Справа № 826/548/17
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/548/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Іщук І.О.,
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Степанюка А.Г., Чаку Є.В.

при секретарі Хмарській К.І.

за участю:

представника позивача: Шупик А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «ІНТЕРПЛАСТ» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «ІНТЕРПЛАСТ» (далі по тексту - позивач, ПП «ІНТЕРПЛАСТ») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14 вересня 2016 року №№, , та від 28 листопада 2016 року № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року значений позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який з`явився у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дана справа неодноразово була переглянута касаційною інстанцією.

З урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.07.2020 року №826/548/17, розгляду підлягають позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.11.2016 № та від 14.09.2016 №.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «ІНТЕРПЛАСТ», з питань дотримання вимог податкового законодавства, за період з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року.

За результатами вказаної перевірки, контролюючим органом складено акт перевірки від 22.08.2016 року № 359/26-15-14-02-03/32798474 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «ІНТЕРПЛАСТ» (далі по тексту - акт перевірки), з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016 валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016», яким зафіксовано порушення позивачем норм діючого законодавства, зокрема:

- пп. 14.1.11 п.14.1 ст.14, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.16 ст.137, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, п.п. 138.1, 138.2, 138.8 ст.138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013, 2014 роки та за І квартал 2016 року на загальну суму 2 820 325,00 грн.;

- п. 185.1 ст.185, п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.п. 201.4, 201.6, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 3 014 119,00 грн., у тому числі за січень-квітень, жовтень-грудень 2013 року, січень-травень, серпень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-березень 2016 року;

- п. 2.8, 3.5 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637;

- п. 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4, щодо несвоєчасного подання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків за І квартал 2015 року та не подання за ІІІ квартал 2015 року.

Вказані в акті перевірки порушення обґрунтовані наступним:

1) заниження доходів, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за 2014 рік у зв`язку із не включенням до складу доходу суму безнадійної кредиторської заборгованості по відносинам із ТОВ «Радіум» на суму 503 553,00 грн., оскільки вказане підприємство з 10 липня 2014 року визнано банкрутом, та не включено до складу доходів за І квартал 2016 року позитивне значення курсових різниць від перерахунку операцій, відображених в іноземній валюті та дохід від продажу іноземної валюти в сумі 31 388,00 грн.;

2) безпідставне віднесення до складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум вартості придбаних товарів за період 2013-2016 роки по відносинам із ТОВ «Радіум», ТОВ «Октобертайм», ТОВ «Ідгір Клаб», ТОВ «Робін Фрут», ТОВ «Торговий дім «Парма-Трейд компані», ТОВ «Євроукрсітімаркет», ТОВ «Дрімстрітек», ТОВ «Промінь-Торг», ТОВ «Артдесембер», ТОВ «Варуна Торг», ТОВ «Рейндей» та ТОВ «Арматех», у зв`язку із не доведенням реальності господарських операцій, а саме: згідно з аналізом бази даних встановлено відсутність інформації про складські приміщення, автомобільний транспорт, устаткування та трудові ресурси контрагентів, необхідні для здійснення господарської діяльності; за даними податкової інформації проводиться досудове розслідування за фактом незаконного нарахування податкового кредиту постачальниками; згідно з інформацією ІС «Податковий блок» та Єдиного реєстру податкових накладних встановлено відсутність у постачальників придбання товарів, зазначених у номенклатурі виписаних ними податкових накладних, які постачались на адресу ПП «ІНТЕРПЛАСТ», що унеможливлює встановити походження товару;

3) в порушення вимог пункту 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4, встановлено подання з порушенням строків податкової звітності про суми доходів, нарахованих сплачених на користь платника податків: за І квартал 2014 року не подано до контролюючого органу, за І квартал 2015 року подано до контролюючого органу 13 травня 2015 року з граничним строком подання 12 травня 2015 року;

4) перевіркою дотримання порядку ведення касових операцій встановлено перевищення ліміту залишку готівки в касі підприємства на загальну суму 94 911,03 грн., а саме: ліміт залишку готівки в касі не встановлювався та не розраховувався; згідно з даними відомості на виплату грошей за лютий 2016 року від 21 березня 2016 року №ВН-000003 відсутній підпис одержувача - працівника ОСОБА_1 на суму 1 127,00 грн., згідно з аркушем касової книги від 21 березня 2016 року залишок на кінець дня становив 0,00 грн.; відповідно з даними видаткового ордера від 18 березня 2016 року № 8 на отримання готівкових коштів на загальну суму 68 000,00 грн. підстава "надання позики" відсутній підпис одержувача - директора ОСОБА_2 , згідно з аркушем касової книги від 18 березня 2016 року залишок на кінець дня становив 0,00 грн.; відповідно з даними видаткового ордера від 04 березня 2016 року № 5 на отримання готівкових коштів на загальну суму 25 784,03 грн. підстава «компенсація по авансових звітах» відсутній підпис одержувача - директора ОСОБА_2 , згідно з аркушем касової книги від 04 березня 2016 року залишок на кінець дня становив 0,00 грн.

На підставі акта перевірки та рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 21 листопада 2016 року №24987/6/99-99-11-01-01-25 відповідачем винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 28 листопада 2016 року, згідно з підпунктами 54.3.2, 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, пункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 137.16 статті 137, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпунктів 138.1, 138.2, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ПП «ІНТЕРПЛАСТ» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 1 386 501,00 грн., у тому числі за основним платежем на 1 133 587,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 252 914,00 грн.;

- № від 14 вересня 2016 року згідно з підпунктами 54.3.2, 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України ПП «ІНТЕРПЛАСТ» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 3 464 735,00 грн., у тому числі за основним платежем на 2 771 788,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 692 947,00 грн.;

- № від 14 вересня 2016 року згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і абзацом другим статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», за порушення пунктів 2.8, 3.5 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, до ПП «ІНТЕРПЛАСТ» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 189 822,06 грн.;

- № від 14 вересня 2016 року за порушення підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, пункту 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4, на підставі пункту 51.1 статті 51 та абзацу другого пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України ПП «ІНТЕРПЛАСТ» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 510,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями - 510,00 грн.

З урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 27.07.2020 у справі №826/548/17, колегія суддів апеляційної інстанції здійснює перегляд позовних вимог щодо законності податкових повідомлень-рішень від 14.09.2016 року № та від 28.11.2016 року № (далі по тексту - оскаржувані ППР).

Позивач, вважаючи оскаржуване ППР протиправними, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, зв`язку між фактом придбання товарів (послуг) та понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій ПП «ІНТЕРПЛАСТ» з його контрагентами, мету придбання та обставини використання придбаних товарів (послуг) у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб`єктність учасників господарської операції.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України та Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Приписами пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до абзацу першого підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення № 88), де первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення № 88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов`язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

У постановах Верховного Суду від 28 квітня 2020 року (справа № 826/15568/16), від 10 квітня 2020 року (справа № 808/954/17), від 6 березня 2020 року (справа №803/13/16) тощо викладена правова позиція, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.

Як вбачається з матеріалів справи, підставами для прийняття контролюючим органом оскаржуваних ППР від 14.09.2016 року № та від 28.11.2016 № стали:

- безтоварність господарських операцій позивача із низкою контрагентів у період, що перевірявся;

- не включення до складу доходу за 2014 рік суми безнадійної кредиторської заборгованості по відносинах із ТОВ «Радіум» на суму 503 553 грн.;

- не включення до складу доходу за І квартал 2016 року позитивного значення курсових різниць від перерахунку операцій, відображених в іноземній валюті, та доходу від продажу іноземної валюти в сумі 31 388 грн.

Щодо викладених в акті перевірки доводів контролюючого органу про відсутність податкових наслідків в результаті здійснення господарських операцій між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» та контрагентами: ТОВ «Торговий дім «Парма-Трейд компані», ТОВ «Євроукрсітімаркет», ТОВ «Дрімстрітек», ТОВ «Промінь-Торг», ТОВ «Артдесембер», ТОВ «Октобертайм», ТОВ «Варуна Торг», ТОВ «Рейндей», ТОВ «Робін Фрут», ТОВ «Радіум», ТОВ «Ідгір Клаб» та ТОВ «Арматех Буд», що, на думку останнього, вплинуло як на правильність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість, так і на об`єкт оподаткування податком на прибуток, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Направляючи справу на новий розгляду, Верховний Суд у своїй постанові від 27.07.2020 №826/548/17 наголосив на тому, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності. Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Щодо господарських операцій між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» з ТОВ «Радіум», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до договору поставки від 02.01.2013 року №04, укладеного між ТОВ «Радіум» (постачальник) та ПП «ІНТЕРПЛАСТ» (покупець) постачальник зобов`язується на умовах, передбачених цим договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити товари (овочі), кількість, асортимент і ціна якого зазначені в накладних що є невід`ємною частиною даного Договору.

Додатковими угодами №1 та № 2 від 24.01.2013 року до договору поставки від 02.01.2013 року № 4 змінено місцезнаходження покупця на номер свідоцтва платника ПДВ покупця, тобто, вказаними Додатковими угодами внесено зміни до Договору від 02.01.2013 №4 стосовно реквізитів сторін договору.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При цьому, в першу чергу, первинні документи мають підтверджувати і розкривати суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій, адже за відсутності таких документів (ненадання їх до перевірки) неможливо перевірити реальність таких операцій, правильність обчислення та сплати сум податкових (грошових) зобов`язань.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суд враховує, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладені висновки, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, позивач повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо наявності матеріальних та трудових ресурсів для проведення відповідного виду діяльності, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

На підтвердження позиції щодо реальності проведення господарських операцій за перевіряємий період з ТОВ «Радіум», ПП «ІНТЕРПЛАСТ» до матеріалів справи долучено копії наступних документів:

- рахунки-фактури від 17.01.2014 №РД-0016029, від 14.01.2014 №РД-0013026, від 08.01.2014 №РД-0007025, від 05.01.2014 №РД-0004003, від 03.01.2014 №РД-0002011, від 29.12.2013 №РД-0028007, від 26.12.2013 №РД-0025035, від 22.12.2013 №РД-0021003, від 18.12.2013 №РД-0017032, від 20.11.2013 №РД-0019036, від 18.11.2013 №РД-0017039, від 14.11.2013 №РД-0013034 тощо;

- видаткові накладні від 05.01.2014 №РД-0004003, від 03.01.2014 №0002011, від 29.12.2013 №0028007, від 26.12.2013 №0025035, від 22.12.2013 №0021003, від 18.12.2013 №РД-0017032, від 06.12.2013 №РД-0004017, від 20.11.2013 №РД-0019036, від 04.11.2013 №РД-0003039.

Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено квитанції від 26.12.2013 №898, від 25.12.2013, від 27.11.2013 року №823, від 20.11.2013 року №796, від 07.11.2013 року № 740, від 07.11.2013 року №740.

Крім того, згідно акта ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.04.2014 року № 1014/26-55-22-07 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Радіум» (код 37266914) щодо підтвердження господарських відносин з платниками за період діяльності з 01.01.2014 по 28.02.2014 року» СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві проводиться судове розслідування по матеріалам, які внесені до ЄРДР під №0000051 за фактом незаконного нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість, у зв`язку з нібито здійсненими фінансово-господарськими операціями з реально діючими СПД підприємствами, що містять ознаки фіктивних в тому числі і ТОВ «Радіум», що призвело до несплати податків в особливо великих розмірах в ході аналізу податкових накладних, встановлено, що ряд податкових накладних містять коди УКТЗЕД, при цьому, згідно податкових декларацій з податку на додану вартість та підсистеми «Дані митниці» АІС «Податковий блок», відсутня жодна інформація, щодо ввезення на митну територію України товарів, необоротних активів та отриманих від нерезидента на митній території України послуги з метою їх використання у межах господарської діяльності платником податку ТОВ «Радіум».

Щодо тверджень контролюючого органу про відсутність необхідних матеріальних та технічних ресурсів для постачання задекларованих обсягів товару, згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 30.01.2018 №К/9901/921/18, від 27.02.2018 №К/9901/4256/17, від 06.02.2018 №К/9901/8403/18, від 30.01.2018 №К/9901/5786/18, відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Також, суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Платник податків (покупець товарів) не має обов`язку, повноважень та можливості здійснювати контроль за дотриманням продавцем, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та як платника податку на додану вартість - у Реєстрі платників податку на додану вартість, вимог законодавства щодо створення підприємства, ведення його господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені підприємством (продавцем) або його посадовими особами порушення.

Крім того, під час оцінки господарських операцій позивача з ТОВ «Радіум», судом першої інстанції обґрунтовано враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.08.2018 у справі №826/17880/15.

Так, у вказаній справі було досліджено, серед іншого, первинну документацію між ТОВ Рекламне агентство «Твіст» та ТОВ «Радіум», яке є контрагентом позивача в межах спірних правовідносин у даній справі.

У постанові від 21.08.2018 року вказано на те, що позивач (замовник) також мав взаємовідносини з ТОВ «Радіум» (виконавець), які ґрунтувалися на договорі від 20.08.2013 року №200813, відповідно до якого виконавець прийняв на себе зобов`язання за рахунок замовника виконати роботи/послуги (друк та розповсюдження рекламної поліграфічної продукції). На виконання цього договору між ТОВ Рекламне агентство «Твіст» (замовник) та ТОВ «Радіум» (виконавець) було укладено 25 додатків до договору, згідно яких ТОВ «Радіум» зобов`язувалося здійснити друк та розповсюдження рекламної продукції.

Отже, вказаними первинними документами підтверджується факт відвантаження товару, що свідчить про наявність об`єктів оподаткування податком на прибуток по операціям з придбання товару (робіт, послуг) між позивачем та його контрагентом.

Щодо доводів податкового органу, які зазначені в акті перевірки, про невключення до складу доходу за 2014 рік суми безнадійної кредиторської заборгованості по відносинах із ТОВ «Радіум» на суму 503 553 грн., яка виникла внаслідок договору поставки № 04 від 02.01.2013 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, вказані висновки контролюючий орган обґрунтовує тим, що ТОВ «Радіум», починаючи з 10.07.2014 року визнано банкрутом, а тому відповідно заборгованість є безнадійною, відповідно до пп.14.1.11 п.14.1 ст. 14 ПК України, і тому позивач зобов`язаний включити суму 503 553 грн. до складу доходу.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з вказаними доводами відповідача, з огляду на наступне.

Так, Верховний Суд у постанові від 27.07.2020 року під час перегляду даної справи, зазначив наступне:

«Щодо часу, з якого слід вважати зобов`язання таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з визнанням контрагента банкрутом, колегія суддів вважає, що, вирішуючи це питання, слід враховувати положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон №2343-XII), який діяв на час виникнення спірних правовідносин. Так, частина перша статті 37 Закону №2343-XII визначає, що у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.

До повноважень ліквідатора, зокрема віднесено право пред`явлення до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості (частина друга статті 41 Закону №2343-XII).

Дебіторська заборгованість на умовах договору про відступлення права вимоги банкрута може бути продана на аукціоні з продажу активів банкрута, організованому ліквідатором (частина друга статті 44 Закону №2343-XII).

Відповідно до частини другої статті 46 Закону №2343-XII якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Копія цієї ухвали надсилається органу, який здійснив державну реєстрацію юридичної особи - банкрута, та органам державної статистики для виключення юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також власнику майна та органам доходів і зборів за місцезнаходженням банкрута.

Аналіз наведених правових положень свідчить, що саме по собі визнання контрагента банкрутом до завершення ліквідаційної процедури не є безумовною підставою для визнання кредиторської заборгованості безнадійною. Заборгованість перед юридичною особою - банкрутом буде визнано безнадійною, якщо така заборгованість залишиться непогашеною саме на дату ліквідації банкрута.

Водночас, у межах цієї справи суди попередніх інстанцій не з`ясовували, коли саме було закінчено ліквідаційну процедуру ТОВ «Радіум» та чи вживались ліквідатором дії щодо повернення банкруту або продажу з аукціону сум дебіторської заборгованості.

При цьому твердження платника податків про необізнаність стосовно обставин визнання банкрутом та ліквідації контрагента ТОВ «Радіум», з яким помилково погодились суди попередніх інстанцій, не мають правового значення при вирішення питання правильності відображення сум безнадійної кредиторської заборгованості за правилами бухгалтерського обліку».

У свою чергу, колегія судді в апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній на момент проведення ліквідаційної процедури ТОВ «Радіум») ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, пред`являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ГУ ДПС у м. Києві, як суб`єктом владних повноважень, не надано на вимогу суду першої інстанції належних доказів про закінчення ліквідаційної процедури ТОВ «Радіум» та інформації чи вживалися ліквідатором дії щодо повернення банкруту або продажу з аукціону сум дебіторської заборгованості.

Щодо господарських операцій між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» з ТОВ «Октобейртайм», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до Договору від 01.12.2014 року №20140112, укладеного між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» (покупець) та ТОВ «Октобейртайм» (постачальник), останній зобов`язується передавати у власність покупця овочі згідно накладних, в терміни, передбачені даним Договором.

На підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Октобертайм» долучено наступні документи:

- видаткові накладні від 02.12.2014 №201, від 08.12.2014 №801, від 10.12.2014 №1001, від 15.12.2014 №1501, від 16.12.2014 №1601, від 18.12.2014 №1801, від 22.12.2014 №2202, від 24.12.2014 №2401, від 25.12.2014 №2501, від 29.12.2014 №2902, від 30.12.2014 №3002, від 30.12.2014 №3003;

- акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №РН-00029/1, №РН-00029/2.

Крім того, поставка товарів між позивачем та ТОВ «Октобертайм» підтверджується договором від 28.12.2014 №20142812 та долученими копіями видаткових накладних від 29.01.2015 №2903, від 30.01.2015 №3001, від 31.01.2015 №3101, від 29.01.2015 №2904.

Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено виписки по рахунку № НОМЕР_1 за періоди: з 30.01.2015 по 30.01.2015 на суму 27 580,00 грн.; з 03.02.2015 по 03.02.2015 на суму 70 000,00 грн.; з 05.03.2015 по 05.03.2015 на суму 107 416,00 грн.; з 10.03.2015 по 10.03.2015 на суму 90 000,00 грн.; з 11.03.2015 по 11.03.2015 на суму 90 000,00 грн.; з 17.03.2015 по 17.03.2015 на суму 69820,00 грн.; з 24.03.2015 по 24.03.2015 на суму 80 699,00; з 26.03.2015 по 26.03.2015 на суму 120 000,00 грн.; з 02.04.2015 по 02.04.2015 на суму 100 000,00 грн.; з 08.04.2015 по 08.04.2015 на суму 231 002,10 грн.

Як вбачається з акта перевірки, на момент проведення господарських операцій між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» та ТОВ «Октобертайм», директором останнього була ОСОБА_3 .

Відповідач в обґрунтування своєї позиції зазначив про те, що ОСОБА_4 зареєструвала вказане підприємство за винагороду, а її вину щодо неправомірності дій по реєстрації підприємства підтверджено вироком Оболонського районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року у справі № 756/2069/16-к.

Так, вироком Оболонського районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року у справі №756/2069/16-к визнано винною ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.205-1 КК України.

Разом з тим, зі змісту вказаного вироку вбачається, що він взагалі не містить конкретних обставин щодо господарських операцій з позивачем, періодів їх здійснення, даних посадових осіб, що підписували первинні документи, а тому даний вирок не може бути належним доказом нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Октобертайм» та не може свідчити про наявність податкового правопорушення під час формування податкового кредиту.

Крім того, висновки про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Октобертайм» не можуть базуватися на підставі вироку, якщо в останньому немає жодних обставин, що підтверджували б факт безтоварності спірних господарських операцій.

Вищевказаний вирок стосується саме протиправної діяльності ОСОБА_4 , як директора, та не стосується господарської діяльності ПП «ІНТЕРПЛАСТ» по справі, що свідчить про те, що у вироку зафіксовано об`єктивну сторону складу злочину, а обставин, які б свідчили про здійснення фіктивних господарських операцій з позивачем, не встановлено.

У свою чергу, сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах, зокрема, від 27 лютого 2018 року у справі № 802/1853/16-а, від 27 лютого 2018 року у справі №813/1766/17, від 05.06.2018 у справі № 805/649/15-а, від 12.04.2018 у справі №826/1571/16.

Разом з тим, скаржником під час розгляду адміністративної справи не надано належних доказів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагента, як і не доведено правомірності оскаржуваних ППР.

У свою чергу, у разі недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни, правові наслідки наступають для контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, які містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірними.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, які містяться у таких документах.

Доводи відповідача про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування витрат.

Крім того, відсутність у розпорядженні відповідача документів суб`єкта господарювання або необізнаність відповідача про його діяльність не є безумовною підставою для висновку про нікчемність всіх угод, укладених таким суб`єктом господарювання, а тим більше для висновку про настання у зв`язку з цим несприятливих наслідків для його контрагентів.

Сам по собі факт допущення, за переконанням контролюючого органу, суб`єктом господарювання порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності, здійснюваної на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про укладення такого договору з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Юридична відповідальність має здійснюватися на принципі законності, який полягає у тому, що така відповідальність настає за діяння, передбачені законом, та застосовується у спосіб, визначений законом.

Аналогічні висновки відображені і у рішеннях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 18.01.2018 № К/9901/2964/18, № 2а-44807/09/1670.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт здійснення (реальність) господарських операцій між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» та ТОВ «Октобертайм».

Щодо господарських операцій між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» та ТОВ «Ідгір Клаб», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до договору від 01.08.2014 року №010814-і, укладеного між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» (покупець) та ТОВ «Ідгір Клаб» постачальник зобов`язується передавати у власність покупця овочі згідно накладних, в терміни передбачені договором.

Факт реалізації вказаного товару підтверджується наступними копіями видаткових-накладних: від 17.09.2014 №1701, від 04.08.2014 №0401, від 24.09.2014 №2401 тощо.

Згідно з рахунками-фактурами, видатковими накладними та податковими накладними у серпні та вересні 2014 року ТОВ «Ідгір Клаб» поставило позивачу овочі на загальну суму 127 760,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 21 293,00 грн.

При цьому, доказів оплати за вказаний товар ПП «ІНТЕРПЛАСТ» з ТОВ «Ідгір Клаб» матеріали справи не містять, а тому первинними документами в повній мірі не підтверджено факт реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Ідгір Клаб».

Щодо господарських операцій між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» з ТОВ «Робін Фрут», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до договору від 25.10.2013 №25/10/12, укладеного між ТОВ «Робін Фрут» (постачальник) та ПП «ІНТЕРПЛАСТ» (покупець) постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором поставити сільськогосподарську продукцію у власність покупця, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором прийняти та оплатити таку продукцію.

У подальшому між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» та ТОВ «Робін Фрут» укладено аналогічний договір від 02.01.2015 року №02/01/2015.

Факт реалізації вказаного товару підтверджується наступними копіями видаткових-накладних: від 06.02.2014 №316, від 17.02.2014 №469, від 25.02.2014 №524, від 27.02.2014 №540, від 17.03.2014 №673, від 25.04.2014 №1003, від 14.01.2015 №50, від 05.02.2015 №178, від 09.02.2015 №218, від 10.02.2015 №232, від 20.10.2015 №1386 тощо.

Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено виписки по рахунку № НОМЕР_1 за періоди: з 10.12.2015 по 10.02.2015 на суму 3 202,16 грн., з 20.10.2015 по 20.10.2015 на суму 22 500,00 грн, з 23.10.2015 по 23.10.2015 на суму 16 890,00 грн., з 10.11.2015 по 10.11.2015 на суму 669,64 грн.

Отже, первинними документами підтверджується факт здійснення господарських операцій між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» та ТОВ «Робін Фрут».

Щодо господарських операцій між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» та ТОВ «Торговий дім «Парма-Трейд», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до Договору від 20.10.2015 року, укладеного між ТОВ «Тогровий дім «Парма Трейд» (постачальник) та ПП «ІНТЕРПЛАСТ» (покупець) постачальник зобов`язується передавати у власність покупця овочі, трави, фрукти, продукти харчування, харчові добавки згідно накладних, в терміни передбачені даним договором.

Додатковою угодою №1 від 19.11.2015 року до договору поставки від 20.10.2015 року №20/10/2015-1 змінено пункт 11 вищезазначеного договору в частині реквізитів сторін.

Факт реалізації вказаного товару підтверджується наступними копіями видаткових-накладних: від 29.01.2016 №14, №16, від 27.01.2016 №13, від 22.01.2016 №10, від 22.01.2016 №11, від 21.01.2016 №9, від 21.01.2016 №8, від 19.01.2016 №7, від 31.12.2015 №220, від 30.12.2015 №210, від 30.12.2015 №215, від 30.12.2015 №214, від 30.12.2015 №216, від 30.12.2015 №217 тощо.

Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено виписки по рахунку № НОМЕР_1 за періоди: з 22.12.2015 по 22.12.2015 на суму 33 157,62 грн., з 14.01.2016 по 14.01.2016 на суму 212 111,69 грн., з 26.01.2016 по 26.01.2016 на суму 80 000,00 грн., з 28.01.2016 по 28.01.2016 на суму 99 000,00 грн.

Отже, вказаними первинними документами підтверджується факт здійснення господарських операцій ПП «ІНТЕРПЛАСТ» та ТОВ «Торговий дім «Парма-Трейд».

Щодо господарських операцій між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» та ТОВ «Євроукрсітімаркет», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до договору від 08.04.2015 року №125-са, укладеного між ТОВ «Євроукрсітімаркет» (Постачальник) та ПП «ІНТЕРПЛАСТ» (Покупець), постачальник зобов`язується передавати у власність покупця овочі, трави, фрукти згідно накладних, в терміни передбачені даним договором.

Факт підтвердження виконання умов вказаного договору підтверджується наступними копіями видаткових накладних: від 30.04.2015 №24, від 29.04.2015 №19, від 29.04.2015 №21, від 29.04.2015 №20, від 28.04.2015 №16.

Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено виписки по рахунку №3385.980 за періоди: з 26.05.2015 по 26.05.2015 на суму 163 878,40 грн., з 02.06.2015 по 02.06.2015 по 02.06.2015 на суму 370 824,96 грн.

У подальшому, між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» з ТОВ «Євроукрсітімаркет» укладено черговий договір поставки від 01.08.2014 №0108-2015/1, на підтвердження виконання якого позивачем надано копії видаткових накладних: від 21.10.2015 №394, від 14.10.2015 №372, від 13.10.2015 №371, від 06.10.2015 №352, від 06.10.2015 №351, від 05.10.2015 №350, від 23.09.2015 №332, від 21.09.2015 №331.

Між тим, встановлено розбіжності у долучених до матеріалів справи первинних документах, зокрема, щодо дати укладення договору поставки від 08.04.2015 №125-са та дати виписки довіреності серії НАН №450404 від 29.04.2015, однак, виходячи з наданих позивачем первинних документів, вбачається наступне.

Як вбачається з договору №125-са, дата укладання останнього - 08.04.2015 року. При цьому, представник постачальника, який зазначений у вказаному договорі, представляє інтереси на підставі довіреності від 29.04.0215 №4504040, яка, в свою чергу, до матеріалів справи не долучена.

Як вже вище зазначалося судом, відповідно до ч.1-4 статті 9 Закону № 996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У свою чергу, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалась розбіжність в даті договору та в даті вказаної довіреності.

Крім того, доводи контролюючого органу щодо розбіжності дати у договорі та у довіреності не можуть свідчити про відсутність фактичного руху активів за результатами здійснення господарських операцій позивача з контрагентами, оскільки з аналізу наданих позивачем первинних документів вбачається наявність всіх необхідних реквізитів.

Щодо господарських операцій між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» з ТОВ «Дрімстрітек», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до договору поставки від 03.04.2015 року №300315/1, укладеного між ТОВ «Дрімстрітек» (постачальник) та ПП «ІНТЕРПЛАСТ» (покупець), постачальник зобов`язується передавати у власність покупця овочі, трави, фрукти згідно накладних, в терміни передбачені даним Договором.

Підпунктом 2.3 пункту 2 Договору визначено, що поставка товару здійснюється за рахунок та силами постачальника на склад покупця за адресою: м. Київ (Бортничі), вул. Леніна, 34.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій відповідно до договору від 03.04.2015 року №300315/1 позивачем надано наступні документи:

- видаткові накладні від 30.04.2015 №54, від 29.04.2015 №53, від 28.04.2015 №51, від 28.04.2015 №52 тощо.

Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено виписки по рахунку №3385.980 за періоди: з 17.06.2015 по 17.06.2015 на суму 433 992,67 грн., з 22.06.2015 по 22.06.2015 на суму 101 395,48 грн., з 25.06.2015 по 25.06.2015 на суму 100 003,07 грн. тощо.

Отже, вказаними первинними документами підтверджується факт здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Дрімстрітек».

Щодо господарських операцій між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» з ТОВ «Арматех Буд», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Між ПП «ІНТЕРПЛАСТ» (замовник) ТОВ «Арматех Буд» (підрядник) укладено договір підряду від 09 грудня 2015 року №09/12/15, за умовами якого підрядник зобов`язався виконати поточний ремонт покрівлі за адресою: м. Київ, вул. Леніна, 34.

Згідно з договірною ціною, дефектним актом та актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року та січень 2016 року підрядник виконав поточний обумовлені договором роботи та виписав податкові накладні від 10 грудня 2015 року №10 та від 19 січня 2016 року №2 на загальну суму 26 640,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 4 440,00 грн.

Оплата за надання послуг здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено виписки по рахунку № НОМЕР_2 за періоди: з 10.12.2015 по 10.12.2015, з 19.01.2016 по 19.01.2016.

Суд встановив, що в оплату за поставлені товари та роботи позивач перераховував на рахунки постачальників грошові кошти, за договорами про уступку права вимоги ТОВ «Євроукрсітімаркет» та ТОВ «Промінь-Торг» уступили право вимоги до ПП «ІНТЕРПЛАСТ» новому кредитору - ТОВ «Атолл Еволюшн». Станом на 31 березня 2016 року кредиторська заборгованість позивача перед ТОВ «Радіум» склала 503 552,80 грн., перед ТОВ «Робіт Фрут» - 140,00 грн., перед ТОВ «Торговий дім «Парма-Трейд компані» - 3 144 443,00 грн., перед ТОВ «Варуна Торг» - 802 783,00 грн.

Придбані у ТОВ «Арматех Буд» роботи з ремонту покрівлі замовлялись з метою ремонту орендованих позивачем приміщень.

Крім того, як зазначає позивач, основною діяльністю підприємства є закупівля овочів, з подальшою їх обробкою (миття, нарізання, зважування), фасуванням та реалізацією в оптових та роздрібних мережах у вигляді овочевих салатів зі свіжих овочів, готових до вживання, запакованих, що здійснюється згідно затверджених ТУ У 10.3-6:2012 «Картопля, овочі та плоди, гриби миті, чищені, нарізані, суміші овочеві та фруктові свіжі фасовані».

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що для здійснення основного виду діяльності ПП «ІНТЕРПЛАСТ» володіє необхідною матеріально-технічною базою, зокрема штатний розпис на 2016 рік підтверджує затвердження штату у кількості 20 працюючих з місячним фондом заробітної плати 11 200,00 грн. ПП «ІНТЕРПЛАСТ» орендує у ПП «КСГ Компанія Благодар», на підставі договорів оренди, нежилі складське приміщення площею 300 кв. м., 432 кв. м. та 109,5 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Леніна, 34 для виробництва овочевих полу фабрикатів, виробничих потреб та зберігання тари. Згідно з оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 10, 11 «Необоротні активи» позивач має відповідні засоби, серед яких ваги, кавомолки, електроводонагрівач, електродвигун, диск соломка для корейської моркви, візок гідравлічний тощо.

Факт наявності досвіду, права та відповідних можливостей на здійснення зазначеної діяльності підтверджується також висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи Міністерства охорони здоров`я України від 25 вересня 2012 року №05.03.02-04/94311 та висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи Санепідемстанції Солом`янського району міста Києва від 27 листопада 2012 року №10.03./445В.

Крім того, позивач пройшов реєстрацію у Державній інспекції з карантину рослин міста Києва за № 3472, що підтверджується листом вказаної установи від 11 січня 2012 року №171.

Отже, на підтвердження реальності господарських операцій та мети використання придбаних послуг у господарській діяльності позивач надав суду усі необхідні копії первинних документів, які підтверджують здійснення господарської діяльності між останнім та його контрагентами.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 27.07.2020 під час перегляду даної справи, поза увагою та правовою оцінкою судів залишився вирок Печерського районного суду міста Києві від 05.04.2016 року (справа №757/13559/16-к), яким ОСОБА_5 (засновник та директор ТОВ «Арматех Буд») визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 28, частиною першою статтею 205 КК України.

Так, з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що вироком Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2016 у справі №757/13559/16-к суд засудив: затвердити угоду про визнання винуватості від 16.03.2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000046 від 16.03.2016р. за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України, укладену між прокурором відділу прокуратури м. Києва Брянцевим В.Л. та обвинуваченим ОСОБА_5 , його захисником, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами згідно угоди про визнання винуватості від 16.03.2016р. покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8500 (вісім тисяч п`ятисот) грн.

Обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку суду в кримінальному провадженні, ухвалі про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанові суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрали законної сили, щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Між тим, не може суд робити висновок про нереальність господарських операцій підприємства з контрагентами на підставі вироку, якщо в останньому немає обставин, «що підтверджували б факт безтоварності спірних господарських операцій» (постанова Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 826/1571/16 ЄДРСР 73355014).

Натомість, оцінку господарської діяльності контрагента позивача, крім вироку Печерського районного суду міста Києва від 05.04.2016 № 757/13559/16-к надано, зокрема, у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2019 у справі № 640/22164/18 (ЄДРСР 83271307), від 23.04.2019 у справі 826/6694/18 (ЄДРСР 81430154), від 08.04.2019 у справі № 810/2392/18 (ЄДРСР 81088821), від 18.07.2019 у справі № 826/4292/18 (ЄДРСР 75423507).

У зазначених постановах зроблено висновок про те, що ТОВ «Арматех Буд» використовувалось для прикриття незаконної діяльності, невстановленими особами з метою надання протиправній діяльності вигляду законної, без залучення (минуючи) ОСОБА_5 , який формально був засновником та директором товариства, упродовж 2015-2016 років складати та видавати від його імені господарські угоди та первинні фінансово-господарські документи, фактично не здійснюючи купівлю-продаж товарів (робіт, послуг), надавати послуги з мінімізації податкових зобов`язань, що належать сплаті до бюджету підприємствам реального сектору економіки.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що вищевказаний вирок стосується саме протиправної діяльності ОСОБА_5 як директора, та не стосується господарської діяльності ПП «ІНТЕРПЛАСТ» по справі, що свідчить про те, що у вироку зафіксовано об`єктивну сторону складу злочину, а обставин, які б свідчили про здійснення фіктивних господарських операцій з позивачем, не встановлено, оскільки на момент здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ «Арматех Буд» директором останнього була ОСОБА_2 , яка і підписувала всі первинні документи, укладені з позивачем.

Аналіз наданих документів вказує, що ПП «Інтерпласт» здійснювало витрати на придбання товарів та робіт для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 №1936/11/13-11).

Крім того, судом встановлено, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 16.02.2017 у справі №758/7473/16-к, який набрав законної сили 21.03.2017, визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.205, ч.2 ст.205-1 КК України. Вказана особа є засновником та директором ТОВ «Рейндей».

Відповідач також посилався на дані Єдиного державного реєстру судових рішень, а саме вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2015 по справі №754/9447/15-к, який набрав законної сили 14.08.2015, ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.205, ч.2 ст.205-1 КК України.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що договір поставки №20151002 від 10.02.2015 року підписано від імені ТОВ «АРТДЕСЕМБЕР» директором ОСОБА_8 , цією ж особою підписано і податкові накладні.

Як вбачається зі змісту вищевказаних вироків, вони взагалі не містять конкретних обставин щодо господарських операцій, періодів їх здійснення, даних посадових осіб, що підписували первинні документи, а тому дані вироки не можуть бути належними доказами нереальності господарських операцій позивача з контрагентами та не може свідчити про наявність податкового правопорушення під час формування податкового кредиту. Крім того, суд не може робити висновок про нереальність господарських операцій позивача з контрагентами на підставі вироку, якщо в останньому немає жодних обставин, що підтверджували б факт безтоварності спірних господарських операцій.

У свою чергу, що сам факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.

Таку ж правову позицію підтримано Верховним Судом у постановах, зокрема, від 27 лютого 2018 року у справі № 802/1853/16-а, від 27 лютого 2018 року у справі №813/1766/17, від 05.06.2018 у справі № 805/649/15-а, від 12.04.2018 у справі №826/1571/16.

Разом з тим, судом встановлено, що 19 квітня 2018 року постановою старшого слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підполковника податкової міліції Макаренко Ю.В. кримінальне провадження № 0000085 від 05.04.2017 закрито у зв`язку з відсутністю кримінального правопорушення.

Як вбачається зі змісту вищевказаної постанови, за результатами судово-економічної експертизи, проведеної експертами ТОВ «Експертна група «ЕС енд ДІ» в рамках даного провадження, яким на вирішення були поставлені питання: чи підтверджується документально та нормативно, висновки зазначені в акті планової податкової перевірки ПП «ІНТЕРПЛАСТ» () № 359/26-15-14-02-03/32798474 від 22.08.2016 при взаємовідносинах ПП «ІНТЕРПЛАСТ» з контрагентами, встановлено, що висновки зазначені в акті планової податкової перевірки ПП «ІНТЕРПЛАСТ» за № 359/26-15-14-02-03/32798474 від 22.08.2016 документально та нормативно не підтверджуються.

Також, у постанові від 19 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000085 вказано, що згідно з висновком експерта від 16.04.2018 року №1041/13001 за результатами судово-економічної експертизи у кримінальному провадженні №0000085 «надані на дослідження акти надання послуг та видаткові накладні фіксують та документально підтверджують здійснення господарських операцій відповідно до яких ТОВ «Робін Фрут», ТОВ «Ідгір Клаб», ТОВ «Октобертайм», ТОВ «Радіум», ТОВ «Варуна Торг», ТОВ «Євроукрсітімаркет», ТОВ «Дрімстрітек», ТОВ «Промінь-Торг», ТОВ «Торговий дім «Парма-Трейд компані», ТОВ «Рейндей», ТОВ «Артдесембер», (постачальниками, виконавцем) поставлено (надано), ПП «ІНТЕРПЛАСТ» (Покупцем, Замовником) отримано товар (послуги) за період січень 2013 року - березень 2016 року на суму 14 948 499,88 грн., крім того ПДВ - 2 989 708,05 грн. (загальна сума з ПДВ - 17 938 248,43 грн.)».

Крім того, слідчий в постанові від 19 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000085 зазначив, що допитані як свідки водії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , підтвердили, що дійсно в період з 2015 року по 2016 рік здійснювали перевезення продукції, а саме: салатів, спецій та овочів від «Вантажовідправників», ТОВ «Ідгір Клаб», ТОВ «Октобертайм», ТОВ «Радіум», ТОВ «Варуна Торг», ТОВ «Євроукрсітімаркет», ТОВ «Дрімстрітек», ТОВ «Промінь-Торг», ТОВ «Торговий дім «Парма-Трейд компані», ТОВ «Рейндей» та ТОВ «Артдесембер».

Отже, матеріалами кримінального провадження № 0000085 від 05.04.2017 року спростовано доводи контролюючого органу щодо порушень позивачем податкового законодавства, про які йдеться в акті перевірки.

Також, в рамках розгляду адміністративної справи №826/15032/17 судом було досліджено питання реальності господарських операцій між ТОВ «Рейндей» та ПП «ВКПП «Славутич», за наслідками судом підтверджено настання реальних наслідків здійснення господарських операцій між вказаними підприємствами.

Зазначена позиція відображена у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 року по справі №826/15032/17, яка набрала законної сили.

Крім того, факт реальності господарських операцій ТОВ «Рекламне агентство «Твіст» та ТОВ «Радіум» у справі 826/17880/15 встановлений саме за період, за який здійснено перевірку ПП «ІНТЕРПЛАСТ» щодо господарських операцій ТОВ «Радіум».

Таким чином, посилання податкового органу в акті перевірки на фіктивність підприємництва ТОВ «Рейндей», яке, на момент спірних правовідносин, було контрагентом позивача по даній справі, є необґрунтованими, адже відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного ППР від 28.11.2016 №, судом першої інстанції правомірно враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.06.2020 року по справі №819/1785/17, відповідно до якої встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Щодо висновків акта перевірки про не включення до складу доходів за І квартал 2016 року позитивне значення курсових різниць від перерахунку операцій, відображених в іноземній валюті та дохід від продажу іноземної валюти в сумі 31 388,00 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 (далі по тексту - Порядок), факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Пункт 4 розділу ІІІ Порядку встановлює, що описова частина акта (довідки) документальної перевірки складається таким чином:

1) результати документальної перевірки дотримання податкового законодавства групуються за окремими видами податків, зборів відповідно до затвердженого плану перевірки. У цій частині акта (довідки) документальної перевірки відображаються задекларовані платником податків у податковій та іншій звітності показники, результати перевірки цих показників та робиться відповідний запис щодо встановлення або невстановлення порушень. При цьому до акта (довідки) документальної перевірки у разі необхідності додаються відповідні аналітичні таблиці. Крім того, наводяться дані про наявність та результати перевірки пільг, наданих відповідно до законів (код пільги, на яку суму і на який податок, збір отримано пільги з розбивкою за роками в межах звітних періодів, що перевіряються);

2) у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Водночас, в даному випадку, в частині наведених порушень контролюючий орган не виклав чітко зміст порушення, не зазначив господарські операції, в результаті яких здійснено порушення щодо можливого не включення до складу доходів за І квартал 2016 року позитивного значення курсових різниць від перерахунку операцій, відображених в іноземній валюті та доходу від продажу іноземної валюти в сумі 31 388,00 грн., не зазначив первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, не навів регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Крім того, відомості про відсутність первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів позивачем, що підтверджують факт порушення, в акті перевірки не зазначені.

При цьому, на спростування висновків контролюючого органу щодо не включення позивачем курсових різниць за І квартал 2016 року до складу доходів, останній зазначив про те, сума 40 803, 00 грн. була зазначена у декларації з прибутку підприємств наростаючим підсумком за 1-ше півріччя 2016 року, 9 місяців 2016 року та у підсумковій декларації за 2016 рік.

Так, відповідно до податкових декларацій ПП «ІНТЕРПЛАСТ» за 2016 рік, які були подані до контролюючого органу, що підтверджується відповідними квитанціями, сума доходу від позитивного значення курсових різниць становила 40 803,48 грн., що підтверджується також бухгалтерською довідкою від 18.11.2020 №1811/2.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що факти порушення позивачем податкового законодавства щодо заниження позивачем доходів у зв`язку з невключення до складу доходів за І квартал 2016 року позитивного значення курсових різниць від перерахунку операцій, відображених в іноземній валюті та доходу від продажу іноземної валюти в сумі 31 388,00 грн. є необґрунтованими, а тому наведене виключає можливість прийняти висновок про наявність порушень податкового законодавства з боку ПП «ІНТЕРПЛАСТ».

На підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів, у їх сукупності, колегія суддів зазначає, що факт отримання позивачем товарів та послуг, оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що оскаржувані ППР від 28.11.2016 № та від 14.09.2016 № є протиправними та підлягають скасуванню, відповідно до вищевикладених висновків суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року №127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010 року).

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: А.Г. Степанюк

Є.В. Чаку

Повний текст виготовлено 07.12.2021 року