Справа № 520/4604/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 р. Справа № 520/4604/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 24.05.21 по справі № 520/4604/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
У березня 2021 році ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач), у якій просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті їй адресної допомоги до пенсійної виплати у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2020 №674 (далі постанова №674);

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити їй адресну допомогу до пенсійної виплати в сумі, що не вистачає до 7800 грн, у відповідності до постанови №674, починаючи з 01.08.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року задоволено позов.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 адресної допомоги до пенсійної виплати у відповідності до постанови №674.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 адресну допомогу до пенсійної виплати в сумі, що не вистачає до 7800 грн, у відповідності до постанови №674, починаючи з 01.08.2020.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, оскільки у витязі з протоколу засідання Військово-лікарняної комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, поранення ОСОБА_2 , одержані в результаті нещасного випадку, так, пов`язані з проходженням військової служби, провести перерахунок пенсії ОСОБА_3 на підставі постанови №674, немає підстав.

24.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі №520/4604/21.

02.11.2021 на адресу суду від позивача надійшов відзив, в якому вона просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Зазначила, що відповідач безпідставно посилається на протокол засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону, оскільки її син ОСОБА_2 , проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 17.03.2017 №4/1020. У період з 07.09.2014 до моменту загибелі, а саме 02 січня 2017 року, син безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

08.11.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддюдоповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію по втраті годувальника за померлого сина, ОСОБА_2 відповідно до ст. 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі Закон №2262-ХІІ) в розмірі 70% грошового забезпечення на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2020 року №520/350/20.

Позивачем вказано, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року позивачу було встановлено статус члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби, що брав участь в антитерористичній операції на сході України. Як вказано позивачем, на підставі даного рішення вона 26.12.2018 р. отримала від Харківського обласного військового комісаріату посвідчення члена сім`ї-матері військовослужбовця, який загинув (номер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.

Також, позивачем 26.12.2018 Харківським обласним військовим комісаріатом їй видано посвідчення № НОМЕР_2 як матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду 05 червня 2019 року по справі №520/3104/19 зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області видати ОСОБА_1 посвідчення «члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни».

Матеріали справи свідчать, що протоколом Міністерства оборони України від 26 грудня 2018 року №20 встановлено позивачу статус «Члена сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби», у зв`язку з чим 15.07.2019 р. позивачу Управлінням праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області видано посвідчення за № НОМЕР_3 «Члена сім`ї загиблого».

Позивач 23.11.2020 звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області з заявою, в якій просила нараховувати та виплачувати їй адресну допомогу до пенсійної виплати, у сумі, якої вистачає до 7800,00 грн.

Листом ГУ ПФУ в Харківській області від 28.12.2020 року №2000-0203-8/110236 позивача було повідомлено про те, що відповідно до постанови №674 перерахунок пенсії проводиться членам сім`ї осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, каліцтва, контузії або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, або смерть яких пов`язана із захистом Батьківщини. Також вказано, що оскільки у витязі з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, поранення ОСОБА_2 , одержані в результаті нещасного випадку, так, пов`язані з проходженням військової служби, провести перерахунок її пенсії на підставі постанови №674, немає підстав.

Позивач, вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обмеження пенсії у разі втрати годувальника на всіх утриманців максимальним розміром є неправомірним, у зв`язку з чим визнав протиправною та скасував відмову відповідача щодо призначення, нарахування і виплати позивачу з 01.08.2020 адресної допомоги до пенсійної виплати відповідно до постанови №674

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

03 серпня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №674, відповідно до пункту 1 якої встановлено, що з 01.08.2020 у разі, коли щомісячний розмір пенсійної виплати в разі втрати годувальника, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), в членів сім`ї осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, та загинули (померли) внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції або забезпечення її проведення безпосередньо в районах її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення здійснення зазначених заходів безпосередньо в районах та у період їх здійснення, або смерть яких пов`язана із захистом Батьківщини, не досягає 7800 гривень, таким членам сім`ї встановлюється адресна допомога до пенсійної виплати в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Якщо пенсія в разі втрати годувальника призначена відповідно до Закону №2262-ХІІ на двох і більше членів сім`ї, адресна допомога до пенсійної виплати, передбачена абзацом першим цього пункту, встановлюється в сумі, що не вистачає до 6100 гривень на кожного члена сім`ї осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту.

Пенсійна виплата, обчислена з урахуванням положень абзаців першого і другого цього пункту на всіх членів сім`ї, виплачується у межах максимального розміру пенсії, визначеного частиною сьомою статті 43 Закону №2262-ХІІ .

Пунктом 3 постанови №674 визначено Пенсійному фонду України забезпечити перерахунок пенсій, передбачений пунктом 1 цієї постанови, за матеріалами пенсійних справ з 1 серпня 2020 року.

У відповідності до статті 36 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах: а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків; б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію по втраті годувальника за померлого сина ОСОБА_2 відповідно до ст. 36 Закону №2262-ХІІ в розмірі 70% грошового забезпечення.

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 загинув 02.01.2017.

15 липня 2019 року ОСОБА_1 видано посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни.

У відповідності до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 19.08.2017 №326 причиною смерті стало поранення «Множинні вогнепальні кульові сліпі поранення грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів», одержані в результаті нещасного випадку, так пов`язані з проходженням військової служби.

Отже, як убачається з вищевказаних документів, на момент поранення ОСОБА_2 виконував обов`язки військової служби.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002).

Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, постанова №674 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» не передбачає жодних виключень для отримання адресної допомоги до пенсійної виплати для членів сімей осіб, які загинули внаслідок поранення, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова відповідача в нарахуванні та виплаті позивачу адресної допомоги до пенсійної виплати у відповідності до постанови №674 є протиправною.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 по справі №520/4604/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді В.Б. Русанова О.А. Спаскін