Справа № 640/18985/21
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

08 грудня 2021 року справа №640/18985/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 )
до1. Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач 1) 2. Військової частини НОМЕР_2 (далі по тексту відповідач 2)
про1) визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року, що загально становить 30 (тридцять) діб додаткової відпустки як учаснику бойових дій, також визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2017 рік у кількості 12 (дванадцяти) діб, загально невиплата грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки становить 42 (сорок дві) доби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; 2) зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року, що загально становить 30 (тридцять) діб додаткової відпустки як учаснику бойових дій, також здійснити виплату за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2017 рік у кількості 12 (дванадцяти) діб, загально здійснити виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки за 42 (сорок дві) доби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи, що відповідач 1 протиправно не виплатив йому, під час звільнення з військової служби грошову компенсацію за невикористані дні соціальної відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статтею 162 Закону України «Про відпустки», за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року та грошову компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2017 рік у кількості 12 днів.

Ухвалою від 12 липня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/18985/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

На думку позивача, під час звільнення з військової служби 09 липня 2018 року відповідач 1 мав нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, та за невикористані дні основної щорічної відпустки, проте всупереч вимогам законодавства, не здійснив нарахування та виплату зазначеної компенсації.

Ухвалою від 10 серпня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відмовив в задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про заміну первісного відповідача; залучив військову частину НОМЕР_2 до участі в адміністративній справі №640/18985/21 в якості співвідповідача.

Відповідач 1 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 лише з 15 лютого 2018 року, тому виплатити йому компенсацію за додаткову відпустку за 2016 2017 роки не можливо, оскільки він не був військовослужбовцем цієї частини; військова частина НОМЕР_1 до 01 липня 2018 року знаходилась на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 .

На думку відповідача 1, відсутні підстави для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, оскільки Законом України «Про відпустки» та Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачено перенесення на інший період або продовження додаткової відпустки учасникам бойових дій, тому невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься та у разі звільнення зі служби грошова компенсація за таку відпустку не виплачується.

Крім того, відповідач 1 вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду.

Відповідач 2 подав відзив, в якому зазначив, що позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та переведений до військової частини НОМЕР_1 .

Позивач подав до суду заяву, в якій зазначив, що відповідач 2 вже є відповідачем по справі №640/13700/21, до якої долучив відзив військової частини НОМЕР_2 по справі №640/13700/21.

Ухвалою від 19 жовтня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва зобов`язав відповідачів надати суду пояснення щодо виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 під час звільнення зі служби за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 липня 2018 року №126 та надати відповідні докази.

Розглянувши заяву позивача щодо наявності справи №640/13700/21 про спір між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_2 суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд встановив, що ухвалою від 25 травня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження у справі №№640/13700/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 05 грудня 2016 року по 13 лютого 2018 року, що загально становить 16 (шістнадцять) діб додаткової відпустки як учаснику бойових дій, також визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_2 за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2017 рік у кількості 12 діб, загально невиплата грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки становить 28 (двадцять вісім) діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 05 грудня 2016 року по 13 лютого 2018 року, що загально становить 16 (шістнадцять) діб додаткової відпустки як учаснику бойових дій, також здійснити виплату за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2017 рік у кількості 12 (дванадцяти) діб, загально здійснити виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки 28 (двадцять вісім) діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Предмети позову у справі, що розглядається, та у справі №640/13700/21 не є тотожними, оскільки, позивачем вимоги до військової частини НОМЕР_2 не подавалися, позивачем оскаржується протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року, що загально становить 30 (тридцять) діб додаткової відпустки як учаснику бойових дій, та протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2017 рік у кількості 12 діб, отже, оскаржується інший період, за який не виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Крім того, військова частина НОМЕР_2 залучена до участі в адміністративній справі №640/18985/21 в якості співвідповідача за ініціативою суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна заява позивача в цій частині не підлягає залишенню без розгляду.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Кожному гарантується право на оскарження в суді дій чи бездіяльності органів державної влади (стаття 55 Конституції України).

При розгляді спорів щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд перевіряє, зокрема, чи вчинені вони на підставах, що визначені законами України (пункт 1 частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивач, оскаржуючи бездіяльність відповідача 1, стверджує, що порушено його право на отримання компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік під час його звільнення з військової служби та право як учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року.

Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням встановлених законами особливостей (частина перша статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (частина друга статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням, зокрема, оплачуваної щорічної відпустки (стаття 45 Конституції України).

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (стаття 64 Конституції України).

Види відпусток, які можуть надаватися військовослужбовцям, визначені у статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Її аналіз дозволяє зробити висновок, що військовослужбовцям можуть бути надані, зокрема, такі відпустки: щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (частина перша статті 101 зазначеного Закону) та додаткові відпустки, передбачені Законом України «Про відпустки» та відповідними законами України.

Статтею 162 Закону України «Про відпустки» передбачено, що, зокрема, учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Аналогічна правова норма міститься в пункті 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою передбачено, що учасникам бойових дій надається пільга у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано (абзац перший частини другої статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Отже, законом не виключаються випадки, коли військовослужбовцем відпустка не буде використана протягом календарного року та не передбачено позбавлення права на відпустку, яке військовослужбовець отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право використати право на відпустку за попередній рік.

Підстави та порядок надання додаткових відпусток визначені відповідними законами України (частина восьма статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

У рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки (абзац 3 пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Аналогічна правова норма міститься у частині першої статті 24 Закону України «Про відпустки», якою встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація, зокрема, за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі, і за умови, що він є роком звільнення, військовослужбовці мають право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, незалежно від часу набуття права на такі відпустку, оскільки відпустки за попередні роки, також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з військовослужбовцями, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. (п. 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260).

Отже, військовослужбовці, учасники бойових дій, мають право на додаткову відпустку та, у випадку її невикористання, на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що право на додаткову відпустку виникло у позивача в особливий період, під час якого додаткові відпустки як учасникам бойових дій не надаються.

Так, Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію, з моменту оголошення якої настає особливий період (абзац четвертий статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Перелік відпусток, які можуть надаватися в особливий період визначений в пунктах 17, 18 та 19 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і є вичерпним. Даний перелік не передбачає надання жодних додаткових відпусток, в тому числі, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Проте, навіть якщо додаткові відпустки тимчасово не надаються в особливий період, це не означає, що право на неї скасовано. Відповідно, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежує та не припиняє право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, навіть якщо така відпустка не надавалася під час особливого періоду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18.

Верховний Суд зазначив, що висновки у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах за зверненням до суду осіб, звільнених з військової служби, яким при звільнені було відмовлено у виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період, визначений підпунктами 17, 18 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, аналіз законодавчих норм в їх сукупності дає підстави вважати, що під час звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу, із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нарахована та виплачена грошова компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за всі роки, включно із роком звільнення, не залежно від оголошення особливого періоду.

Отже, позивач має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, як учасник бойових дій, а відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити таку компенсації, якщо доказами підтверджено такі умови:

1) позивач є військовослужбовцем, учасником бойових дій;

2) позивач звільнився з військової служби;

3) позивач не використав 12 календарних днів щорічної основної відпустки за 2017 рік;

4) грошова компенсація за невикористані 12 календарних днів щорічної основної відпустки за 2017 рік не виплачена відповідачами;

5) позивач не використав додаткові відпустки, на які має право як учасник бойових дій, за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року;

6) грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, на яку позивач мав право як учасник бойових дій, за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року не нарахована та не виплачена відповідачами.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України тягар доведення в адміністративній справі лежить на відповідачеві суб`єкті владних повноважень.

Суд розглянув наявні докази та прийшов до таких висновків щодо кожного з цих пунктів.

1) Позивач проходив військову службу та є учасником бойових дій.

Статус позивача, як військовослужбовця та учасника бойових дій відповідно до визначень, встановлених пунктом 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» підтверджується:

- військовим квитком від 13 жовтня 2005 року серії НОМЕР_3 ;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 28 квітня 2016 року №82, відповідно до якого старший солдат служби за контрактом ОСОБА_1 зарахований до складу військової частини НОМЕР_4 з 28 квітня 2016 року;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05 грудня 2016 року №266, відповідно до якого старший солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 05 грудня 2016 року;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13 лютого 2018 року №40, відповідно до якого старший матрос ОСОБА_1 з 14 лютого 2018 року направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ;

- копією посвідчення серія НОМЕР_5 , виданого Командуванням Високомобільних десантних військ Збройних 19 березня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

2) Позивач звільнився з військової служби.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 липня 2018 року №126 позивач звільнений у запас з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06 липня 2018 року №66-РС відповідно до підпункту «ж» пункту 1 (у зв`язку із закінченням контракту) частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 09 липня 2018 року виключений зі списків особового складу частини та знятий зі всіх видів забезпечення.

3) Позивач не використав 12 днів щорічної основної відпустки за 2017 рік.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13 лютого 2018 року №40 старший матрос ОСОБА_1 основну щорічну відпустку за 2017 рік не використав у кількості 12 діб.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують використання позивачем 12 днів основної щорічної відпустки за 2017 рік після його направлення для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

4) Грошова компенсація за невикористані 12 календарних днів щорічної основної відпустки за 2017 рік не виплачена відповідачами.

Із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13 лютого 2018 року №40 вбачається, що станом на день направлення позивача для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 йому не нарахована та не виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік.

Згідно із витягом із наказу та командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 липня 2018 року №126 позивачу станом на день звільнення з військової служби не нарахована та не виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік.

Будь-які докази, що підтверджують виплату позивачу, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 рік в матеріалах справи відсутні.

5) Позивач не використав додаткові відпустки, на які має право як учасник бойових дій, за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року.

Як стверджує позивач та не заперечують відповідачі, позивачем, як учасником бойових дій, не використані дні додаткової відпустки за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року.

Крім того, суд встановив що, у період з 17 березня 2014 року по теперішній час, у зв`язку з дією на території України особливого періоду додаткові відпустки учасникам бойових дій не надаються, позивач набув статус учасника бойових дій в 2015 році, а отже, суд дійшов висновку, що в період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року позивач не використав календарні дні додаткової відпустки.

Оскільки позивач проходив військову службу за контрактом з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року, він мав право на додаткову відпустку як учасник бойових дій строком 14 календарних днів на рік з 2016 року по 2018 рік включно (незалежно від відпрацьованого часу).

Отже, за період з 2016 року по 2018 рік включно, позивачем, як учасником бойових дій, не використано 42 дні додаткової відпустки, а саме: 14 днів (у 2016 році) + 14 днів (у 2017 році) + 14 днів (у 2018 році) = 42 дні.

6) Грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, на яку позивач мав право як учасник бойових дій, за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року не нарахована та не виплачена відповідачами.

Із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13 лютого 2018 року №40 вбачається, що станом на день направлення позивача для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 йому не нарахована та не виплачена грошова компенсація за невикористані додаткової відпустки.

Згідно із витягом із наказу та командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 липня 2018 року №126 позивачу, як учаснику бойових дій, станом на день звільнення з військової служби не нарахована та не виплачена грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки

Будь-які докази про здійснення нарахування та виплати відповідачами грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, на яку позивач мав право як учасник бойових дій, за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року в матеріалах справи відсутні.

Отже, позивач мав право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учасник бойових дій.

Стосовно твердження відповідача 1, що з питанням щодо виплати грошової компенсації як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки та щорічної відпустки за 2017 рік у кількості 12 днів слід звертатися до військової частини НОМЕР_2 , суд зазначає таке.

Як вже вище зазначив суд, відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Зазначене кореспондується із пунктом 5 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, а саме, військовослужбовцям, які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.

Таким чином, виплата грошової компенсації військовослужбовцям за невикористання ними щорічної основної відпустки та/або додаткової відпустки здійснюється під час звільнення військовослужбовців з військової служби.

Суд встановив, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13 лютого 2018 року №40 позивач направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , а не звільнений з військової служби.

В подальшому, позивач звільнений з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06 липня 2018 року №66-РС відповідно до підпункту «ж» пункту 1 (у зв`язку із закінченням контракту) частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 липня 2018 року №126 виключений зі списків особового складу частини НОМЕР_1 та знятий зі всіх видів забезпечення з 09 липня 2018 року.

Таким чином, позивач звільнений з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 , а, отже, нарахування та виплата грошової компенсації за невикористані 12 днів щорічної основної відпустки за 2017 рік та додаткової відпустки, на яку позивач мав право як учасник бойових дій, за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року мала бути здійснена відповідачем 1.

Твердження відповідача 1 щодо відсутності можливості здійснювати будь-які фінансові нарахування, в тому числі грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, оскільки військова частина НОМЕР_1 до 01 липня 2018 року знаходилася на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 є необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до листа фінансово-економічного управління командування військово-морських сил Збройних Сил України від 29 червня 2018 року №154/24/2-982 з метою належної організації фінансового забезпечення з 01 липня 2018 року зняти військову частину НОМЕР_1 з фінансового забезпечення військової частини НОМЕР_2 .

Як встановив суд, позивач звільнений з військової служби з 09 липня 2018 року, а отже військова частина НОМЕР_1 на час звільнення позивача з військової служби вже не знаходилася на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 та відповідно до листа від 28 жовтня 2021 року №740/4146 здійснила розрахунок з позивачем відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 липня 2018 року №126.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем 1 безпідставно не виплатив позивачу, як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за невикористані 12 днів щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року.

Суд встановив, що позивач, як учасник бойових дій, має право на отримання грошової компенсації за невикористані 42 дні додаткової відпустки.

Проте, позивач просить, визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо невиплати грошової компенсації, зокрема, за 30 (тридцять) днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій та зобов`язати відповідача 1 здійснити виплату позивачу грошової компенсації, зокрема, за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року, що загально становить 30 (тридцять) діб додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані 12 календарних днів щорічної основної відпустки за 2017 рік та за невикористані 30 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року, що загально становить 42 календарних дня та зобов`язати відповідача 1 виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 12 днів щорічної основної відпустки за 2017 рік та невикористані 30 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з військової служби, а саме, на 09 липня 2018 року.

Що стосується строків звернення до суду суд зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18 встановлено, що спеціальним законодавством прямо не врегульоване питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи відповідача щодо пропуску строку звернення до суду, оскільки стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні додаткової відпустки.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку з вищевикладеним суд зазначає, що позивачем дотриманий строк звернення до адміністративного суду.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 12 календарних днів щорічної основної відпустки за 2017 рік та за невикористані 30 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби, а саме, на 09 липня 2018 року.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 12 календарних днів щорічної основної відпустки за 2017 рік та невикористані 30 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 28 квітня 2016 року по 09 липня 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби, а саме, на 09 липня 2018 року.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 );
Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_7 );
Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код НОМЕР_8 ).

Суддя В.А. Кузьменко