Справа № 640/11444/21
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.,

за участі секретаря: Кондраток А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» звернулось до суду з даним позовом,в якому просило визнати протиправними та скасувати винесені Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) постанови від 06.04.2021про відкриття виконавчого провадження ВП №65034462 та від 07.04.2021 про арешт коштів боржника в цьому виконавчому провадженні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем при прийнятті виконавчого документу до виконання порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 24, 28 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про протиправність прийнятих ним рішень, оскільки ТОВ «Дієса» знаходиться в межах Печерського району, а юрисдикція та функції відповідача не поширюються на територію Печерського району. Крім того, позивач звертає увагу, що постанова про відкриття виконавчого провадження не була йому надіслана відповідачем, зазначає, що відповідачем при вчиненні виконавчих дій протиправно винесено оскаржувані постанови про стягнення коштів не на користь держави, як зазначено в постанові від 09.12.2020 №09, а на користь юридичної особи публічного права, тобто відповідач самовільно змінив текст резолютивної частини документую. Також резолютивна частина документу, на підставі якого винесено оскаржувані постанови, приписує застосування штрафу до особи за адресою:м. Вінниця, вул. Привокзальна 2, що не є місцезнаходженням позивача. Наголошує, що резолютивна частина постанови від 09.12.2020 №09 не передбачає жодних заходів примусового виконання рішень, також вказує про помилковість зазначення дати набрання законної сили документа у постанові про відкриття виконавчого провадження від 06.04.2021 у ВП №65034462, звертає увагу на порушення при прийнятті документу до примусового виконання строку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам ст. 2 КАС України, тобто є правомірною, як наслідок відсутні підстави для скасування і постановипро арешт коштів боржника, з огляду на похідний характер позовних вимог в цій частині.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,просить рішення суду скасувати та задовольнити позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні тим, що викладені у позові.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду представник відповідача до суду не прибув, представник позивача до суду з`явився та подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Колегія суддів протокольною ухвалою задовольнила дане клопотання та перейшла до розгляду апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи,дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65034462 від 06.04.2021 з примусового виконання постанови №09 від 09.12.2020, виданої Головним управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області, про стягнення з ТОВ «Дієса» на користь Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області 243 940, 00 грн (далі - постанова №1).

Також, в рамках виконавчого провадження ВП №65034462 відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника від 07.04.2021, якою накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на всіх відритих рахунках в Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України», АТ «Державний ощадний банк України», АТ «АКЦЕНТ_БАНК», АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДЕНИЙ БАНК», АТ «ОТП БАНК», Філія «Розрахунковий центр» АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Альфа-Банк», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику - ТОВ «Дієса» (далі - постанова №2).

Позивач, вважаючи такі постанови державного виконавця протиправними, звернувся із цим позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв на підставі норм чинного законодавства, тобто правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII)

Частиною 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Положеннями ч. 1 ст. 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

При цьому, ч. 5 ст. 24 Закону № 1404-VIII регламентовано, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція №512/5).

Пунктом 3 розділу III Інструкції №512/5 визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ/копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених ч.4 ст. 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа (п. 4 розділу III Інструкції №512/5).

За правилами п.10 ч. 4 ст.4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем реєстрації ТОВ «Дієса» є 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, б. 45, .

Відповідно до Рішення Київської міської ради від 27.04.2001 №280/1257 «Про межі нових адміністративних районів м. Києва та організаційні заходи по проведенню адміністративно-територіальної реформи» вул. Велика Васильківська відноситься до Голосіївського, Печерського та Шевченківського районів міста Києва.

Згідно даних Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Печерський район розташований в центральній частині міста Києва на правому березі річки Дніпро. Його межі визначені наступними об`єктами: залізничний міст, по залізниці до перетину з бульваром Дружби Народів; бульвар Дружби Народів; Либідьська площа, непарна сторона вул. Велика Васильківська, вул. Хрещатик (за виключенням території Бессарабського ринку, Майдану Незалежності та Європейської площі); Володимирський узвіз по схилу до Паркової алеї; по Парковій алеї, яка веде до Паркового пішохідного мосту; Парковий міст; акваторія р. Дніпро. Таким чином, Печерський район має кордони з Шевченківським, Подільським, Дніпровським (по р. Дніпро) та Голосіївським районами міста.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що непарна сторона вул. Велика Васильківська відноситься до Печерського району міста Києва.

За висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 25.06.2021 у справі № 905/2214/14, у виконавця є підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника лише за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зокрема, відомостей про відкриті на ім`я боржника рахунки в банках або інших фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або у межах виконавчого округу приватного виконавця.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач як боржник в межах виконавчого провадження ВП №65034462 має грошові кошти на рахунках в банках, зокрема, але не виключно у тих, які зареєстровані на території Голосіївського району міста Києва, а саме - Філія - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк».

Вказані обставини встановлені відповідачем(пошук ВП №65034462, ідентифікатор пошуку ВВ10Г44ГАА78).

Таким чином,колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виконавче провадження ВП №65034462 відкрито за місцем знаходження майна ТОВ «Дієса», що відповідає положенням ч. 1 ст. 24 Закону № 1404-VIII.

Щодо невідповідності виконавчого документу, на підставі якого прийнято постанову №1, положенням ст. 4 Закону № 1404-VIII, п. 7 розділу I Інструкції №512/5 в частині самовільної зміни тексту його резолютивної частини, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною 1 статті 4 Закону № 1404-VIII визначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст.90 Цивільного кодексу України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву.

Частиною 1 статті 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що у виконавчому документі - постанові від 09.12.2020 №09 зазначено найменування позивача із дотриманням вимог ч. 1 ст.90 Цивільного кодексу України, а місце знаходження визначено з урахуванням місця проведення перевірки, що не суперечитьположенням ч. 1 ст. 93 ЦК України. Тобто, у виконавчому документів зазначено місце здійснення ТОВ «Дієса» підприємницької діяльності. Водночас, у постанові про відкриття виконавчого провадження вказано юридичну адресу позивача.

Таким чином, з урахуванням наведеного доводи ТОВ «Дієса» в цій частині є безпідставними.

Також є необґрунтованими доводи позивача, що постанова від 09.12.2020 №09 не є виконавчим документом, містить суб`єктивні відомості щодо дати набрання законної сили та посилання на пропуск строку пред`явлення до виконання виконавчого документу з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII) визначено, що у разі невиконання в добровільному порядку суб`єктами господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, визначених у ст. 26 цього Закону рішень (постанов) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та його посадових осіб про накладення стягнення примусове виконання таких рішень (постанов) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають такі виконавчі документи, зокрема, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Отже, постанова від 09.12.2020 №09 є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню в порядку Закону № 1404-VIII.

Крім цього, у п. 3 постанови №09 від 09.12.2020 міститься строк пред`явлення до виконання, а у спірному рішенні наведено дату набрання таким рішенням законної сили.

Також, не заслуговують на увагу доводи ТОВ «Дієса» щодо пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №1177 затверджено Порядок накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів (далі - Порядок), який визначає процедуру накладення стягнень уповноваженими особами Держпродспоживслужби та її територіальних органів з суб`єктів господарювання - підприємств, установ, організацій (їх філій, представництв, відділень) незалежно від форми власності, іноземних юридичних осіб (їх філій, представництв, відділень) і фізичних осіб - підприємців, що провадять господарську діяльність на території України, за порушення законодавства про захист прав споживачів.

Пунктом 4 Порядку визначено, що рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб`єкта господарювання та інших матеріалів, пов`язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у п. 2 цього Порядку, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономіки.

Наказом Мінекономіки від 11.01.2012 №24, затверджено форми актів, постанов та рішень, у тому числі, форму постанови про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону № 1023-XII (далі - Наказ №24).

Так, у вказаній формі постанови зазначено, що остання підлягає виконанню з моменту її винесення.

У разі невиконання порушником постанови в зазначений строк сума штрафу стягується в установленому законодавством порядку.

Постанова набирає чинності з «___» ____________ 20__ року та може бути пред`явлена до виконання протягом одного року з дня набрання нею чинності.

Аналізуючи наведене,суд першої інстанції правильно зауважив, що постанова про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону № 1023-XII,підлягає до виконання порушником з моменту її винесення, однак примусове її виконання, з урахуванням положень ч. 3 ст. 23 Закону № 1023-XII здійснюється після спливу 15-денного строку з дня її винесення.

Таким чином, пред`явлення до примусового виконання такої постанови можливо після спливу 15 днів з дня її винесення, а відтак на відповідний орган покладено обов`язок обчислити строк набрання її чинності з метою примусового виконання.

Отже, доводи ТОВ «Дієса» щодо того, що дата набрання чинності постанови - 10.02.2021 не відповідає дійсності і є виключно суб`єктивним домислом третьої особи у справі та вчинена поза межами визначених законом владних повноважень, є помилковими.

Крім того, частиною 1 статті 12 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Колегія суддів звертає увагу, що Наказ №24 було прийнято 11.01.2002, у той час, в Закон України «Про виконавче провадження» вносилися зміни, у тому числі щодо порядку пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Враховуючи наведене, третьою особою в постанові №09 від 09.12.2020 вказано строк пред`явлення виконавчого документу до виконання у відповідності до Закону № 1404-VIII, який діяв станом на прийняття постанови.

Отже, невнесення змін до Наказу №24 в частині строків пред`явлення виконавчого документу до виконання не вказує про протиправність оскаржуваної постанови №1.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено невідповідність резолютивної частини виконавчого документу - постанови №09 від 09.12.2020 даним, які наведені відповідачем в оскаржуваному рішенні №1.

Постановою №09 від 09.12.2020 постановлено за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених ч. 1 ст. 8 Закону № 1023-XII,застосувати до ТОВ «Дієса», 21000, м. Київ, вул. Привокзальна, б. 2, ідентифікаційний код юридичної особи: 36483471, штраф у розмірі 243940, 00 грн та зобов`язано ТОВ «Дієса» у 15-денний термін після отримання постанови сплатити його в установленому порядку до державного бюджету.

Натомість в оскаржуваній постанові №1 відповідачем вказано, стягнути з ТОВ «Дієса» на користь Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області 243 940,00 грн.

Вказане свідчить про порушення відповідачем положень п. 7 розділу I Інструкції №512/5 при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №65034462 від 06.04.2021, однак, на переконання суду першої інстанції, з чим і погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, зазначене, не може бути самостійною підставою для скасування останньої та визнання її протиправною.

Що ж стосується доводів ТОВ «Дієса» в частині порушення порядку надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження колегія суддів зазначає, що з аналізу положень Закону № 1404-VIII боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Водночас факт порушення державним виконавцем порядку надсилання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, проте ненаправлення виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця.

Підсумовуючи наведене в сукупності,колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність оскаржуваноїпостанови №1 критеріям ч. 2 ст. 2 КАС України, що, в свою чергу, зумовлює відсутність підстав для задоволення адміністративного позову. Як наслідок відсутні підстави для скасування постанови №2, з огляду на похідний характер позовних вимог в цій частині.

Крім того, як правильно зауважив суд першої інстанції, постановою Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.04.2021 ВП №65034462 завершено та припинено чинність арешту майна боржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк