Справа № 340/5339/21
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/5339/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом і просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 31.03.2021 № 98 щодо відмови у переведенні (перерахунку) з пенсії по інвалідності згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію по інвалідності відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ з дати подання заяви, тобто з 29 березня 2021 року, визначивши її розмір відповідно ч. ч. 2, 3 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ з розрахунку 60 відсотків від суми чинної місячної заробітної плати (тобто посадового окладу, надбавки за вислугу років, інших складових заробітної плати) відповідно до довідок Кіровоградської обласної прокуратури від 26.03.2021 №21-98 вих.21, від 26.03.2021 №21-98 вих.21, №07-27 вих-21 від 13.07.2021 без обмеження максимального розміру заробітної плати та пенсії і забезпечити щомісячну виплату призначеної пенсії;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити різницю між розміром пенсії, виплаченої згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пенсії, на яку позивач має право згідно ч. 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ починаючи з 29 березня 2021 року;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення платежу за один місяць пенсійного забезпечення;

- звільнити від сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи та отримує пенсію, призначену по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач з 22.05.2002р. до теперішнього часу працює в органах прокуратури. 29.03.2021 р. позивач як працівник прокуратури зі стажем роботи на посаді більше десяти років звернувся до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII (далі Закон 1697), додавши довідки про складові заробітної плати/грошового забезпечення та копію трудової книжки, що підтверджує відповідний стаж роботи. Проте відповідачем протиправно прийнято рішення № 98 від 31.03.2021 р. з підстав відсутності необхідного стажу.

Представник відповідача у поданому до суду відзиві на позов позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні повністю у зв`язку з набранням чинності Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі Закон 2148). Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону 2148 встановлено, що норми статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697 - VII (далі-Закон 1697) щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідач зазначив, що згідно ч.9 статті 86 Закону України № 1697 прокурори, які визнані особами з інвалідністю І або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років. Статус прокурора органів прокуратури визначено частиною 1 статті 15 Закону №1697. При цьому, відповідач вважає, що стаж позивача на посадах прокурора складає 01 рік 06 місяців, що є менше, ніж передбачено частиною 9 статті 86 Закону України № 1697, тому підстав для призначення пенсії згідно ч.9 ст.86 Закону України № 1697, на думку відповідача, у позивача немає. Крім того, відповідач вважає, що вимога позивача щодо виплати пенсії відповідно до ч.9 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697 з 29.3.2021, визначивши її розмір відповідно до ч.ч. 2,9 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697 з розрахунку 60% від суми чинної місячної заробітної плати, відповідно до довідки Кіровоградської обласної прокуратури №21-98 вих.21 від 26.03.2021 та №07-27 вих.21 від 13.07.2021 без обмеження максимального розміру заробітної плати та пенсії і забезпечити виплату призначеної пенсії протирічить аб.6 ч.15 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" та не підлягає задоволенню. І тому відповідач вважає, що рішення №98 від 31.03.2021 є законним та обґрунтованим та у позові просить відмовити (а.с.92-93).

За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 з 24.03.2021 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області та отримує пенсію по інвалідності II групи, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

29.03.2021р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України від 14.10.2014р. № 1697-VII «Про прокуратуру», до якої додано довідки прокуратури області № 21-98від 26.03.2021р. про складові заробітної плати/грошового забезпечення (а.с.28).

Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області № 92 від 31.03.2021р. позивачу відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (а.с.33).

В обґрунтування рішення відповідачем зазначено, що стаж роботи на посаді прокурора складає 01 рік 06 місяців, та що право на призначення пенсії за вислугу років відсутнє. Враховуючи вищезазначене, право на призначення пенсії, як прокурору по інвалідності або за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» відсутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 1,2 ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, в зв`язку з втратою годувальника) призначається один з цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів пенсії за її вибором.

При цьому, зі змісту ч.3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами пенсійного фонду.

Питання пенсійного забезпечення прокурорів врегулювано Законом України «Про прокуратуру».

15.07.2015р. набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, статтею 86 якого урегульовано порядок пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури.

Згідно ч.2 ст. 86 Закону № 1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Зокрема, відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону № 1697-VII, прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Відповідно до п. 5 Перехідних положень Закону №1697-VII положення цього Закону, в тому числі статті 86 регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури.

Відповідно до ст. 15 Закону №1697-VII прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор України; 2) перший заступник Генерального прокурора України; 3) заступник Генерального прокурора України; 4) заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України; 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України; 7) прокурор Генеральної прокуратури України; 8) керівник регіональної прокуратури; 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури; 10) заступник керівника регіональної прокуратури; 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури; 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури; 13) прокурор регіональної прокуратури; 14) керівник місцевої прокуратури; 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури; 16) заступник керівника місцевої прокуратури; 17) керівник підрозділу місцевої прокуратури; 18) заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури; 19) прокурор місцевої прокуратури.

Проаналізувавши вищенаведені норми суд дійшов висновку, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення з інвалідності незалежно від віку за наявності на день звернення стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Спір у цій справі стосується наявності у позивача права на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону №1697-VII.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 16.07.2002р. до теперішнього часу працює в органах прокуратури і займав, відповідно, посади: стажера прокурора, слідчого, помічника прокурора, прокурора відділу, прокурора прокуратури району, старшого слідчого управління, прокурора відділу процесуального керівництва, прокурора місцевої прокуратури, начальника відділу місцевої прокуратури, що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с. 20-26).

Частиною 6 ст.86 Закону №1697-VII передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону. Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» і «стажу роботи на прокурорських посадах». При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.

Тобто, відповідно до вищенаведених положень Закону №1697-VII, посади помічників прокурорів, старших помічників прокурорів і стажистів зараховуються саме до вислуги років, що дає право на пенсію натомість не відносяться до спеціального стажу стажу роботи на прокурорських посадах, оскільки не визначені статтею 15 цього Закону.

При цьому суд вважає, що під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування періодів роботи на таких посадах до прокурорського стажу, підлягають застосуванню норми законодавства, чинні на час роботи особи на відповідних посадах.

Стаття 22 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України визначено, що акони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Тобто, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, можна стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які погіршують умови для призначення пенсії особі, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб .

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24.05.2016 в справі № 33/6710/15-а, а також Верховним Судом у справах № 372/2909/17, № 211/3177/17, № 40/500/17, 591/2314/16-а.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що станом на день звернення із заявою до ГУ ПФУ в Кіровоградській області позивач набув необхідного десятирічного стажу роботи в органах прокуратури.

Суд враховує, що, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії по інвалідності на підставі Закону України «Про прокуратуру», пенсійний орган посилався виключно на відсутність необхідного стажу роботи в органах прокуратури.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області № 98 від 31.03.2021 р. про відмову в перерахунку пенсії.

Відповідач жодним чином не заперечує достатність наданих позивачем разом із заявою від 29.03.2021р. документів для вирішення питання про призначення пенсії по інвалідності за нормами ч. 9 ст. 86 Закону №1697-VII.

За висновком суду позивач набув достатньої вислуги років та стажу роботи за посадою прокурора задля призначення йому пенсії по інвалідності за нормами ч.9 ст. 86 Закону №1697-VII.

Визначаючись щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Кіровоградській області вчинити певні дії, суд враховує, що за приписами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Як встановлено ч. 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію.

Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, призначити пенсію.

За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи викладені обставини, суд, зважаючи, що набуття позивачем необхідного стажу для призначення пенсії по інвалідності за нормами статті 86 Закону України Про прокуратуру №1697-VII та подання до пенсійного органу достатніх документів для вирішення питання про призначення пенсії, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача, вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 з 29.03.2021 року пенсію по інвалідності за нормами частини 9 статті 86 Закону України Про прокуратуру №1697-VII.

Дата призначення пенсії та здійснення такого перерахунку судом визначена з врахуванням вимог ч. 3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо вимог, що стосуються перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром, суд вказує наступне.

Підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію без обмеження максимального розміру заробітної плати та пенсії і забезпечити виплату призначеної пенсії, адже питання про призначення позивачу пенсії по інвалідності за нормами частини 9 статті 86 Закону України Про прокуратуру №1697-VII наразі не вирішене.

При цьому суд виходить з того, що судовому захисту підлягають лише порушені, не визнані або оспорювані права; відповідне порушення має мати місце на момент розгляду справи судом, адже судовими актами не можуть регулюватись відносини на майбутнє.

Отже, позовна вимога про призначення пенсії без обмеження максимального розміру заробітної плати та пенсії і забезпечення виплату призначеної пенсії заявлена позивачем передчасно.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Також, суд зазначає, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі набрання чинності рішенням суду в межах даної справи, перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.

Отже, виходячи з аналізу викладеного, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога щодо виплати єдиним платежем, на переконання суду, є передчасною та задоволенню не підлягає.

З урахуванням наведеного та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що адміністративний позов має бути задоволено частково.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зміст зазначеної норми, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу Пенсійного фонду України, яким позивачу відмовлено у задоволення його заяви, суд вважає, що відповідачем не надано суду доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не доведено правомірності прийнятого ним рішення

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 р. №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору. Доказів понесення інших судових витрат позивачем до суду не надано.

Відповідачем також не надано суду доказів понесення судових витрат, які б підлягали розподілу за ст.139 КАС України.

Згідно з п.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.

З урахуванням наведеного та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що адміністративний позов має бути задоволено частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6 - 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 31.03.2021 № 98 щодо відмови у переведенні (перерахунку) з пенсії по інвалідності згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію по інвалідності, відповідно до частини 9 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII з 29.03.2021 року та обчислити її розмір відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із розрахунку 60 % від суми місячного заробітку, з врахуванням довідки №21-98вих.21 від 26.03.2021 р. про складові заробітної плати/грошового забезпечення, виданої Кіровоградською обласною прокуратурою.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) різниці між розміром пенсії, виплаченої згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та пенсії по інвалідності згідно Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII з 29.03.2021 року з урахуванням раніше проведених виплат.

Присудити ОСОБА_1 до негайного виконання виплату пенсії у межах суми за один місяць.

Рішення в частині присудження виплати пенсії у межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Відповідно до підпункту 15.5 п.15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько