Справа № 140/7262/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/7262/21 пров. № А/857/20993/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл., Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській обл. про визнання протиправною відмови в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Андрусенко О.О., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 27.09.2021р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

19.07.2021р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Волинській обл. щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати пенсійний орган призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту набуття права на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, тобто, з 23.05.2021р.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати (а.с.1-8).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.31-32).

Ухвалою суду від 26.07.2021р. залучено до участі в справі як другого відповідача ГУ ПФ України в Миколаївській обл. (а.с.31-32).

Згідно рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2021р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.88-92).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.98-104).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що на момент аварії позивач проходив строкову військову службу (період строкової служби: з 13.05.1986р. по 16.06.1988р.). Цю обставину встановлено на підставі записів у військовому квитку, згідно яких у військову частину позивача відправлено 13.05.1986р. Аварія на Чорнобильській АЕС сталася 26.04.1986р.; з часу аварії до часу відправки у військову частину пройшло 18 днів, які він проживав разом з батьками у с.Нові Підцаревичі Маневицького району, яке входить до переліку населених пунктів, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У лютому 1986 року позивач закінчив навчання у Ківерцівському медичному училищі, його було направлено на роботу у Колківську районну лікарню № 2 та виписано з гуртожитку училища. Прописатися по місцю подальшого проживання він не зміг у зв`язку з початком призову на дійсну військову службу та незняття з військового обліку по місцю попередньої прописки. На час призову з військового обліку призовників не знімали і він був позбавлений можливості прописатися у с.Нові Підцаревичі та в подальшому підтвердити документально своє проживання у цьому населеному пункті до часу призову. У квітні 1986 року йому було видано повістку про призов на дійсну військову службу. Це підтверджується витягом з наказу по Колківській районній лікарні № 2 про звільнення від займаної посади від 18.04.1986р. в зв`язку з призовом з виплатою двотижневої допомоги. Як підставу вказано повістку Ківерцівського міського військомату від 02.04.1986р.

Із наведеного слідує, що позивач має право на отримання посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Враховуючи, що у 1994 році йому видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, різниця в об`ємі прав та пільг є незначним, через що він не порушував питання про видачу йому посвідчення потерпілого 3 категорії.

Також рішенням суду фактично піддано сумніву законність видачі йому посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, а покликання на правовий висновок, який міститися у постанові Верховного Суду від 19.09.2019р. у справі № 556/1172/17, є помилковим, оскільки ця постанова стосується інших правовідносин.

Відповідачем ГУ ПФ України у Волинській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.114-115).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 29.11.1994р. Рівненською обласною державною адміністрацією (а.с.28).

08.06.2021р. позивач звернувся до ГУ ПФ України у Волинській обл. із заявою установленої форми за призначенням пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.46).

Вказана заява позивача надійшла для розгляду до ГУ ПФ України в Миколаївській обл. відповідно до екстериторіального принципу згідно постанови правління ПФ України № 25-1 від 16.12.2020р. «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України».

Рішенням ГУ ПФ України в Миколаївській обл. № 79 від 15.06.2021р. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з непідтвердженням факту проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993р. не менше 4 років. При цьому, документально підтвердженим є період проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993р. тривалістю 03 роки 00 місяців 14 днів, загальна тривалість проживання у зазначеній зоні - 18 років 03 місяці 11 днів (з 08.09.1989р. по 25.02.1992р., з 06.06.1992р. по 11.07.2000р., з 03.10.2000р. по 17.06.2008р.).

Листом № 0300/0211-8/25886 від 16.06.2021р. відповідач ГУ ПФ України у Волинській обл. повідомив позивача про прийняте рішення № 79 від 15.06.2021р. (а.с.19).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 01.01.1993р. ОСОБА_1 прожив/пропрацював у зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років (з 08.07.1988р. по 04.09.1989р.).

Також документально підтверджено, що позивач з 10.08.1989р. по 01.01.1993р. проживав та/пропрацював у зоні посиленого радіологічного контролю менше 4 років, а відтак не набув право на зниження пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ.

При цьому, оскільки пенсійний вік особи може бути знижено лише за однією підставою, передбаченою ст.55 вказаного Закону, то період проживання та/або роботи особи в зоні гарантованого добровільного відселення не підлягає включенню в період проживання та/або роботи такої особи в зоні посиленого радіологічного контролю.

Враховуючи те, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ є саме факт проживання та/або праці такої особи у відповідній зоні радіоактивного забруднення протягом певного періоду, а позивач станом на 01.01.1993р. прожив/пропрацював у зоні посиленого радіологічного контролю менше 4 років, відтак, суд дійшов висновку, що ГУ ПФ України в Миколаївській області правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають дійсним обставинам справи та не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на таке.

Спір між сторонами у даній справі виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання ОСОБА_1 у зоні радіоактивно забруднених територій (зоні гарантованого добровільного відселення та зоні посиленого радіологічного контролю) та, відповідно, його права користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Приписами ст.55 вказаного Закону передбачені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Згідно з абз.5 п.2 ч.1 цієї статті особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Згідно з абз.6 п.2 ч.1 цієї статті особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 ст.55 вказаного Закону визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно з п.13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка постійно проживала або постійно працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993р. протягом не менше трьох років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

При цьому, постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986р., незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні два повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.

В свою чергу, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993р. протягом не менше чотирьох років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

При цьому, постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986р., незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні три повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.

Виходячи із буквального розуміння наведених норм, слідує однозначний висновок про те, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі наведених приписів є факт проживання та/або праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років з 26.04.1986р. до 01.01.1993р., або у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років з 26.04.1986р. до 01.01.1993р.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26.04.1986р. по 31.07.1986р. встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки, а особам, які додатково проживали в зоні посиленого радіологічного контролю в період з 26.04.1986р. по 31.07.1986р. - початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постанові Верховного Суду від 26.09.2018р. у справі № 205/4589/16-а, що враховується апеляційним судом при вирішенні цієї справи в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Отже, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, та/або по причині праці у такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Відповідно до ч.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Важливою обставиною в розглядуваній справі є те, що право ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інші пільги, в тому числі зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком, передбачені цим Законом, підтверджується посвідченням позивача, як особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, серія НОМЕР_2 , виданого Рівненською обласною державною адміністрацією 29.11.1994р., позивач ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4).

Статтею 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Згідно з ч.3 ст.65 вказаного Закону документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.15 наведеного Закону довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Постановою КМ України № 51 від 20.01.1997р. затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28.03.2018р. у справі № 333/2072/17, від 27.02.2018р. у справі № 344/9789/17 та від 20.02.2018р. у справі № 599/564/17.

Таким чином, наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання останнього на території посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993р. не менше чотирьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, обираючи одну із підстав для зниження пенсійного віку позивача, пріоритетним є саме зниження такого віку із врахуванням статусу особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4).

У період з 26.04.1986р. по 01.01.1993р., що має визначальне значення для вирішення спору, реєстрацію та облік громадян за місцем проживання було регламентовано Положенням про паспортну систему в СРСР, затв. постановою Ради Міністрів СРСР № 677 від 28.08.1974р., постановою Ради Міністрів СРСР № 678 від 28.08.1974р. «Про деякі правила прописки громадян», Тимчасовою інструкцією про порядок документування і прописки (реєстрації) громадян, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України № 66-дск від 03.02.1992р.

Зазначеними нормативними актами було передбачено прописку, як форму реєстрації та обліку населення за місцем проживання, що встановлювала необхідність отримання дозволу органів внутрішніх справ на прописку (виписку) в усіх без винятку населених пунктах України.

Згідно з п.22 розділу ІІІ Положення про паспортну систему в СРСР, затв. постановою Ради Міністрів СРСР № 677 від 28.08.1974р., громадяни прописуються за місцем проживання. Громадяни, які прибули на тимчасове проживання із однієї місцевості в іншу на строк більше півтора місяця прописуються тимчасово, а ті, що прибули на строк до півтора місяця реєструються в установленому порядку.

Тобто, прописка громадянина за певною адресою здійснювалася за конкретним місцем проживання, була обов`язковою, а дотримання умов прописки перевірялося уповноваженими особами органів внутрішніх справ.

Крім того, у період з 26.04.1986р. по 01.01.1993р. порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затв. постановою Державного комітету статистики СРСР № 5-24/26 від 12.05.1985р.

За загальним правилом погосподарський облік вівся в погосподарських книгах, а основним об`єктом погосподарського обліку було домогосподарство - об`єкт, члени якого мали реєстрацію місця проживання на території населеного пункту.

Згідно довідки Виконавчого комітету Маневицької селищної ради № 88 від 31.05.2021р. позивач був зареєстрований і проживав в с.Нові Підцаревичі Маневицького району Волинської обл. з 08.07.1988р. по 04.09.1989р. та з 02.07.2008р. по даний час.

Також відповідно до наказів Маневицької центральної районної лікарні № 60 від 08.08.1988р., № 48 від 25.07.1989р. позивач у період з 08.08.1988р. по 26.07.1989р. працював на посаді завідувача ФАП с.Набруска (а.с.64-65).

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затв. постановою КМ УРСР № 106 від 23.07.1991р., село Нові Підцаревичі та село Набруска Маневицького району Волинської обл. відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно довідок Виконавчого комітету Вараської міської ради №№ 43-04, 42-04, 40-04, 41-04, 44-04 від 03.06.2021р., місце проживання позивача зареєстроване у м.Вараш Рівненської обл. з 08.09.1989р. по 24.07.1990р. ( АДРЕСА_1 ), з 24.07.1990р. по 25.02.1992р. ( АДРЕСА_2 ), з 06.06.1992р. по 31.03.2000р. ( АДРЕСА_3 ), з 31.03.2000р. по 11.07.2000р. ( АДРЕСА_4 ), з 03.10.2000р. по 17.06.2008р. ( АДРЕСА_5 ) (а.с.55-56, 70-72).

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства Вараської міської ради «Вараська багатопрофільна лікарня» № 943 від 09.06.2021р. позивач дійсно працював з 10.08.1989р. по 21.04.2003р. в Медико-санітарній частині № 132 Міністерства охорони здоров`я СРСР м.Кузнецовськ (а.с.23-24).

Згідно з постановою КМ УРСР № 106 від 23.07.1991р. місто Вараш (Кузнецовськ) Рівненської обл. до 31.12.2014р. було віднесено до зони посиленого радіологічного контролю.

Таким чином, документально підтверджено, що позивач станом на 01.01.1993р. проживав і працював у відповідні періоди як в зоні гарантованого добровільного відселення (08.07.1988р.-04.09.1989р.), так і в зоні посиленого радіологічного контролю (08.09.1989р.-25.02.1992р., 06.06.1992р.-01.01.1993р.).

При цьому, з огляду на визнаний та підтверджений за позивачем статус особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), також проживання позивача станом на 01.01.1993р. у м.Вараш, який віднесений до зони посиленого радіологічного контролю, колегія суддів вважає, що за таких умов позивач прожив та/або пропрацював у зоні посиленого радіологічного контролю більше 4 років, а відтак набув право на зниження пенсійного віку.

Водночас, під час розгляду справи достовірно встановлено, що на момент аварії на ЧАЕС позивач проходив військову службу в лавах Радянської армії (період строкової служби: з 13.05.1986р. по 16.06.1988р.).

Підтвердженням наведеного є також витяг з наказу № 41 від 18.04.1986р. по Колківській РЛ № 2, згідно якого ОСОБА_1 звільнено із займаної посади медсестри терапевтичного відділення на підставі п.3 ст.36 КЗпП України в зв`язку з призовом в лави радянської армії з 18.04.1986р.; підстава: повістка Ківерцівського міського військомату від 02.04.1986р. (а.с.63).

Отже, оскільки достовірних доказів проживання або роботи позивача в зоні радіоактивного забруднення станом на 31.07.1986р. суду не представлено, тому ОСОБА_1 права на початкову величину зниження пенсійного віку не має.

Твердження апелянта про те, що в період часу з 26.04.1986р. по 13.05.1986р. він проживав разом з батьками в с.Нові Підцаревичі Маневицького району, яке входить до населених пунктів, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів на підтвердження таких обставин не представлено. Також в цей час, за твердженнями самого апелянта, він був зареєстрований (прописаний) в гуртожитку Ківерцівського медичного училища, в якому закінчив навчання в лютому 1986 року.

Аналіз рішення ГУ ПФ України в Миколаївській обл. № 79 від 15.06.2021р. вказує на те, відмовою у призначенні дострокової пенсії за віком слугувало непідтвердження факту проживання позивача на території посиленого радіологічного контролю станом 01.01.1993р.

Оскільки період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993р. становить більше чотирьох років, що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вказане рішення не ґрунтується на вимогах закону.

Щодо покликання суду на позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19.09.2019р. у справі № 556/1172/17, є помилковим, оскільки назване судове рішення стосується інших обставин, тобто, не є релевантним до спірної ситуації.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла до переконливого висновку про наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. В свою чергу, рішення відповідача про відмову в призначенні спірної пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є протиправною.

В частині доводів апелянта про наявність достатніх підстав для призначення позивачу дострокової пенсії за віком колегія суддів враховує, що відповідно до вимог процесуального закону суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для призначення їй спірної пенсії.

Разом з тим, наведених обставин апеляційним судом не встановлено. Оцінка правомірності відмови в призначенні пенсії стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у рішенні № 79 від 15.06.2021р. Однак, під час судового розгляду не встановлено у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для призначення такої пенсії.

Отже, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про призначення йому дострокової пенсії за віком.

При повторному розгляді заяви позивача також в обов`язковому порядку повинні бути враховані відповідачем висновки цього судового рішення. Такі твердження відповідають вимогам ч.4 ст.245 КАС України.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконливого висновку про часткову обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи результат апеляційного розгляду, та в силу приписів ст.139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів (в рівних частках) судові витрати за подання до суду позовної заяви (908 грн.) та апеляційної скарги (1362 грн.) в загальному розмірі 2270 грн. сплаченого судового збору (а.с.9, 97).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.ст.243, 311, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2021р. в адміністративній справі № 140/7262/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській обл. № 79 від 15.06.2021р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно поданої ним заяви від 08.06.2021р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.06.2021р. про призначення дострокової пенсії за віком (із доданими до неї підтверджуючими документами) відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти за результатами її розгляду в установленому порядку рішення, з обов`язковим врахуванням висновків апеляційного суду, наведених в мотивувальній частині цього судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_6 ; ІПН НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. (юридична адреса: 43026, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Кравчука, 22-В; ) судові витрати в розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. сплаченого судового збору.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_6 ; ІПН НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській обл. (юридична адреса: 54020, м.Миколаїв, вул.Морехідна, 1; ) судові витрати в розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 08.12.2021р.