Справа № 640/11004/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.08.2021 у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кійжитло" про надання дозволу на реалізацію майна, яке перебуває у податковій заставі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив надати дозвіл на реалізацію майна ТОВ "Кійжитло", яке перебуває у податковій заставі, з метою погашення усієї суми податкового боргу боржника.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.08.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на наявності правових підстав для реалізації майна ТОВ "Кійжитло", яке перебуває у податковій заставі, з метою погашення усієї суми податкового боргу боржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "Кійжитло" є юридичною особою, основним видом господарської діяльності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель (КВЕД 41.20).

У відповідача обліковується податковий борг на загальну сумі 1 102 332,61 грн., в тому числі по орендній платі з юридичних осіб у розмірі 1 101 992,61 грн., та з податку на прибуток у розмірі 340,00 грн., який самостійно останнім не сплачено.

Керуючись статтею 59 Податкового кодексу України (далі - ПК) податковим органом винесено податкову вимогу від 22.10.2018 №206058-17.

На підставі рішення від 22.10.2018 №206058-17 про опис майна у податкову заставу платника податків ТОВ "Кійжитло", ГУ ДПС у м. Києві складено акт опису майна у податкову заставу №126/26-15-17-02-26 від 05.04.2019 та зареєстровано обтяження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, у зв`язку з існуванням податкового боргу у ТОВ "Кійжитло", податковий орган звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення з відповідача суми податкового боргу у розмірі 484 624,54 грн. За результатами розгляду справи Окружним адміністративним судом м. Києва винесено Рішення по справі № 640/13853/19 від 22.11.2019 року про задоволення позовної заяви податкового органу повністю.

Також, Головне управління ДПС у м.Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ТОВ "Кійжитло" про стягнення податкового боргу у розмірі 616 348,07 грн, розгляд якого здійснюється у справі №640/10595/20.

У зв`язку із викладеними обставинами, позивач звернувся до суду з позовом надання дозволу на реалізацію майна ТОВ «Кійжитло», яке перебуває у податковій заставі, з метою погашення усієї суми податкового боргу боржника.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що контролюючим органом не доведено суду, що ним дотримана процедура погашення податкового боргу, визначена ПК.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 ПК даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Статтею 20 ПК встановлені права контролюючих органів, зокрема, підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 визначено право контролюючого органу звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до пунктів 89.2, 89.3 статті 89 ПК з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Відповідно до пунктів 95.1, 95.3 статті 95 ПК контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що нормами ПК встановлено загальний порядок погашення заборгованості платника податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган у певній послідовності для примусового стягнення податкового боргу, а саме: стягнення коштів, які перебувають у власності боржника, а в разі їх відсутності - шляхом продажу майна боржника, яке перебуває у податковій заставі.

При цьому, лише сукупність відповідних обставин є підставою для контролюючого органу звернутися до суду із позовом про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, а саме: наявність податкового боргу; наявність майна платника податків, описаного у податкову заставу; відсутність коштів на рахунках платника податків в обслуговуючих банках.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем згідно пунктів 95.1, 95.3 статті 95 та підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК було вжито дій щодо отримання рішення суду про стягнення податкового боргу на загальну суму 484 624,54 грн. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 640/13853/19 від 22.11.2019 позов про стягнення вказаних сум податкового боргу було задоволено.

Водночас будь-яких судових рішень про стягнення іншої частини суми податкового боргу, на погашення якого позивач просить надати дозвіл, позивач суду не надав, тобто право на стягнення іншої частини суми податкового боргу з рахунків відповідача у банках, у позивача не виникло. Саме лише ініціювання судового спору про стягнення податкового боргу до прийняття відповідного судового рішення є недостатнім для висновку про можливість примусової реалізації майна відповідача.

У свою чергу, право контролюючого органу на звернення до суду щодо отримання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, як зазначалося, виникає виключно у разі встановлення відсутності коштів на рахунках боржника під час процедури стягнення такого боргу. Якщо ж така процедура не була застосована контролюючим органом, то право на погашення податкового боргу за рахунок майна не виникає.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції контролюючий орган для доведення обставини відсутності коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника, надав відомості про діючі (закриті) рахунки відповідача у фінансових установах. Проте, матеріали справи не містять інкасових доручень (розпоряджень), на підтвердження відсутності грошових коштів на всіх рахунках, відкритих відповідачем у фінансових установах, або неможливість стягнення коштів через наявність постанов про арешт коштів боржника, що надійшли до банку раніше, або неможливість виконання вимоги через те, що рахунок відкритий для акумулювання страхових внесків за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Водночас, на переконання колегії суддів, направлення інкасових доручень або вчинення інших дій щодо стягнення з банківських рахунків коштів боржника у даному випадку є недоцільним, оскільки відповідачем було встановлено, що всі банківські рахунки відповідача наразі є закритими. Відомості про відкриті банківські рахунки матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що встановлення контролюючим органом факту відсутності відкритих банківських рахунків боржника є достатнім для висновку про вжиття позивачем всіх залежних від нього заходів для стягнення податкового боргу в частині 484 624,54 грн згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 640/13853/19 від 22.11.2019, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві задовольнити частково.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.08.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким позов Головного управління Державної податкової служби у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кійжитло" про надання дозволу на реалізацію майна, яке перебуває у податковій заставі задовольнити частково.

Надати дозвіл на реалізацію майна ТОВ "Кійжитло", яке перебуває у податковій заставі, з метою погашення податкового боргу на суму 484 624,54 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких

Повний текст постанови складений 08.12.2021.