Справа № 362/160/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2021 року м.Київ № 362/160/20
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування рішень, наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду у порядку, встановленому ст. 29 Кодексу адміністративного судочинства України, та на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 17.03.2021, надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2008 №41 про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку житлової комісії та рішення житлової комісії військової частини від 17.07.2019 №182 про відмову у поновленні ОСОБА_1 на квартирному обліку, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2019 №348 «Про оголошення рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 »;

- зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 31.10.2006 у загальну чергу при військовій частині НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно винесено рішення про зняття його з квартирного обліку. Зазначив, що він проходив службу у Збройний Силах України, має понад 20 років вислуги та потребує поліпшення житлових умов. На цій підставі, рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2006 позивача зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 . Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 11.11.2006 №440 позивача звільнено з військової служби у запас у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства Оборони України. Однак, у грудні 2018 року позивач дізнався про зняття його з квартирного обліку рішенням житлової комісії при Військовій частині НОМЕР_1 від 01.04.2008 № 41. Не погоджуючись з даним рішенням, позивач у липні 2019 року звернувся до відповідача з заявою про поновлення його на квартирному обліку, проте рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2019 №182 відмовлено у його поновленні на квартирному обліку через неповноту наданих ним документів. Дане рішення оголошено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2019 №348. Позивач, не погоджуючись із таким рішеннями житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 та наказом командира Військової частини НОМЕР_1 , вважаючи їх протиправними та таким, що порушують його право, звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2021, справу №362/160/20 передано на розгляд судді Лисенко В.І.

Ухвалою суду від 29.03.2021 подану позовну заяву залишено без руху, позивачеві визначено строк та спосіб для усунення її недоліків.

08.06.2021, у порядку усунення недоліків від позивача надійшла уточнена позовна заява, складена відповідно до вимог ст.ст. 160-161 КАС України.

Ухвалою суду від 15.06.2021 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 13.07.2021.

У судове засідання від 13.07.2021, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим, суд відклав судове засідання на 10.08.2021.

У судовому засіданні від 10.08.2021, позивач підтримав заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві, та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Також, відповідач у судовому засіданні надав письмовий відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач при зверненні до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 надав недостатній перелік документів, необхідних для зарахування на квартирний облік, зокрема вхідного рапорту для зарахування на квартирний облік, додатків до рапорту, назви поданих документів з реєстраційними номерами та датами. Відповідач стверджує, що позивача, хоча й було зараховано на квартирний облік згідно протоколу засідання житлової комісії від 31.10.2006 №27, однак облікову квартирну справу не було заведено, про що свідчать протоколи засідань житлової комісії військової комісії від 01.04.2008 №41, від 17.07.2009 №60 про зняття з квартирного обліку військовослужбовців, облікові справи яких не було передані до житлового відділу КЕУ м.Києва, та акт на предмет прийому-передачі справ секретаря житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №986 від 30.09.2011. Крім того, станом на момент звільнення позивача з військової служби (31.10.2006), позивач був одружений та мав доньку, 1993 року народження, однак даний факт не було відображено у довідці про склад сім`ї, у довідках про реєстрацію та інших документах, поданих позивачем до рапорту щодо зарахування на квартирний облік. Вказані обставини, на думку відповідача, є безумовними підставами для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Протокольною ухвалою суду від 10.08.2021 вирішено здійснювати подальший розгляд справи у порядку загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 14.09.2021 та витребувано у відповідача копію облікової квартирної справи позивача.

Під час проведення підготовчого судового засідання від 14.09.2021, позивач, на підставі ст. 47 КАС України, уточнив свої позовні вимоги, та надав уточнену позовну заяву.

Крім того, під час даного підготовчого судового засідання, представник відповідача пояснив, що відповідач з невідомих обставин, не може надати суду копію облікової квартирної справи позивача як колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , та надав аналогічні письмові пояснення.

Протокольною ухвалою суду від 14.09.2021 уточнені позовні вимоги позивача прийнято до розгляду, у зв`язку з чим відкладено підготовче судове засідання на 28.09.2021.

Протокольною ухвалою суду від 28.09.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 05.10.2021.

У судове засідання 05.10.2021 сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не навали, а тому на підставі ч.9 ст. 205 КАС України суд вирішив здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних письмових доказів у справі.

Ухвалою суду від 23.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачеві п`ятиденний строк для подачі заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доказів на підтвердження існування обставин, що об`єктивно перешкоджали особисто позивачеві з`ясувати стан свого перебування на квартирному обліку у відповідача, починаючи з 2008 року, та звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені ст. 122 КАС України.

На виконання вимог суду, від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, за наслідком розгляду якої ухвалою суду від 08.12.2021 поновлено позивачеві строк звернення до суду з позовною вимогою про скасування рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку від 01.04.2008 №41.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив на наступне.

ОСОБА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту позивача серії НОМЕР_3 , виданим 04.07.1997 Білоцерківським РВ ГУ МВС України в Київській області (а.с. 21-23, 24).

З витягу з послужного списку про проходження військової служби підполковником ОСОБА_1 вбачається, що позивач з серпня 1986 року по даний час проходить військову службу (а.с. 30), зокрема, у періоди:

- з 08.1986 по 06.1990 - курсант Алма-Атинського вищого загальновійськового командного училища ім. Маршала Радянського союзу ОСОБА_2 ;

- з 06.1990 по 07.1990 - у розпорядженні Головнокомандувача військами ППО СРСР;

- з 07.1990 по 02.1992 - командир взводу електро-технічної роти 172-го окремого батальйону аеродромно-технічного забезпечення 50-го гвардійського корпусу ППО;

- з 07.1992 по 02.1993 у розпорядженні Міністра оборони України;

- з 02.1993 по 03.1997 - командир стартового взводу стартової батареї зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_4 Центрального району ППО;

- з 03.1997 по 02.2002 - начальник топографічної служби 96-ї зенітної ракетної бригади 49-го корпусу ППО;

- з 02.2002 по 12.2006 - заступник начальника штабу зі служби військ 138-ї радіотехнічної бригади 2-ї дивізії ППО НОМЕР_1 ;

- з 12.2006 звільнений з військової служби у запас за пп. «Б» п. 67 (за станом здоров`я);

- з 02.2015 по 05.2015 - перший заступник командира батальйону спеціального призначення (резервний батальйон) - начальник штабу 1-ї бригади оперативного призначення Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України;

- з 05.2015 по 08.2015 - заступник командира батальйону призначення (резервний батальйон) оперативного призначення Східного територіального об`єднання Національної гвардії України;

- з 08.2015 по 06.2016 - командир батальйону спеціального призначення (резервний батальйон) 1-ї бригади оперативного призначення Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України;

- з 06.2016 по 07.2016 - старший офіцер відділення бойової та спеціальної підготовки Північного Київського територіального управління Національної гвардії України;

- з 07.2016 по 08.2016 - начальник інженерної служби 27-ї бригади Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України;

- з 08.2016 по 08.2017 - старший офіцер відділу поточного планування, аналізу та технічного забезпечення управління командних пунктів штабу Головного управління Національної гвардії України;

- з 08.2017 до теперішнього часу старший офіцер служби напрямку військових частин, підрозділів та установ прямого підпорядкування відділу оперативного керівництва управління командних пунктів штабу Головного управління Національної гвардії України.

Під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , протокольним рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 № 27 від 31 жовтня 2006 року майора ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік, складом сім`ї - одна особа, з 31 жовтня 2006 року у загальну чергу, з урахуванням наданих позивачем документів (а.с.15, 137).

У зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 440 від 11 листопада 2006 року ОСОБА_1 звільнено у запас за пунктом 67, підпункт «б» (за станом здоров`я), із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства Оборони України (а.с.19).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.12.2006 №283 позивача виключено із списків особового складу частини з усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Васильківського ОМВК Київської області.

Зазначеним наказом також зафіксовано, що ОСОБА_1 звільняється у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду МО України (а.с. 20).

Проте, протокольним рішенням засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 41 від 01 квітня 2008 року майора ОСОБА_1 знято з квартирного обліку на підставі ст. 40 Житлового кодексу України, п.п. 1, 3, 5 Правил квартирного обліку п.п. 26, 29, як військовослужбовця, облікова справа якого не була передана до житлового відділу КЕУ м.Київ (а.с.16).

Протокольним рішенням засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 № 60 від 17 липня 2009 року продубльовано рішення засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 01 квітня 2008 року та знято з квартирного обліку, зокрема, майора запасу ОСОБА_1 (а.с.84).

З лютого 2015 року позивач продовжив військову службу у Національній Гвардії України, та 28.04.2015 набув статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_5 від 28.04.2015 (а.с. 25).

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 № 92 від 18 грудня 2018 року ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині з 31 жовтня 2006 року по 01 квітня 2008 року. Житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався (а.с.26).

Відповідно до довідки Київського квартирно-експлуатаційного управління від 05 квітня 2019 року, під час проходження служби у місті Васильків Військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував на обліку громадян, які потребують покращення житлових умов з 31 жовтня 2006 року по 01 квітня 2008 року (а.с.27).

Згідно з довідкою Київського квартирно-експлуатаційного управління від 30 травня 2019 року ОСОБА_1 під час проходження служби у Васильківському гарнізоні з лютого 1993 року по лютий 2002 року не отримував жиле приміщення (а.с.28).

У липні 2019 року, позивач, з метою поновлення його на квартирному обліку з 31.10.2006, звернувся до відповідача з відповідною заявою, посилаючись на протокол засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2006 №27 про постановку на квартирний облік майора ОСОБА_1 (а.с. 12).

Розглянувши вказану заяву, протокольним рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 182 від 17 липня 2019 року постановлено про неможливість прийняття рішення щодо поновлення його на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 на підставі наданих документів (а.с. 17).

На підставі зазначеного протоколу засідання житлової комісії, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 348 від 17 липня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні на квартирному обліку при військовій частині на підставі наданих ним документів: заява вх.№558 від 09.07.2019, копії витягу з наказу командувача ПС ЗСУ №440 від 11.11.2006, витягу з послужного списку, довідки №№307, 308 від 06.06.2019, паспорту серії НОМЕР_6 , довідки ІДН, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №169277994 від 05.06.2019 (а.с.18).

Про прийняте рішення відповідач повідомив позивача листом від 22.08.2019 №941/1, у якому зазначив, що для прийняття правомірного рішення щодо відновлення на обліку було перевірено архівні дані житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , а саме книгу (інв. №305 від 2003р.) протоколів засідань житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , де є протокол №27 від 31.10.2006 (щодо зарахування на облік майора ОСОБА_1 ) та протокол №41 від 01.04.2008 (щодо зняття з квартирного обліку у зв`язку із не переданою до КЕУ м. Київ обліковою квартирною справою). На даний час облікова квартирна справа позивача у військовій частині НОМЕР_1 відсутня, що унеможливлює вирішити питання про поновлення на квартирному обліку. Також, для подальшого вирішення питання поновлення ОСОБА_1 на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 позивачеві пропонувалось надати: довідку про реєстрацію при військовій частині НОМЕР_1 за період з 2006 року по 2008 рік; довідки про реєстрацію за період з 2008 року по теперішній час; квартирну справу з останнього місця служби (якщо перебував за останнім місцем служби на квартирному обліку та не отримував постійне житло); довідки про незабезпеченість житлом відповідних КЕЧ (КЕВ) районів за попередніми місцями проходження служби в Україні; довідку щодо участі у приватизації з 01.01.1993 по теперішній час на всіх членів сім`ї; довідку про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад) (а.с. 13).

Не погоджуючись з рішеннями житлової комісії про зняття з квартирного обліку відповідача від 01.04.2008 №41 та про відмову у поновленні на квартирному обліку від 17.07.2019 №182, а також з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2019 №348 «Про оголошення рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 », позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої-другої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону №2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найм) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок №1081 від 03 серпня 2006 року у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3 Порядку №1081 передбачено, що забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Відповідно до пункту 24 Порядку №1081 від 03 серпня 2006 року військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Відповідно до пунктів 23, 24, 26, 30 Порядку №1081 облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. Для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника).

До рапорту додаються:

-довідка з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї;

-витяг з особової справи військовослужбовця про склад сім`ї

-довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад)

-документи, що підтверджують право на першочергове та позачергове одержання житла, інші пільги.

Інші документи житлова комісія запитує у разі потреби через командира військової частини у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян.

Згідно з пунктом 24 Порядку №1081 військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.

У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови у зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

На засіданні житлової комісії має право бути присутнім військовослужбовець, стосовно якого вирішується питання зарахування на облік.

Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Матеріалами справи встановлено, що протокольним рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2006 позивача, на підставі наданих ним документів, зараховано на квартирний облік складом сім`ї 1 (одна) особа з 31.10.2006 у загальну чергу.

Наказом командувача повітряних сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.11.2006 №440 позивача звільнено з військової служби за п.67 п.п. "б" за станом здоров`я, у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду МО України (а.с. 19).

На момент звільнення позивача, його вислуга років у Збройних Силах України становила: календарна - 20 років 03 місяці, пільгова - 21 рік 03 місяці.

Пунктом 9 статті 12 Закону №2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Аналогічні приписи закріплені також у пункті 29 Порядку №1081 від 03 серпня 2006 року (у редакції чинній, на момент прийняття оскаржуваного рішення), у якому зазначено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби у запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Отже, наведені норми Порядку передбачають підстави для залишення позивача на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, з огляду на його звільнення у запас у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та наявністю у нього календарної вислуги понад 20 років.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 06 червня 2018 року у справі № 752/5881/15-ц.

З наведеного вбачається, що позивач після звільнення з військової служби правомірно залишався на квартирному обліку.

Однак, протокольним рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2008, позивача як військовослужбовця, облікова справа якого не була передана до житлового відділу КЕУ м.Київ, знято з квартирного обліку на підставі ст. 40 Житлового кодексу України, п.п. 1, 3, 5 Правил квартирного обліку п.п. 26, 29 наказу Міністра Оборони України №193 від 23.04.2007, наказу Міністра Оборони №577 від 06.10.2006, протокольної наради штабу №189530/с від 28.12.2007 та першого заступника Генерального штабу ЗСУ №62 від 03.01.2008.

З вказаного рішення вбачається, що підставами для знаття позивача з квартирного обліку були: не передача облікової справи позивача до житлового відділу КЕУ м.Київ та п.п. 1, 3, 5 ст. 26 Правил квартирного обліку.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 40 Житлового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках:

1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;

2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;

3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР;

4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;

5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Аналогічні приписи наявні у п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради міністрів Української РСР І Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 №470 (далі - Правила квартирного обліку, у редакції, чинній на час винесення спірного рішення) та у п.30 Порядку №1081.

Дослідивши матеріали справи з огляду на зазначені у спірному рішенні підстави зняття позивача з квартирного обліку, суд зазначає, що п. 1 ч.2 ст. 26 Правил квартирного обліку (поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення) не може бути підставою для зняття позивача з обліку, оскільки згідно з довідками військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2018 392 та Київського квартирно-експлуатаційного управління від 05.04.2019 №517/6.1.-612 позивач перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 у період з 31.10.2006 по 01.04.2008, та не забезпечувався житлом за рахунок Міністерства оборони України (а.с. 26, 27).

При цьому, жодних доказів на підтвердження поліпшення позивачем своїх житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення, відповідачем не було надано у ході розгляду даної справи.

З приводу зняття позивача з обліку на підставі п.п. 3 ст. 26 Правил квартирного обліку (припинення трудових відносин з підприємством), суд зазначає, що наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.11.2006 №440 позивача звільнено з військової служби за п.67 п.п. "б" за станом здоров`я, у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду МО України (а.с. 19).

Таке саме застереження щодо залишення позивача на квартирному обліку наявне й у наказі Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.12.2006 №283 про виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с. 20).

Тлумачення Закону №2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а, отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, у тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку №1081.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Таким чином, враховуючи те, що на час звільнення у запас позивач мав стаж військової служби понад 20 років, та був зарахований на облік з 31.10.2006, звільнений з військової служби у запас у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України, у даному випадку суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для зняття останнього з квартирного обліку за п.3 ч.2 ст. 26 Правил квартирного обліку.

Тобто, посилання відповідача на даний пункт є безпідставним.

З приводу посилання відповідача на п. 5 ч.2 ст.26 Правил квартирного обліку (подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік) як на підставу зняття позивача з квартирного обліку, суд зазначає, що рішенням житлової комісії військової частини від 31.10.2006 позивача зараховано на квартирний облік на підставі наданих ним документів. Даний наказ не оскаржено, та він є чинним.

При цьому, Порядком №1081 передбачено право відповідача вимагати додаткових пояснень чи документів. Однак, у спірному рішенні від 01.04.2008 відсутні жодні посилання на надання позивачем неправдивих відомостей, так само як і відсутні докази неправомірності дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік ОСОБА_1 .

Відтак, суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення, оскільки п.п. 1, 3, 5 ст. 40 ЖК та ч.2 ст. 26 Правил квартирного обліку, зазначених відповідачем у спірному рішенні, не мають жодного відношення до позивача, та не можуть бути підставами для зняття позивача з квартирного обліку.

З приводу зазначення відповідачем у спірному рішенні про непередачу до ЖВ КЕУ м.Київ облікової справи позивача у якості підстави для зняття позивача з квартирного обліку, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог п. 3.6 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 06.10.2006 № 577 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа.

Облікова справа є документом суворої звітності і зберігається за місцем перебування військовослужбовця на обліку, а після надання йому житла для постійного проживання протягом п`яти років - у виконавчому органі районної, міської, районної у місті ради, що видав ордер, якщо ордер видано квартирно-експлуатаційним органом - в квартирно-експлуатаційному органі. Після закінчення зазначеного строку справа знищується у встановленому порядку.

Відомості про перебування військовослужбовців та членів їх сімей на обліку, а також надання (здачу) ними житлового приміщення вносять до особових справ військовослужбовців у встановленому порядку.

Військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

При цьому облікова справа направляється командиром (начальником) військової частини до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою, а в разі розформування військової частини - до військового комісаріату.

Перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, підтверджується Довідкою (додаток 4) про перебування на обліку за попереднім місцем служби та зняття з обліку, виданою відповідним квартирно-експлуатаційним органом та командиром військової частини.

Відповідальність за організацію та ведення обліку, забезпечення та надання військовослужбовцям Збройних Сил України, членам їх сімей житлових приміщень покладено на начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України.

З наведеного вбачається, що заведення та передача облікової справи військовослужбовця, після взяття його на квартирний облік, є обов`язком відповідача.

Однак, згідно з відповіддю Київського квартирно-експлуатаційного управління від 29.03.2019 №517/2115, житловою комісією військової частини НОМЕР_1 на зберігання до Київського КЕУ квартирна справа підполковника ОСОБА_1 не надавалась. У книзі реєстрації запис про прийом квартирної справи підполковника ОСОБА_1 у Київському КЕУ відсутній (а.с. 11).

Також, під час розгляду справи, протокольною ухвалою суду від 10.08.2021 витребувано від відповідача облікову справу позивача.

Проте, відповідач не надав її, посилаючись на те, що за наслідком винесення рішення про взяття позивача на квартирний облік, облікова квартирна справа на позивача не була заведена (а.с. 24).

Отже, з наведеного вбачається, що передача облікової справи позивача до КЕУ м.Київ є обов`язком відповідача, та відповідно, неоформлення та непередача цієї справи - є невиконанням відповідачем свого обов`язку, що не може бути підставою для зняття позивача з квартирного обліку.

Суд наголошує, що у п. 70 рішення ЄСПЛ у Справі «Рисовський проти України» зазначено про особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права: державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси; принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам; потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються; у контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Слід відзначити, що у даному випадку військова частина НОМЕР_1 не дотрималась вимог принципу "належного урядування", оскільки не діяла вчасно і послідовно, не виконала свого обов`язку щодо своєчасного формування та передачі облікової справи позивача, яка є документом суворої звітності, до житлового відділу КЕУ м.Київ, та у подальшому, на цій підставі, протиправно зняла з квартирного обліку позивача.

Крім того, у продовження грубого порушення принципу "належного урядування", відповідач прийняв рішення від 17.07.2019 про відмову позивачеві у поновленні його на квартирному обліку з 31.10.2006 та наказ від 17.07.2019 №348 про оголошення цього рішення, на підставі ненадання позивачем достатніх документів, зокрема, довідки про реєстрацію при військовій частині НОМЕР_1 за період з 2006 по 2008 роки; довідки про реєстрацію за період з 2008 року по теперішній час, квартирної справи з останнього місця служби, довідки про незабезпечення житлом, довідки щодо участі у приватизації з 01.01.1993 по теперішній час на всіх членів сім`ї, довідки про перебування членів сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи.

Водночас, вище перелічені документи є необхідними при первинній постановці на квартирний облік. Однак, у даному випадку, позивач вже перебував на квартирному обліку з 31.10.2006 на підставі рішення житлової комісії військової частини від 31.10.2005 №27, яке прийнято на підставі документів, наданих позивачем, та є чинним, що сторонами не оспорюється, а тому повторне витребування відповідачем цих документів є протиправним.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо неможливості вирішити питання про поновлення позивача на квартирному обліку через відсутність облікової квартирної справи ОСОБА_1 , оскільки, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, саме відповідач своєчасно не сформував та не направив цю справу до ЖВ КЕУ м.Київ, та через одинадцять років цю помилку перекладає на позивача.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача про зняття позивача з квартирного обліку через невиконання військовою частиною свого обов`язку щодо формування та надсилання облікової справи позивача, відтак, рішення та наказ відповідача про відмову у поновленні на квартирному обліку також є протиправними, оскільки прийнятті з порушенням вищезазначеного принципу "належного урядування", при наявній можливості виправити випадкову помилку, причиною якої стала власна недбалість відповідача.

Також, слід відзначити, що головною рисою індивідуальних актів є їхня конкретність (чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами владних повноважень, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, настанов для їх розв`язання що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003 вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Відтак, невиконання військовою частиною законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості актів індивідуальної дії призводить до їх протиправності.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправними та скасування рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку житлової комісії від 01.04.2008 №41 та рішення від 17.07.2019 №182 про відмову у поновленні на квартирному обліку, та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2019 №348 «Про оголошення рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ".

Щодо позовних вимог про зобов`язання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 31.10.2006 у загальній черзі при військовій частині НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач протиправно зняв позивача з квартирного обліку та протиправно відмовив у поновленні на квартирному обліку позивача, у той час, як право перебувати на квартирному обліку підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своєї позиції.

За таких обставин, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про незаконність доводів відповідача, а відтак позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення житлового комісії військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2008 №41 про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2019 №182 про відмову у поновленні ОСОБА_1 на квартирному обліку, та наказ Командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2019 №348 «Про оголошення рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ».

Зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_7 ) поновити ОСОБА_1 (код РНОКПП - НОМЕР_2 ) на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 у загальній черзі з 31.10.2006.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.