Справа № 440/2931/21
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 р.Справа № 440/2931/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Миргородської міської ради Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Чеснокова А.О., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 17.05.21 по справі № 440/2931/21

за позовом Державного підприємства " Миргородське лісове господарство"

до Миргородської міської ради Полтавської області

про визнання протиправним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство "Миргородське лісове господарство", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Миргородської міської ради, в якому просив суд:

- визнати протиправним та нечинним рішення шостої сесії восьмого скликання Миргородської міської ради "Про мораторій (заборону) на вирубку лісів на території Миргородської міської територіальної громади" № 193 від 12.03.2021.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваного рішення, з підстав відсутності у Миргородської міської ради достатніх повноважень на вирішення питань щодо прийняття рішень відносно вирубки лісів.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення шостої сесії восьмого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 12.03.2021 № 193 "Про мораторій (заборону) на вирубку лісів на території Миргородської міської територіальної громади".

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Миргородської міської ради на користь Державного підприємства "Миргородське лісове господарство" витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

05.08.2021 на адресу Другого апеляційного адміністративного суду від Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства надійшло клопотання про вступ у справу в якості третьої особи.

30.11.2021 від відповідача на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів визнано таким, що не підлягає задоволенню на підставі його необґрунтованості.

01.12.2021 від Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства надійшло клопотання про залишення без розгляду клопотання про вступ у справу в якості третьої особи.

01.12.2021 Державним підприємством " Миргородське лісове господарство" подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 12.03.2021 Миргородською міською радою Полтавської області прийнято рішення № 193 "Про мораторій (заборону) на вирубку лісів на території Миргородської міської територіальної громади", яким заборонено вирубку лісів на території Миргородської міської територіальної громади без погодження Миргородської міської ради. Також зазначеним рішенням передбачено поширити вищевказану заборону на вирубки, погоджені раніше головами ліквідованих сільських рад, що увійшли до складу Миргородської міської територіальної громади.

Вищевказане рішення доведене до відома ДП "Миргородське лісове господарство".

Не погоджуючись з прийнятим Миргородською міською радою Полтавської області рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

ДП "Миргородське лісове господарство" створене відповідно до наказу Міністерства лісового господарства України від 31.10.1991 № 133 та засноване на державній власності. Підприємство здійснює свою діяльність на комерційній основі відповідно до чинного законодавства України та Статуту.

Відповідно до ст. 3 Статуту підприємства, підприємство створене з метою, у тому числі, ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, одержання прибутку від комерційної діяльності.

Для реалізації статутних цілей підприємству були надані у постійне користування ліси на землях державної власності, у тому числі в межах території Миргородської міської територіальної громади.

Згідно з ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Перелік питань, вирішення яких належить до виключної компетенції сільських, селищних, місцевих рад визначено положеннями ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Так, зміст зазначеної норми дає підстави вважати, що до повноважень відповідача не належить вирішення питань щодо встановлення заборони на проведення рубок в межах її території у лісах державної власності та на землях лісогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до ст. 3 Лісового кодексу України, лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Лісовим кодексом України, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Лісові відносини, що виникають при використанні землі, надр, вод, а також відносини щодо охорони, використання й відтворення рослинного та тваринного світу, не врегульовані Лісовим кодексом України, регулюються відповідними законодавчими актами.

Положеннями ст. 33 Лісового кодексу України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у сфері лісових відносин, серед яких відсутні повноваження щодо встановлення заборони на рубку лісів на відповідній території, так само як і повноваження щодо скасування попередніх погоджень на її проведення.

Ліси, заборона на вирубку яких встановлена оскаржуваним рішенням, перебувають у постійному користуванні ДП "Миргородське лісове господарство" та мають статус державної власності, яке з урахуванням ст. 8 Лісового кодексу України, набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Тобто, сільські, селищні, міські ради не мають повноважень на реалізацію прав щодо об`єктів державної власності, у тому числі у сфері лісових відносин.

Конституційний Суд України рішенням від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування встановив, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (частина перша статті 140 Конституції України).

Виходячи з конституційних положень у системному зв`язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002 визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання, перелік яких визначено у Конституції та Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні".

З аналізу положень Конституції України випливає, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, що віднесені законом до їх компетенції, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічного змісту положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом та є виключними.

Чинне законодавство України не наділяє органи місцевого самоврядування повноваженнями щодо розпорядження природними ресурсами загальнодержавного значення, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прийняття оскаржуваного рішення є формою втручання відповідача в дискреційні повноваження органів державної влади.

Посадові особи органів місцевого самоврядування не наділені повноваженнями щодо погодження вирубок. Органи місцевого самоврядування беруть участь лише в суцільних санітарних рубках у суворо визначеній формі.

Відповідно до п. 30 Санітарних правил в лісах України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1995 № 555 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №756), доцільність призначення суцільної санітарної рубки визначається комісією, утвореною за рішенням власників лісів, постійних лісокористувачів, які надають інформацію про утворення такої комісії територіальним органам Держекоінспекції. До складу комісії входять представники органу виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим або територіального органу Держлісагентства, органу місцевого самоврядування, на території якого зростають насадження, що потребують суцільної санітарної рубки, державного спеціалізованого лісозахисного підприємства, власника лісів, постійного лісокористувача. Для обстеження насаджень у межах природно-заповідного фонду до складу комісії включається також представник обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. За результатами такого обстеження складається акт обстеження насаджень, що потребують суцільної санітарної рубки, в якому зазначаються категорія лісів, таксаційна характеристика насаджень за матеріалами лісовпорядкування, причини їх пошкодження, всихання, обґрунтування необхідності проведення суцільної санітарної рубки та строків її проведення, а також пропонуються способи і строки лісовідновлення, заходи щодо оздоровлення, запобігання зараженню або пошкодженню суміжних насаджень.

Попередньо складені акти обстеження насаджень, що потребують суцільної санітарної рубки, в межах території Миргородської міської територіальної громади у встановленому законом порядку не оскаржувались, а відтак є чинними.

В той же час, право позивача, як постійного лісокористувача, на розпорядження лісовим фондом на території Миргородської територіальної громади, закріплене у ст. 19 Лісового кодексу України.

Отже, запровадження відповідачем заборони на рубку лісів безпосередньо порушує права позивача як постійного лісокористувача щодо самостійного господарювання та заготівлі деревини, у тому числі, в ході санітарних рубок.

Конституційні основи правового господарського порядку в Україні становлять, зокрема, право власності Українського народу на природні ресурси, що здійснюється від імені Українського народу органами державної влади і органами місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України, визначення виключно законом правових засад і гарантій підприємництва, визнання і дії в Україні принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 23 Господарського кодексу України, органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо суб`єктів господарювання виключно в межах, визначених Конституцією України, законами про місцеве самоврядування, іншими законами.

Незаконне втручання органів та посадових осіб місцевого самоврядування у господарську діяльність суб`єктів господарювання забороняється.

Згідно з ст. 37 Лісового кодексу України, проведення рубок головного користування, здійснення заходів щодо підвищення продуктивності, поліпшення якісного складу лісів, а також інші питання з ведення лісового господарства регулюються нормативно-правовими актами з ведення лісового господарства.

Відповідно до ст. 38 Лісового кодексу України, нормативно-правові акти з ведення лісового господарства розробляються в установленому порядку центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Основні вимоги до ведення лісового господарства та заходів з охорони, захисту, використання та відтворення лісів відповідно до цього Кодексу та закону затверджуються нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Нормативно-правові акти, що визначають умови ведення лісового господарства, якісні та кількісні показники оцінки діяльності в цій галузі, затверджуються в установленому порядку центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, та іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що Миргородська міська рада під час прийняття оскаржуваного рішення діяла поза межами повноважень наданих чинним законодавством.

Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Враховуючи, що рішення від 12.03.2021 року № 193 "Про мораторій (заборону) на вирубку лісів на території Миргородської міської територіальної громади" прийняте відповідачем, Миргородською міською радою, з перевищенням наданих законом повноважень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав вважати, що останнє не відповідає вимогам Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Лісового кодексу України, а відтак підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миргородської міської ради Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 по справі №440/2931/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 08.12.2021 року