Справа № 132/3763/21
Суддя: Павленко І. В.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 132/3763/21
Провадження № 2-а/132/51/21
Рішення

Іменем України

08 грудня 2021 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Павленко І.В.

за участю секретаря Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції як міжрегіонального територіального органу Національної поліції України в особі територіального підрозділу Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в позові вказує, що постановою серії ЕАО №5004722 від 08.11.2021, складеною поліцейським УПП в Хмельницькій області Івковим В.О. на нього було накладено адміністративне стягнення по ч.1 ст.132-1 КУпАП у виді сплати штрафу в розмірі 510 грн, за те, що він 08.11.2021 о 15:11:25 год. на 280 км, керував вантажним транспортним засобом, з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 та перевозив вантаж , а саме щебінь, з навантаженням на строєну вісь 24380 кг, при дозволеному навантаженні 22000 кг, чим порушив ч.4 постанови КМУ, п.22.5 ПДР-порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Притягнення його до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.132-1 КУпАП вважає безпідставним та необґрунтованим, а дії поліцейського такими, що суперечать чинному законодавству України. Вважає, що дана постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною і необґрунтованою, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з грубими порушеннями вимог чинного законодавства. За вказаних підстав звертається до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не з`явився, однак від представника позивача-адвоката Супруна І.М. надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Крім того, за наслідками розгляду справи просить вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами з урахуванням клопотання від 08.12.2021 за вх.12406.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, при цьому на адресу суду 06.12.2021 за вх.№12327 надійшов відзив, згідно якого представник відповідача Линюк В.О. позовні вимоги не визнає, в задоволенні позову просить відмовити з мотивів, наведених у відзиві.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників судового процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ст.229 КАС України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, матеріалами справи встановлено, що постановою серії ЕАО №5004722 від 08.11.2021, складеною поліцейським УПП в Хмельницькій області Івковим В.О. на позивача було накладено адміністративне стягнення по ч.1 ст.132-1 КУпАП у виді сплати штрафу в розмірі 510 грн, за те, що він 08.11.2021 о 15:11:25 год. на 280 км, керував вантажним транспортним засобом, з напівпричепом д.н.з.JANMIL д.н.з. НОМЕР_2 та перевозив вантаж , а саме щебінь, з навантаженням на строєну вісь 24380 кг, при дозволеному навантаженні 22000 кг, чим порушив ч.4 постанови КМУ, п.22.5 ПДР-порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Частиною 1 ст. 132-1 КУпАП встановлено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян-суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, норма, за якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбачає порушення правил перевезення саме небезпечних вантажів.

Ні в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності серії №5004722 від 08.11.2021, ні в ході розгляду даної справи відповідачем не надано жодного доказу, що вантаж, який перевозив позивач, а саме щебінь відноситься до категорії небезпечних вантажів.

Зважаючи на викладене, дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Крім того, згідно примітки до ст. 132-1 КУпАП дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною другою цієї статті, є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. Підставою для звільнення від відповідальності є наявність у суб`єкта правопорушення дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Таким чином, зі змісту вказаної примітки слідує, що в разі вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, суб`єктом правопорушення є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.

Частиною 1 ст. 14-3 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 132-1 цього Кодексу, несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

За нормою ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Приписами ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно зі ст.5 Закону України від 05.04.2001 року № 2344 «Про автомобільний транспорт» основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Стаття 6 цього Закону передбачає систему органів державного регулювання та контролю, а відповідно до п.1 Положення про Державну службу з безпеки на транспорті ( далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, який реалізую державну політику з питань безпеки на земному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Пунктом 4 цього Положення передбачено, що основним завданням Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» державному контролю підлягають усі транспорті засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Підпунктами 15 та 27 п. 5 названого Положення визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до п. 8 цього Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Порядок №1567 кореспондує, що габаритно-ваговий контроль проводиться однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення до рейдевої перевірки посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки та власника (балансаутримувача) пункту габаритно-вагового контролю, а також посадових осіб органу місцевого самоврядування та /або місцевої держадміністрації.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879).

Пунктом 3 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до пункту 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України 10.12.2013 року № 1007/1207, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 лютого 2014 року за № 215/24992, посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю, зокрема:

- здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422;

- видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю;

-складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно і пунктів 30-31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до п.п. 2 та 3 п. 1 Порядку № 879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Особливості габаритно-вагового контролю та вимоги до нього закріплені у пунктах 15-25 Порядку № 879.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця.

Відповідно до пунктів 21, 23-24 Порядку у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30, згідно п.3 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Пункт 4 Правил перевезення передбачає:Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі-дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортирних засобів.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Так, відповідно до п.п. «г» п.2.1 ПДР України водій великовагового та великогабаритного транспортного засобу повинен мати при собі документацію відповідно до вимог спеціальних правил.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, адміністративне правопорушення полягає у тому, що позивач перевозив вантаж, який перевищує нормативно встановлені параметри (вагу), без погодження з органами Національної поліції України.

За результатами здійснення габаритно-вагового контролю спеціалістами управління Укртрансбезпеки було складено довідку від 08.11.2021 про результати здійснення габаритно-вагового контролю якою встановлено: повна маса транспортного засобу 40190 тони, навантаження на вісь: 1) 6320, 2) 9490, 3) 8350, 4) 8200, 5) 7830.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження правомірності рішення суб`єкта владних повноважень представником відповідача надано відзив та DVD-R диск, проте в ході судового розгляду не доведено обставин щодо перевезення позивачем 08.11.2021 небезпечного вантажу, а відтак дії позивача слід кваліфікувати за ч.2 ст.132-1 КУпАП, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 132-1 КУпАП.

Пунктом 1 ч.1 ст.247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на положення вказаної вище норми та викладені обставини, суд вважає, що в даному випадку відсутній складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , які мали місце 08.11.2021.

Особливості провадження судами у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст. 286 КАС України.

Так, частиною 3 цієї статті визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на викладене суд вважає за необхідне скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином на користь позивача підлягають стягненню, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції як міжрегіонального територіального органу Національної поліції України, витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 420,40 грн.

Щодо процесуального питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що 30.11.2021 між позивачем ОСОБА_1 та адвокатським бюро "Супруна Миколи" в особі керуючого бюро Супруна М.І. укладено Договір №30/11-2021 про надання правової (правничої) допомоги.

За умовами цього договору (пункт 1.1) бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову (правничу) допомогу щодо захисту його інтересів у судових органах України адміністративної та загальної юрисдикції будь-якої ланки щодо позовних вимог до Департаменту патрульної поліції як міжрегіонального територіального органу Національної поліції України в особі територіального підрозділу-Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕОА №5004722 від 08.11.2021 по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн, що включає в себе участь в судових засіданнях, складання процесуальних документів, збір доказів та всі інші, передбачені процесуальним законодавством дії, а клієнт зобов`язується оплатити гонорар за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсягах та на умовах, визначених Договором.

Пунктом 3.1. договору розмір гонорару бюро за надання правової допомоги, передбаченої п.1.1 даного договору становить 1000 (одна тисяча) грн.

Клієнт сплачує дану суму гонорару на рахунок бюро протягом трьох робочих днів з дня підписання цього договору (п.3.2 договору).

Згідно меморіального ордеру №@2PL564870 від 01.12.2021 Супрун Микола отримав 1000 грн гонорару згідно пункту 3.1 договору номер 30/11-2021 від 30.11.2021 про надання правової (правничої) допомоги ОСОБА_1 .

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи позовна заява надійшла до суду 22.11.2021, перше судове засідання призначено на 08.12.2021, договір про надання правової (правничої) допомоги укладено 30.11.2021. При цьому особисту участь в судовому засіданні представник позивача не приймав, а лише подав заяву про розгляд справи за його відсутності, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом згідно п.1.1. договору №30/11-2021 від 30.11.2021, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не надав.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що виконана адвокатом робота (надані послуги) не знайшла знайшла своє відображення у матеріалах справи.

Отже, витрати позивача в розмірі 1000 грн на професійну правничу допомогу дійсно не доведені належними і допустимим доказами.

З огляду на викладене та беручи до уваги відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом згідно п.1.1. договору №30/11-2021 від 30.11.2021, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суд доходить висновку, що витрати позивача на правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.247, 251, 280, 293 КУпАП, ст.ст. 6, 10, 11, 12, 72, 77, 139, 243-244, 246, 262, 286 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №5004722 від 08.11.2021 у виді накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 510 грн скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції як міжрегіонального територіального органу Національної поліції України (, 03048, м.Київ, вул.Федора Ернста ,3) на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

В задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Супруна М.І. про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: