Справа № 280/9598/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 280/9598/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу розглянувши питання про проведення підготовчих дій за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року в адміністративній справі №280/9598/21 (суддя першої інстанції Семененко М.О.) за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД») про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 11.11.2021 року звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. (третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД»), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 22.10.2020 року про відкриття виконавчого провадження №63381109.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження порушено вимоги Закону №1404-VIII, оскільки позивач зареєстрований та проживає у місті Запоріжжі, майна у місті Києві не має.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №63381109 від 22 жовтня 2020 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, винесено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Право вибору пред`явлення виконавчого документу належить стягувачу. Стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення. Крім того, не встановлено вимоги щодо відкриття виконавчого провадження виконавцем виключно за місцем реєстрації боржника.

Позивач та третя особа відзиви на апеляційну скаргу не подали.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, а тому в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

08.09.2020 Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за №33020, про звернення стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» заборгованості у розмірі 12125,00 грн. (а.с.26)

У виконавчому написі вказано адресу місця проживання боржника: АДРЕСА_1 , а також адресу місця реєстрації: АДРЕСА_2 . (а.с.26)

21.10.2020 року до Приватного виконавця Дорошкевич В.Л надійшла заява від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» про примусове виконання рішення (а.с.28), в якій ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» просило:

- відкрити за місцем проживання (перебування) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за №33020 від 08.09.2020 року, про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 коштів у розмірі 1 625,00 грн.;

- у випадку встановлення доходу боржника, яким є ОСОБА_1 , звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.

Також в заяві про примусове виконання рішення вказані реквізити стягувача, на які мають перераховуватися стягнуті з боржника грошові кошти, та реквізити стягувача для повернення авансового внеску.

У якості додатку до заяви про примусове виконання рішення зазначені платіжне доручення про сплату авансового внеску, оригінал виконавчого напису №33020 від 08.09.2020 року та копія довіреності представника стягувача (а.с.28-31).

22.10.2020 року Приватний виконавець Дорошкевич В.Л. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №63381109 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №33020, виданого 08.09.2020 року (а.с.32-33) .

Відкриваючи виконавче провадження, відповідач керувався ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону №1404-VIII.

Не погодившись із вказаною постановою приватного виконавця, ОСОБА_1 оскаржила її до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що приватний виконавець порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців, оскільки, володіючи інформацією про місце реєстрації позивача (боржника), що не належить до його виконавчого округу, прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу, що у свою чергу суперечить Закону №1404-VІІІ.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Преамбулою Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі по тексту - Закон №1404) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Статтею 4 Закону №1404 встановлені вимоги до виконавчого документа та підстави, за яких виконавчий документ повертається стягувачу.

Так, за приписами пункту 10 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Стаття 24 Закону №1404 визначає місце виконання рішення, зокрема частиною 2 цієї статті передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

За приписами статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення, в якій стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Як зазначено у статті 25 Закону №1403 приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством визначено вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому, право приватного виконавця відкрити виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Таким чином, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місце знаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на який розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх примусового виконання.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 06.09.1990 року, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 (а.с.5-6).

З 1990 року місце проживання позивач не змінювала.

Відповідно до інформації з відкритих джерел - Єдиного реєстру приватних виконавців України, розміщеного на сайті https://erpv.minjust.gov.ua, виконавчим округом Приватного виконавця Дорошкевич В.Л. визначено місто Київ (а.с.16).

З матеріалів справи вбачається, що приймаючи виконавчий напис нотаріуса №33020 від 08.09.2020 року до виконання, відповідач виходив з того, що у виконавчому написі, вказано місце проживання боржника АДРЕСА_4 (а.с.26).

Проте, будь-які матеріали виконавчого провадження не містять доказів, які б підтверджували фактичне проживання боржника за будь-якою адресою у місті Києві.

Згідно із частиною 5 статті 24 Закону №1404 у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

У заяві стягувача про примусове виконання рішення та у виконавчому документі як місце реєстрації позивача вказано місто Запоріжжя, а як місце проживання позивача вказано місто Київ (а.с.26, 28).

При цьому, з вказаних документів неможливо встановити джерела інформації про місце проживання боржника у місті Києві.

Відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів вжиття заходів перевірки даних обставин, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Отже, подані до примусового виконання матеріали не містять підтвердженої інформації про місце проживання боржника у місті Києві, а зареєстрована адреса проживання боржника свідчить про те, що виконавчий документ пред`явлений не за місцем виконання рішення.

Таким чином, оскільки наявні у матеріалах справи матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких документальних доказів фактичного проживання боржника ОСОБА_1 , або знаходження належного їй майна у місті Києві, що надавало б відповідачу підстави прийняти до виконання виконавчий напис та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у відповідача були відсутні докази того, що адреса реєстрації боржника здійснена у виконавчому окрузі м.Києва, а тому у відповідача не було підстав для винесення такої постанови.

Посилання апелянта на те, що чинне законодавство не покладає на виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника, в контексті спірних правовідносин є безпідставним, оскільки зареєстрована адреса проживання позивача у місті Запоріжжі підтверджувалась даними паспорту, натомість, відомості про іншу адресу документально не підтверджені та матеріали справи не містять доказів проживання або реєстрації позивача у місті Києві, а саме лише зазначення у виконавчому документі інформації про проживання боржника у місті Києві без відповідного підтвердження, не може слугувати достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого документу не за місцем виконання.

Посилання апелянта на те, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення є незмістовними з тих підстав, що виконавцем у будь-якому разі порушено вимоги Закону № 1404 в частині відкриття виконавчого провадження не за місцем виконання.

Таким чином, постанова відповідача №63381109 від 22.10.2021 року про відкриття виконавчого провадження є протиправною, необґрунтованою та такою, що прийнята без врахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття, а тому підлягає скасуванню.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обґрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 280/9598/21 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 280/9598/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак