів, та здійснюють нарахування та виплату разової грошової допомоги ветеранам війни.

У зв`язку з надходженням до суду клопотання про заміну відповідача, виникло питання щодо визначення складу учасників справи, що є завданням підготовчого провадження, та ухвалою від 08 вересня 2021 року було продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, та призначено підготовче засідання на 07.10.2021 року.

На судове засідання призначене на 07.10.2021 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином, про що свідчать звіти про надсилання судових повісток електронною поштою (а.с. 29-32).

Ухвалою, що занесено до протоколу підготовчого засідання від 07.10.2021 року судом було відмовлено у клопотанні представника Департаменту про заміну неналежного відповідача, з огляду на те, що Департамент здійснив призначення та виплату разової грошової допомоги позивачу, а отже є належним відповідачем по справі, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеного у зразковій справі № 440/2722/20, до якої дана справа є типовою.

Ухвалою, що занесено до протоколу судового засідання від 07.10.2021 року закінчено підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 09.11.2021 року.

Через канцелярію суду 08.11.2021 року (вхід. № ЕС/2488/21) надійшли додаткові пояснення від представника позивача, в яких представник підтримує позовні вимоги та просить задовольнити позов в повному обсязі.

На судове засідання призначене на 09.11.2021 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином, про що свідчать звіти про надсилання судових повісток електронною поштою. У письмових поясненнях представник позивача просив розглядати справу за його відсутністю.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, ухвалою, що занесено до протоколу судового засідання від 09.11.2021 року, розгляд справи було продовжено у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 року від 14.07.2015 року (а.с.10).

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженим постановою Верховної Ради України від 25.12.1998 року № 367-ХІУ передбачено, що порядок виплати разової грошової допомоги ветеранам війни визначається Кабінетом Міністрів України.

Департаментом праці та соціальної політики ОМР було виплачено позивачу 1491 грн разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік.

Представником позивача направлено на адресу відповідача заяву щодо надання інформації про невиплату позивачу разової грошової допомоги у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року № 3-р/2020.

Проте листом від 23.07.2021 року № 02-25/538 відповідачем було зазначено, що грошова допомога була виплачена у повному обсязі та іншого порядку виплати не передбачено.

Суд встановив, що рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Так, вказана справа має типові ознаки зразкової справи № 440/2722/20.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни визначає та створення належних умов для їх життєзабезпечення забезпечує Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551).

Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону №3551 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ст. 17-1 Закону №3551, щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених ст.ст.12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Військовослужбовцям, поліцейським, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ України, особам начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які проходять службу (крім пенсіонерів), виплата разової грошової допомоги здійснюється шляхом перерахування коштів органами праці та соціального захисту населення на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем їх служби.

Особам, які тримаються в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах (крім пенсіонерів), виплата разової грошової допомоги здійснюється шляхом перерахування коштів центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, на спеціальні рахунки установ виконання покарань і слідчих ізоляторів.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007 (набрав чинності 01.01.2008) ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено у такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення підпункту «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007.

В подальшому, Законом України від 28.12.2014 № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (набрав чинності 01.01.2015) розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні щодо окремого бюджетного року постанови, а саме: № 147 від 31.03.2015, № 141 від 02.03.2016, № 233 від 05.04.2017, № 170 від 14.03.2018, № 237 від 20.03.2019 та № 112 від 19.02.2020, № 325 від 08.04.2021, якими визначався, зокрема, розмір та порядок виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій.

Зокрема, у постанові Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2021 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 08.04.2021 №325 визначено розмір виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій - 1491 гривень.

Водночас рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст.12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У цьому ж рішенні зазначено, що окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст.12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційним Судом України в Рішенні від 27.02.2020 № 3-р/2020 вказано про втрату чинності положеннями Закону саме з дня ухвалення цього Рішення.

Таким чином, з 27.02.2020 застосовуються положення ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-XIV, а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 28 вказаного Закону, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 01.01.2021 - 1769,00 гривень.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня у 2021 році становить 8845 грн. (1769,00 грн грн. х 5).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рішенні від 29.09.2020 по зразковій справі №440/2722/20, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня у 2021 році у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Оскільки разову грошову допомогу позивачу виплачено у розмірі 1491 грн., тобто у розмірі, меншому ніж передбачено ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд доходить висновку про порушення прав позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі.

Таким чином враховуючи вищевикладене, з урахуванням висновків суду, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рішенні від 29.09.2020 по справі №440/2722/20, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та належать задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність у нарахуванні та виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій у розмірі передбаченому частиною 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-XIV) та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій у розмірі передбаченому частиною 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-XIV), з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

В той же час суд доходить висновку, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача доплату разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік в розмірі 7354 грн., оскільки розрахунок суми одноразової грошової допомоги є компетенцією відповідача, а тому саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу разову грошову допомогу до 05 травня із визначенням суми.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, та відсутні докази понесення позивачем інших судових витрат, жодні судові витрати не належать стягненню з відповідача на користь позивача, та відсутні витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, жодні судові витрати не компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Також у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь 4000 грн. витрат на правничу допомогу.

На обґрунтування цієї заяви представник позивача надав суду копію договору про надання правничої допомоги від 25 червня 2020 року, додаткову угоду №1 та акт виконаних послуг від 04.08.2021 року.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25 червня 2020 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «МОДУМ» в особі голови Сніжко П.В. укладено Договір про надання правничої допомоги, відповідно до п. 1.1 виконавець зобов`язується надати клієнту послуги на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання послуг за цим договором.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, в порядку і на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується надати клієнту визначені цим договором послуги щодо захисту інтересів останнього в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в адміністративних, апеляційних адміністративних, касаційних судах України з питання стягнення невиплаченої індексації грошового забезпечення військовослужбовцям, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та інших соціальних виплат належних військовослужбовцю (а.с.12).

Згідно з п. 3.1. цього договору, послуга передбачена предметом цього Договору оплачується клієнтом виконавцю в порядку та на умовах, визначених у Додатковій угоді № 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 до цього Договору, сторони домовились, що вартість послуг з представництва інтересів у суді першої та апеляційної інстанції складає згідно з п. 1.9 з питання стягнення недоплаченої частки виплати грошової допомоги до 5 травня складає 4000 (чотири тисячі) грн. (а.с.13 зворотній бік).

Згідно з п. 2 Додаткової угоди № 1 до цього Договору, Сторони домовилися, що клієнт проводить оплату визначених в п. 1 Додаткової угоди з представництва інтересів у суді першої та апеляційної інстанції шляхом сплати виконавцю 100 % вартості послуг протягом 30-ти днів з дня винесення рішення судом першої інстанції.

Суду надано акт виконання послуг до договору про надання правничої допомоги від 04 серпня 2021 року року, виконавцем в інтересах клієнта, згідно Договору, у повному обсязі виконано зобов`язання:

1. Надання консультацій та узгодження правової позиції;

2. Складання та подання адвокатського запиту;

3. Опрацювання нормативно-правових актів з приводу соціального і правового захисту військовослужбовців;

4. Складання позовної заяви та направлення її до суду.

Сторони домовились, що вартість виконання робіт згідно умов договору становить 4000 грн.

Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (вхід. № 47647/21 від 01.09.2021 р.), відповідно до якого просив відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн.

На обґрунтування свого клопотання відповідач зазначив, що у суді перебуває декілька десятків сотні позовів, які є подібними та шаблонними, що не потребують значного часу та витрат на їх складання, рівно як і за розглядуваних обставин не потребувало значного часу вивчення судової практики з аналогічних спорах. Тому відповідач вважав, що розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову і значенням справи для сторін.

Розглянувши надані позивачем докази щодо понесення витрат на правничу допомогу, зокрема, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги та акт виконання послуг до договору та дослідивши надані позивачем докази на понесення судових витрат, та клопотання відповідача, суд дійшов таких висновків.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд доходить висновку, що вказана справа не відноситься до категорії складних, ця справа є типовою, ціна позову невелика.

Суд наголошує на тому, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Оцінивши наведений акт виконання послуг до договору, з урахуванням категорії даної справи, конкретних обставин у цій справі, суд доходить висновку, що наведені у цьому акті витрати на проведену роботу не є неминучими та фактичними, з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Однак, суд звертає увагу, що надання таких послуг має бути необхідним.

Дослідивши зміст наданих послуг, суд зазначає, що надані позивачу послуги у вигляді надання консультацій та узгодження правової позиції; складання та подання адвокатського запиту; опрацювання нормативно-правових актів з приводу соціального і правового захисту військовослужбовців є фактично діями з підготовки позову та мають охоплюватися саме витратами на підготовку позову, тобто суд вважає, що ці дії не є неминучими, а тому у відшкодуванні таких витрат слід відмовити.

Суд зазначає, що факт складання позову й включає в себе необхідність опрацювання законодавчої бази та доказів, формування правової позиції та підготовку відповідних документів, та роз`яснення наведених дій клієнту.

Щодо відшкодування витрат на підготовку адміністративного позову, суд вважає, що зазначені витрати є неминучими, але вони є необґрунтовано завищеними за витраченим часом, з урахуванням категорії даної справи, ця справа є типовою невеликої кількості застосованого законодавства та доказів по справі, а тому належать зменшенню.

З урахуванням категорії даної справи, кількості застосованого законодавства, та доказів, на які позивач посилався, за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що фактичними та неминучими витратами на виконання цих робіт є сума 1000 грн., яка й належить відшкодуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані позивачем докази, що підтверджують здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання правової (правничої) допомоги, розрахунок наданих послуг та категорію даної справи, кількість складених представником позивача процесуальних документів, кількість проведених судових засідань, наявність сформованої судової практики з розгляду даної категорії справ, а саме: ця справа є типовою, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що фактичні витрати, які належать стягненню складають 1000 грн., а тому заява представника позивача належить задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса листування: АДРЕСА_2 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2д) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2д) у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса листування: АДРЕСА_2 ) щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій у розмірі передбаченому частиною 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-XIV).

Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2д) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса листування: АДРЕСА_2 ) щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій у розмірі передбаченому частиною 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-XIV), у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса листування: АДРЕСА_2 ) про стягнення витрат на правничу допомогу, - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65074, м. Одеса, вул. Косовська, 2-д) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса листування: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 1000, 00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок).

В іншій частині заяви, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення виготовлено та підписано 08 грудня 2021 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді Юхтенко Л.Р. на лікарняному з 30 листопада року по 07 грудня 2021 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко