Справа № 380/9706/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9706/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 до Міністерства культури та інформаційної політики України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача директора Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка - ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства культури та інформаційної політики України (Відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача директора Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької ОСОБА_3, в якому, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства культури та інформаційної політики України щодо неналежного розгляду скарги та невжиття заходів за скаргою ОСОБА_2 від 21 квітня 2021 року;

- зобов`язати Міністерство культури та інформаційної політики України притягнути директора Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності;

- стягнути з відповідача Міністерства культури та інформаційної політики України на користь позивача моральну шкоду в сумі 176947,60 грн.;

- стягнути з відповідача Міністерства культури та інформаційної політики України судові витрати.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 15 квітня 2021 року її батько ОСОБА_2 звернувся до відповідача із скаргою - клопотанням, в якому просив:

- Надати обов`язкові для виконання доручення чи накази для зарахування ОСОБА_1 в 10 клас ЛССМШІ ім. С.Крушельницької (її правонаступника) на 2021-2022 рік;

- Надати обов`язкові для виконання доручення чи накази для призначення на тиждень додатково за кошт бюджетної програми КПКВК 180 10 30 - 1 урок основного фортепіано, 1 урок камерного ансамбля, 1 урок концертмейстерського класу, 1 урок сольфеджіо на тиждень у зв`язку із відставанням по причині незаконного відрахування;

- Звільнити від відвідування загальноосвітніх предметів за 10 клас (так як пройшла їх навчаючись на І курсі КЗ ЛОР «ЛФККіМ»;

- Притягнути директора до дисциплінарної відповідальності за порушення законодавства України, що підтверджується судовими рішеннями у справі №463/4303/20, у справі №463/4677/18, у справі № 1.380.2019.006144;

- Стягнути з директора школи ОСОБА_3 матеріальну шкоду завдану школі його протиправними діями в сумі 36335,00 грн.

У відповідь на скаргу-клопотання від 15.04.2021 року одержано лист від 26.05.2021 року №1462/Х-3039/21/4.2, яким надано відмову у задоволенні скарги із посиланням на ч. 3 ст. 25 Закону України «Про освіту».

Позивачка уважає, що відповідач не встановлював обставини справи, на які ОСОБА_2 посилається в поданій скарзі. Окрім того, зазначає, що відмова відповідача у задоволенні скарги фактично нівелює встановлені рішенням суду, що набули законної сили та чинному законодавству, факти. Вказує, що контроль за діяльністю директора школи є прямим обов`язком відповідача, передбаченим Положенням про Міністерство, а також укладеним контрактом № 614 від 11.02.2015 року.

Вказує, що посилання відповідача у відповіді на скаргу, що буде проведена перевірка (ревізія) є фактичною відмовою в притягненні директора до відповідальності, оскільки факти порушення вчинення ОСОБА_3 порушень законодавства встановлено рішенням суду і додатково здійснювати перевірку таких фактів не потрібно.

Окрім цього, позивачка зазначає, що протиправною поведінкою відповідач порушує право на освіту, оскільки при розгляді скарги державний орган відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» зобов`язаний особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Саме тому просить визнати протиправною бездіяльність Міністерства культури та інформаційної політики України щодо неналежного розгляду скарги та невжиття заходів за скаргою ОСОБА_2 від 21 квітня 2021 року та зобов`язати Міністерство культури та інформаційної політики України притягнути директора Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.

Також позивачка уважає, що неправомірними (протиправними) діями відповідача їй завдано моральної шкоди, оскільки виявивши порушення директором Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької законних прав та інтересів позивачки, відповідач міг усунути порушення за результатами розгляду скарг, яких за більше ніж два роки було подано дуже багато. Отже, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, характер та тривалість немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, та із врахуванням вимог розумності та справедливості, позивачка уважає, що має право на справедливу сатисфакцію у вигляді стягнення моральної шкоди у розмірі 176947,60 грн. (грошовий еквівалент неотриманих, внаслідок незаконного відрахування з навчання, освітніх послуг). З огляду на наведене, просить позов задовольнити повністю.

Також позивачка зазначила у позовній заяві про стягнення судових витрат. На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу позивачка відповідно до клопотань від 21.09.2021 року та 23.09.2021 року долучила відповідні докази.

08.08.2021 року та 15.09.2021 року позивачкою подано додаткові письмові пояснення-заперечення на додаткові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - директора Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької ОСОБА_3.

01.11.2021 року позивачкою подано відповідь на відзив на спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки ОСОБА_2 04.08.2021 року подав письмові пояснення, які просить врахувати при вирішенні даної справи.

Відповідач у поданому на позовну заяву відзиві проти позову заперечив з підстав, що листом від 26.05.2021 року №1462/Х-3039/21/4.2 в межах компетенції було надано відповідь ОСОБА_2 на його скаргу (звернення) від 15.04.2021 року.

Також звернув увагу, що відповідно до вимог ст. 25, ст. 26 Закону України «Про освіту» засновник або уповноважений ним орган (особа) не має права втручатися в діяльність закладу освіти, що здійснюється ним у межах його автономних прав, визначених законом та установчими документами.

Щодо позовних вимог про притягнення директора Ліцею до дисциплінарної відповідальності (зобов`язання вчинити дії) відповідач зазначив, що у справі № 1.380.2019.003396 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства культури України (правонаступник - Міністерство культури та інформаційної політики України), третя особа: директор Львівської середньої спеціалізованої музичної про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення дій, яка розглядалась Львівським окружним адміністративним судом та переглядалась Восьмим апеляційним адміністративним судом, однією з позовних вимог було притягнення директора Школи до дисциплінарної відповідальності за порушення ОСОБА_3 прав ОСОБА_1 у задоволенні якої було відмовлено.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, відповідач вказав, що позивачка намагається двічі стягнути моральну шкоду з держави (Державного бюджету України) за одне і теж порушення. Разом з тим, сама ОСОБА_1 жодним чином не підтверджує нанесену їй моральну шкоду.

Щодо стягнення судових витрат, відповідач стверджує, що докази наведені у заяві про стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу недоведені та складені із завищення цін встановлених за надання правничої допомоги.

Враховуючи вищевикладене, відповідач уважає, що в даному випадку відсутні підстави для визнання позову обґрунтованим, позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

27.07.2021 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - директором Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької ОСОБА_3 подано письмові пояснення щодо позову, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки у повному обсязі.

26.08.2021 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - директором Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької ОСОБА_3 подано додаткові пояснення, зумовлені поданням пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки ОСОБА_2 .

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 22 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін. Залучено директора Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької ОСОБА_3 до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Витребувано у Міністерства культури та інформаційної політики України належним чином засвідчену копію Контракту № 614 від 11 травня 2015 року з додатками до нього.

Ухвалою суду від 23 липня 2021 року замінено первинного позивача - ОСОБА_2 належним позивачем - ОСОБА_1 . Залучено ОСОБА_2 до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Ухвалою суду від 06 серпня 2021 року у задоволенні клопотання представника директора Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької ОСОБА_3 від 04 серпня 2021 року про залишення позовної заяви без руху у зв`язку з необхідністю сплати новим позивачем судового збору - відмовлено.

Ухвалою суду від 08 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачки від 21.09.2021 року про застосування заходів процесуального примусу у справі №380/9706/21.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

15 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернувся в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до відповідача із скаргою - клопотанням, в якому просив:

- Надати обов`язкові для виконання доручення чи накази для зарахування ОСОБА_1 в 10 клас ЛССМШІ ім. С.Крушельницької (її правонаступника) на 2021-2022 рік;

- Надати обов`язкові для виконання доручення чи накази для призначення на тиждень додатково за кошт бюджетної програми КПКВК 180 10 30 - 1 урок основного фортепіано, 1 урок камерного ансамбля, 1 урок концертмейстерського класу, 1 урок сольфеджіо на тиждень у зв`язку із відставанням по причині незаконного відрахування;

- Звільнити від відвідування загальноосвітніх предметів за 10 клас (так як пройшла їх навчаючись на І курсі КЗ ЛОР «ЛФККіМ»;

- Притягнути директора до дисциплінарної відповідальності за порушення законодавства України, що підтверджується судовими рішеннями у справі №463/4303/20, у справі №463/4677/18, у справі № 1.380.2019.006144;

- Стягнути з директора школи ОСОБА_3 матеріальну шкоду завдану школі його протиправними діями в сумі 36335,00 грн.

Міністерство культури та інформаційної політики України листом від 26.05.2021 року №1462/Х-3039/21/4.2 надало відповідь про те, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Міністерства визначені Положенням про Міністерство культури та інформаційної політики України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2019 р. № 885 та іншими актами законодавства.

Частиною третьою статті 25 Закону України «Про освіту» передбачено, що засновник або уповноважений ним орган (особа) не має права втручатися в діяльність закладу освіти, що здійснюється ним у межах його автономних прав, визначених законом та установчими документами.

Відповідно до статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Львівський державний музичний ліцей імені С. Крушельницької поінформував, що згідно рішення Личаківського районного суду міста Львова наказом Школи від 08.04.2021 №28-о-д ОСОБА_1 зараховано до 10 класу Львівської середньої спеціалізованої музичної школи - інтернату імені С. Крушельницької за результатами 2017-2018 навчального року з 25 березня 2021 року.

Щодо звільнення ОСОБА_1 від відвідування загальноосвітніх предметів було повідомлено, що відповідно до пункту 12 Положення № 1313, освітній процес у мистецькому ліцеї організовується відповідно до освітніх програм мистецького ліцею (у тому числі наскрізних), що розробляються на основі типових освітніх програм, затверджених МКІП.

Освітній процес у мистецькому ліцеї складається з двох компонентів: загальноосвітнього, який забезпечує здобуття повної загальної середньої освіти, та спеціалізованого мистецького, який забезпечує здобуття початкової і профільної мистецької освіти.

Частиною четвертою статті 14 Закону України «Про повну загальну середню освіту» передбачено, що результати навчання учня, здобуті ним шляхом формальної освіти в інших суб`єктів освітньої діяльності, не потребують їх окремого визнання закладом освіти.

Враховуючи вимоги частини четвертої статті 14 Закону та те, що ОСОБА_1 здобула повну загальну середню освіту рішенням педагогічної ради може бути звільнена від відвідування загальноосвітніх предметів.

Разом з тим, відповідно до частини першої, другої статті 14 Закону здобуття спеціалізованого мистецького компоненту ОСОБА_1 може здійснюватися за індивідуальною освітньою траєкторією.

Індивідуальна освітня траєкторія учня реалізується на підставі індивідуальної програми розвитку, індивідуального навчального плану, що розробляється педагогічними працівниками у взаємодії з учнем та/або його батьками, схвалюється педагогічною радою закладу освіти, затверджується його керівником та підписується батьками.

Принагідно поінформовано, що пунктом 7 Положення про мистецький ліцей передбачено, що для здобуття початкової і профільної мистецької освіти в мистецькому ліцеї особам, які не здобувають в ньому повну загальну середню освіту, може встановлюватися плата за навчання.

Щодо інших питань, порушених ОСОБА_2 у зверненні, відповідачем поінформовано, що у липні - серпні 2021 року буде розглянуто питання щодо проведення внутрішнього аудиту у Львівському державному музичному ліцеї імені С. Крушельницької.

Не погоджуючись з вказаною відповіддю Міністерства культури та інформаційної політики України, що відображена у листі від 26.05.2021 року №1462/Х-3039/21/4.2, позивачка звернулася до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність Міністерства культури та інформаційної політики України щодо неналежного розгляду скарги та невжиття заходів за скаргою ОСОБА_2 від 21 квітня 2021 року та зобов`язати Міністерство культури та інформаційної політики України притягнути директора Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, а також стягнення моральної шкоди в сумі 176947,60 грн. та судових витрат.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР). Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Частиною першою статі 7 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно з частинами першою, третьою та четвертою статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Частиною першою статті 18 Закону №393/96-ВР регламентовано, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

З аналізу положень Закону №393/96-ВР слідує, що в разі надходження до органу звернення чи скарги такий орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в цьому зверненні чи скарзі обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Як слідує зі змісту звернення позивача від 15.04.2021 року, ОСОБА_2 просив:

- Надати обов`язкові для виконання доручення чи накази для зарахування ОСОБА_1 в 10 клас ЛССМШІ ім. С.Крушельницької (її правонаступника) на 2021-2022 рік;

- Надати обов`язкові для виконання доручення чи накази для призначення на тиждень додатково за кошт бюджетної програми КПКВК 180 10 30 - 1 урок основного фортепіано, 1 урок камерного ансамбля, 1 урок концертмейстерського класу, 1 урок сольфеджіо на тиждень у зв`язку із відставанням по причині незаконного відрахування;

- Звільнити від відвідування загальноосвітніх предметів за 10 клас (так як пройшла їх навчаючись на І курсі КЗ ЛОР «ЛФККіМ»;

- Притягнути директора до дисциплінарної відповідальності за порушення законодавства України, що підтверджується судовими рішеннями у справі №463/4303/20, у справі №463/4677/18, у справі № 1.380.2019.006144;

- Стягнути з директора школи ОСОБА_3 матеріальну шкоду завдану школі його протиправними діями в сумі 36335,00 грн.

Разом з тим, суд зауважує, що як слідує зі змісту відповіді від 26.05.2021 року №1462/Х-3039/21/4.2 за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 , відповідач обмежився лише цитуванням ст. 25 Закону України «Про освіту», ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 14 Закону України «Про повну загальну середню освіту».

При цьому, суд надаючи оцінку відомостям, викладених у листі відповідача від 26.05.2021 року №1462/Х-3039/21/4.2 про те, що згідно з ч. 3 ст. 25 Закону України «Про освіту» засновник або уповноважена ним особа не має права втручатися в діяльність закладу освіти, що здійснюється ним у межах його автономних прав, визначених законом та установчими документами, суд зазначає, що з них неможливо зробити висновок про те, щодо якої частини скарги-клопотання ОСОБА_2 стосується таке посилання.

Більше того, відповідь Міністерства культури та інформаційної політики України від 26.05.2021 року №1462/Х-3039/21/4.2 не містить жодної інформації щодо прийняття рішення про притягнення чи про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності директора ОСОБА_3 , про що просив у своєму зверненні ОСОБА_2 . Адже жодних мотивів щодо вжитих заходів для об`єктивного та всебічного розгляду звернення відповідачем не зазначено. Отже, така відповідь є неповною, відтак неналежно наданою.

Не враховано відповідачем і вимоги ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» та не надано оцінки документам, які долучались ОСОБА_2 до його звернення від 15.04.2021 року.

У відповіді також не наведено жодних доводів щодо розгляду скарги - клопотання ОСОБА_2 від 15.04.2021 року в частині стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди.

В той же час, інформування щодо інших питань, порушених ОСОБА_2 у зверненні, що у липні - серпні 2021 року буде розглянуто питання щодо проведення внутрішнього аудиту у Львівському державному музичному ліцеї імені С. Крушельницької, суд оцінює критично, позаяк таке інформування має узагальнений характер і не вказує на об`єктивний і всебічний розгляд звернення ОСОБА_2 щодо кожного окремого питання.

Викладені вище обставини свідчать про неналежний розгляд скарги-клопотання ОСОБА_2 направленого 15.04.2021 року на адресу Міністерства культури та інформаційної політики України.

Адже, Законом №393/96-ВР регламентовано надавати відповідь на всі питання, які викладені у зверненні та належать до компетенції відповідного органу. Крім того, суд зазначає, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон України «Про звернення громадян» і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому зазначають заходи, вжиті в межах компетенції відповідного органу для захисту конституційних прав громадян.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки у даній справі оспорюється бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень, щодо розгляду звернення ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 в порядку Закону України «Про звернення громадян», суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, перевіряє чи прийнята вона: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин та наведених правових положень, суд приходить до висновку, що відповідачем не дотримано наведені приписи ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому суд констатує факт неналежного розгляду скарги - клопотання ОСОБА_2 від 15.04.2021 року, відтак, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність при розгляді скарги - клопотання ОСОБА_2 від 15.04.2021 року (а не 21.04.2021 року, як помилково вказано у змісті позовних вимог), а тому позов в цій частині необхідно задовольнити.

Щодо позовної вимоги зобов`язати вчинити дії, а саме зобов`язати Міністерство культури та інформаційної політики України притягнути директора Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, то суд констатує, що така заявлена передчасно, оскільки відповідач не розглянув питання про притягнення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача до дисциплінарної відповідальності за результатами розгляду скарги - клопотання ОСОБА_2 від 15.04.2021 року, відтак у суду відсутні правові підстави для її задоволення.

В той же час, у контексті положень частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При вирішенні даної справи, суд керується принципами адміністративного судочинства, в тому числі і принципом верховенства права відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно із ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки судом встановлено, що звернення ОСОБА_2 від 15.04.2021 року, надіслане на адресу Міністерства культури та інформаційної політики України, не розглянуто у встановленому порядку і рішення щодо притягнення чи про відмову у притягненні до дисциплінарно відповідальності директора Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької ОСОБА_3 , про що просив у своєму зверненні ОСОБА_6 відповідачем фактично не прийнято, тому позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню у спосіб: визнати протиправною бездіяльність Міністерства культури та інформаційної політики України щодо неналежного розгляду скарги та невжиття заходів за зверненням ОСОБА_2, поданого в інтересах ОСОБА_1 від 15 квітня 2021 року, як наслідок, зобов`язати Міністерство культури та інформаційної політики України повторно розглянути звернення ОСОБА_2 , поданого в інтересах ОСОБА_1 від 15 квітня 2021 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача Міністерства культури та інформаційної політики України на користь позивачки моральну шкоду в сумі 176947,60 грн., суд зазначає таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно частинами першою, другою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У позовній заяві позивачка, обґрунтовуючи наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди зазначає, що оскільки виявивши порушення директором Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької законних прав та інтересів позивачки, відповідач міг усунути порушення за результатами розгляду скарг, яких за більше ніж два роки було подано дуже багато. Отже враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, характер та тривалість немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, та із врахуванням вимог розумності та справедливості, позивачка уважає, що має право на справедливу сатисфакцію у вигляді стягнення моральної шкоди у розмірі 176947,60 грн. (грошовий еквівалент неотриманих, внаслідок незаконного відрахування з навчання, освітніх послуг).

З цього приводу суд відзначає, що необхідність звернення позивачки до відповідача, а в подальшому й до суду за захистом своїх порушених прав не може беззаперечно свідчити про те, що в такому випадку суб`єктом владних повноважень позивачці завдано моральної шкоди.

Більше того, у цій справі позивачка не вказує на будь-які приниження з боку органу державної влади або його посадових осіб та негативні наслідки, яких вона зазнала через бездіяльність відповідача за наслідками неналежного розгляду звернення від 15.04.2021 року. Також позивачка не надає жодних доказів заподіяння їй душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконної бездіяльності відповідача.

Щодо визначеного розміру моральної шкоди в сумі 176947,60 грн. (грошовий еквівалент неотриманих, внаслідок незаконного відрахування з навчання, освітніх послуг), суд зазначає, що такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки предметом розгляду у даній справі є неналежний розгляд звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а не відрахування з навчання.

Суд звертає увагу на те, що сам лише факт порушення прав позивачки не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність), рішення спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, тому суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2020 року у справі №580/1617/19, яку суд враховує в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Суд також ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Ураховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, суд надав відповідь на всі аргументи позивачки, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до правил частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд враховує, що на момент звернення до суду первинний позивач - ОСОБА_2 мав правові підстави для звільнення його від сплати судового збору відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», оскільки подана ним позовна заява стосувалася захисту прав його неповнолітньої доньки.

Враховуючи наведене, підстави для розподілу судових витрат в частині судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який є відповідачем у справі, у суду відсутні.

Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу, суд враховує наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт перший частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами частини третьої цієї статті, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилами частини четвертої цієї статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На виконання вимог вказаної норми представником позивачки подано суду:

- ордер про надання правничої (правової допомоги);

- Договір - доручення про надання правової допомоги від 19 липня 2021 року №2021/07/Х-Ф з Додатком №1 від 19 липня 2021 року;

- Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та Витягу є Єлиного реєстру адвокатів України;

- Акт приймання - передачі наданої правничої допомоги від 20 вересня 2021 року;

- Довідку про обсяг наданих послуг від 20.09.2021 року за договором про надання правничої допомоги;

- Рахунок № 1 від 20.09.2021 року;

- Меморіальний ордер №@2PL913469 від 14 червня 2021 року про сплату гонорару в сумі 3285,00 грн.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, з аналізу статті 134 КАС України, випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в тому числі неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині п`ятій цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З огляду на викладене, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходить зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), надання до суду доказів, які стосуються спірних правовідносин.

Відповідно до Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 20 вересня 2021 року та Довідки про обсяг наданих послуг від 20 вересня 2021 року адвокатом Матвіїв Є.І. надано правничу (правову) допомогу ОСОБА_2 , що діяв як законний представник - батько в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , а саме: вивчення матеріалів справи (110 сторінок) - 5 год., складено позовну заяву - 8 год., підготовчі дії: виготовлено та засвідчено копії додатків до позовної заяви - 2 год., адміністративного позову до суду (в тому числі час на дорогу та очікування) - 1 год., відстеження інформації про стан розгляду справи та усні консультації - 2 год. Усього 28 год.

Згідно умов Договору про надання правничої (правової допомоги) від 11.06.2021 року вартість правничої допомоги складає: 1300 грн. за ознайомлення з матеріалами справи, 6000 грн. - фіксована вартість правничої (правової) допомоги, 500 грн./1 судове засідання, що не входить у фіксовану вартість пакету.

Відповідно до меморіального ордеру №@2PL913469 від 14 червня 2021 року ОСОБА_2 оплатив гонорар в сумі 3285,00 грн.

Суд враховує, що визначені в Акті приймання-передачі наданої правничої допомоги від 20 вересня 2021 року та Довідки про обсяг наданих послуг від 20 вересня 2021 року такі види послуг, наданих адвокатом, як підготовчі дії: виготовлено та засвідчено копії додатків до позовної заяви - 2 год., подання адміністративного позову до суду (в тому числі час на дорогу та очікування) - 1 год. охоплюються фактично однією послугою адвоката підготовка позовної заяви.

Суд також звертає увагу, що сумарна кількість затраченого часу, визначеного в Акті приймання-передачі наданої правничої допомоги від 20 вересня 2021 року та Довідки про обсяг наданих послуг від 20 вересня 2021 року становить 18 год., а не 28 год.

Так, предмет спору у цій справі не є складним, містить лише декілька епізодів спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а розгляд даної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тому, із урахуванням предмету спору та обставин у даній адміністративній справі, суд вважає, що визначена в Акті приймання-передачі наданої правничої допомоги від 20 вересня 2021 року та Довідки про обсяг наданих послуг від 20 вересня 2021 року кількість годин є явно завищеною.

За таких обставин, із урахуванням часткового задоволення позовних вимог, на думку суду, на користь позивачки належить присудити судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн., який є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, відтак такі належить стягнути на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В задоволенні стягнення решти витрат на правову допомогу належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства культури та інформаційної політики України (вул. Івана Франка, 19, м. Київ, 01601), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача директора Львівського державного музичного ліцею імені Соломії Крушельницької ОСОБА_3 (вул. Зелена, 10, Львів, Львівська область, 79000) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства культури та інформаційної політики України щодо неналежного розгляду скарги та невжиття заходів за зверненням ОСОБА_2, поданого в інтересах ОСОБА_1 від 15 квітня 2021 року.

Зобов`язати Міністерство культури та інформаційної політики України повторно розглянути звернення ОСОБА_2, поданого в інтересах ОСОБА_1 від 15 квітня 2021 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства культури та інформаційної політики України (вул. І. Франка, 19, м. Київ, 01030, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу на суму 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

У задоволенні стягнення решти витрат на правничу допомогу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 08.12.2021 року.

Суддя Клименко О.М.