Справа № 755/16272/18
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Грибан І. О., Парінова А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні пенсії по інвалідності на пенсію за віком з врахуванням даних про заробітну плату за роботу в зоні відчуження з 01.07.1986 по 22.07.1986,

- зобов`язати відповідача перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з врахуванням даних про заробітну плату за роботу в зоні відчуження з 01.07.1986 по 22.07.1986.

В подальшому справу передано на вирішення до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки як змісту заявленого позову так і наданим доказам.

Судом не враховано, що позивач звернулась до органів пенсійного фонду не з питань призначення пенсії, а саме зміни виду пенсії . Крім того, апелянтом зазначено, що фактично, органами пенсійного фонду перерахунок пенсії здійснено без врахування обставин встановлених рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04.05.2011 року у справі № 2-а-1802/2011.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 1991 року отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з врахуванням норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З 1997 року позивача переведено на пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яку позивач отримує до тепер.

08.08.2018 ОСОБА_1 звернулась із заявою до відповідача про переведення її на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" замість пенсії по інвалідності.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.09.2018 № 73000/02 позивачу повідомлено, що при переході на пенсію за віком, розмір виплати буде зменшено, а тому такий перехід є недоцільним.

Не погоджуючи з такими діями відповідача щодо відмови у переведенні на пенсію за віком позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу первинно призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з врахуванням норм Закону 1058-IV у 1991 році, відтак, саме тоді позивач реалізувала своє право виходу на пенсію, а тому відсутні правові підстави для призначення пенсії за віком у відповідності до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Станом на час призначення позивачу пенсії по інвалідності пенсійне забезпечення громадян здійснювалось відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим законом призначалися наступні види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон № 1058-ІV, який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-ІV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Пунктом 15 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV було визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Разом з цим, з часу набрання чинності Законом України № 1058-ІV більшість положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" втратили чинність, у зв`язку з чим державні пенсії, у тому числі і пенсії по інвалідності, пенсії за віком, призначаються на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і на підставі цього ж Закону здійснюється перерахунок цих пенсій.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із статтею 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

У постанові від 10.07.2018 у справі № 728/2785/15, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зроблено висновок, що державні пенсії по інвалідності, за віком, які раніше призначалися за Законом України "Про пенсійне забезпечення" і державні пенсії по інвалідності, за віком, які призначаються з 1 січня 2004 року на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є одними і тими ж видами пенсійного забезпечення (фактично лише змінено Закон, який регламентує призначення таких пенсій), і з 01.01.2004 формула для обчислення цих видів пенсій єдина, і визначена Законом № 1058-ІV.

Разом з цим, в постанові від 20.02.2018 у справі № 758/15262/16-а, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зроблено висновок, що пенсія за віком, призначена на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та пенсія за віком, призначена відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є одним і тим же видом пенсії, а тому не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону № 1058-IV.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що пенсія по інвалідності, призначена відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пенсія по інвалідності, передбачена ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є одним і тим же видом пенсії, а тому при зміні виду пенсії в межах одного Закону застосовуються приписи ч. 3 ст. 45 Закону № 1058.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивачу первинно призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з врахуванням норм Закону 1058-IV у 1991 році.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд зробив висновки, що саме тоді позивач реалізувала своє право на призначення пенсії за віком, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Поряд із цим, як зазначає апелянт, що також підтверджується матеріалами справи, позивач не зверталась до органів пенсійного фонду щодо призначення їй пенсії за віком, а клопотала про зміну підстави виплати раніше призначеної пенсії, зокрема переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Більш того, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача слугувало не відсутність підстав для виплати пенсії за віком, а недоцільність такої зміни, оскільки така призведе до зменшення розміру виплат.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що суд першої інстанції вирішуючи спір по суті не встановив підстави звернення позивача з даним позовом та не надав належної оцінки даному адміністративному спору.

Вирішуючи ж питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 10 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) особі, яка має право на різні види пенсій (за віком, по інвалідності та у зв`язку з втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Приписами частини 3 статті 45 Закону №1058 встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Як вбачається із змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.09.2018 № 73000/02, а також відзиву на позов, поданого до суду першої інстанції, оскільки відзив на апеляційну скаргу відповідачем не наданий, за результатом розгляду звернення позивача про переведенні її на пенсію за віком їй повідомлено, що розмір виплат буде зменшено.

При цьому, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 08.08.2018 року, така, при здійсненні переведення її на пенсію за віком, просила врахувати її заробітну плату за період роботи на території радіоактивного забруднення з 01.07.1986 по 22.07.1986, що становила 768,73 крб на підставі довідки від 09.06.2010 № 17/1465-10.

Відповідно до змісту відзиву на позов, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, при здійсненні розрахунку розміру пенсії позивача за віком, встановлено, що така за розміром є меншою ніж пенсія за інвалідністю, яку на час звернення отримувала позивач.

Для розрахунку розміру такої пенсії відповідачем, як розрахункову величину розміру заробітної плати позивача за період перебування в зоні радіоактивного забруднення взято 439,78 крб, натомість, встановлений довідкою від 09.06.2010 № 17/1465-10 розмір заробітної плати за цей період, до уваги не взято, оскільки, як зазначено відповідачем, немає підстав для її врахування.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки обов`язковість врахування вказаної довідки при здійсненні розрахунку розміру пенсії позивача встановлено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04.11.2011 року в справі № 2-а-1802/2011 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі міста Києва про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2012 року, а 01.08.2012 у вказані справі видано виконавчий лист.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Рішенням суду, що набрало законної сили встановлено обов`язок органу пенсійного фонду при визначенні розміру пенсії позивача, заробітну плату за роботу в зоні відчуження з 01.07.1986 по 22.07.1986 зобов`язано враховувати саме в розмірі 768,73 крб на підставі довідки від 09.06.2010 № 17/1465-10.

Відтак, не взяття до уваги вказаної довідки, при визначенні розміру пенсії позивача є протиправним.

Поряд із цим, не можуть бути задоволеними позовні вимоги позивача саме шляхом зобов`язання відповідача перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з врахуванням даних про заробітну плату за роботу в зоні відчуження з 01.07.1986 по 22.07.1986.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Питання прийняття рішень про призначення та або визначення виду чи розміру пенсії, що підлягає виплаті віднесено до виключної компетенції органів пенсійного фонду.

Відтак, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати повторно розглянути заяву позивач від 08.08.2018 року про перехід на пенсію за віком, з урахуванням розрахованих відповідно з даними про заробітну плату -768,73 крб. за роботу в населених пунктах зони відчуження з 01 липня 1986 року по 22 липня 1986 року на підставі довідки № 17/1465-10 від 09.06.2010 року.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст. ст. 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року скасувати, прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у переведенні пенсії по інвалідності на пенсію за віком з врахуванням даних про заробітну плату за роботу в зоні відчуження з 01.07.1986 по 22.07.1986.

Зобов`язати до Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву позивач від 08.08.2018 року про перехід на пенсію за віком, з урахуванням розрахованих відповідно з даними про заробітну плату -768,73 крб. за роботу в населених пунктах зони відчуження з 01 липня 1986 року по 22 липня 1986 року на підставі довідки № 17/1465-10 від 09.06.2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя І. О. Грибан

Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 08.12.2021року)