Справа № 440/9350/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 р. Справа № 440/9350/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.09.2021 р. (постановлену суддею Сич С.С.) по справі № 440/9350/21 за позовом ОСОБА_1 до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, у якому просив: визнати протиправною бездіяльність Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо розгляду заяви ОСОБА_1 № П-1237 від 24.05.2021 р. в частині призначення адвоката для складення документів процесуального характеру до КПН "Кобеляцька міська лікарня" адвокатського запиту з метою отримання необхідної інформації та документації (медичної картки ОСОБА_2 , медичних виписок, журналів обліку стаціонарних хворих за період з травня по липень 2004 року, алфавітних книг даних пацієнтів, тощо), необхідної у кримінальному провадженні № 0000156; визнати протиправною бездіяльність Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо розгляду заяви ОСОБА_1 № П-1238 від 24.05.2021 р. в частині призначення адвоката для складення документів процесуального характеру до об`єднаної територіальної громади (Білицької, Бутенківської, Дрижиногреблянської сільської ради Кобеляцького району) адвокатського запиту з метою отримання певної інформації (щодо місця перебування, проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , характеристики на цих осіб, інше), необхідної у кримінальному провадженні № 0000156; зобов`язати Полтавський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги розглянути заяву ОСОБА_1 № П-1237 від 24.05.2021 р. в частині призначення адвоката для складення документів процесуального характеру до КПН "Кобеляцька міська лікарня" адвокатського запиту з метою отримання необхідної інформації та документації (медичної картки ОСОБА_2 , медичних виписок, журналів обліку стаціонарних хворих за період з травня по липень 2004 року, алфавітних книг даних пацієнтів, тощо), необхідної у кримінальному провадженні № 0000156 та прийняти рішення; зобов`язати Полтавський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги розглянути заяву ОСОБА_1 № П-1238 від 24.05.2021 р. в частині призначення адвоката для складення документів процесуального характеру до об`єднаної територіальної громади (Білицької, Бутенківської, Дрижиногреблянської сільської ради Кобеляцького району) адвокатського запиту з метою отримання певної інформації (щодо місця перебування, проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , характеристики на цих осіб, інше), необхідної у кримінальному провадженні № 0000156 та прийняти рішення; стягнути з Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 р. в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позов ОСОБА_1 до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди залишено без руху, у зв`язку з її поданням без додержання вимог ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України та, надано десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Зазначено, що недоліки необхідно усунути шляхом подання до Полтавського окружного адміністративного суду документа про сплату судового збору в розмірі 1816 грн. або документів на підтвердження підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону та роз`яснено позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява повертається позивачеві.

10.09.2021 р. до суду першої інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 від 06.09.2021 р. про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якого зазначено, що доходи у ОСОБА_1 за 2020 рік та за 2021 рік відсутні, що підтверджується довідкою Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" від 22.01.2021 р. ОСОБА_1 до праці не залучався, заробітку не має, кошти на особистому рахунку відсутні, з 2017 року режимний корпус №1 для утримання засуджених знаходиться на стадії незавершеного будівництва, а до закінчення ремонтних робіт надати засудженим до довічного позбавлення волі роботу не має можливості, тому позивач не має можливості працювати та отримувати за це дохід.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.09.2021 р. в задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовлено, позовну заяву повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України та не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунені недоліки позовної заяви у строк, встановлений ухвалою суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві, зокрема, зазначається місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи.

Згідно із п. 11 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві, зокрема, зазначається власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

До позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 7 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Аналіз вищевказаних норм вказує, що ухвала про залишення позовної заяви без руху має містити не лише виявлені недоліки, але й спосіб їх усунення. Невиконання належним чином вмотивованої ухвали у спосіб визначений судом тягне за собою наслідок у вигляді повернення такої позовноїзаяви.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем надано до суду: довідку Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№ 23)" від 22.01.2021 р. № 15/14/488/ДМ-н про те, що у довічно засудженого ОСОБА_1 доходи за 2020-2021 рік відсутні; довідку Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№ 23)" від 23.07.2021 р. № 5530Дм, якою підтверджено, що у засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 станом на 26.07.2021 р. кошти на особовому рахунку відсутні, до праці не залучається, заробітку не має, доходи за 2021 рік не отримував; лист Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№ 23)" від 09.07.2021 р. № 15/08/5269/ДМ-Н, яким повідомлено, що до закінчення ремонтних робіт на корпусі № 1 надати засудженим до довічного позбавлення волі роботу не має можливості.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду про повернення позовної заяви, суд першої інстанції зазначає, що належними та допустимими доказами на підтвердження того, що розмір судового збору (1816 грн.) за подання даної позовної заяви перевищує 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік, тобто за 2020 рік, та того, що поточний майновий стан ОСОБА_1 перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому законом розмірі, можуть бути відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за 2020 рік та за І, ІІ квартали 2021 року, які містять дані про суму нарахованих та/або отриманих доходів фізичної особи. Позивачем не надано до суду належних на допустимих доказів на підтвердження того, що розмір судового збору (1816 грн.) за подання даної позовної заяви перевищує 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік, тобто за 2020 рік, а надані позивачем довідки підтверджують лише факт не отримання ним заробітку у 2020-2021 роках в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№ 23)", тоді як поняття доходу є значно ширшим, ніж поняття заробітна плата.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що мета встановлення судового збору за подання позовної заяви не зводиться до переслідування фінансових цілей - наповнення дохідної частини Державного бюджету України, а передбачає запобігання поданню безпідставних і очевидно необґрунтованих позовів. Коло осіб, які користуються пільгами щодо сплати судового збору у вигляді звільнення від його сплати, визначено законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати й повернення судового збору врегульовані Законом України "Про судовий збір".

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судовий збір", платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 "Про судовий збір", судовий збір за подання позову до адміністративного суду немайнового характеру, який подано фізичною особою підлягає сплаті в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що визначення майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою: відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі; зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Тобто, держава визначилась із засобом, який може використовуватись для доступу до суду шляхом подачі позову без оплати його судовим збором.

Водночас, підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Визначальним чинником, який дає підстави для застосування статті 8 законодавець пов`язав із поняттям "майнового стану сторони".

Проте, в такій редакції поняття "майнового стану сторони" є оціночним в кожній окремій справі.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи майновий стан ОСОБА_1 , що підтверджується листом Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23) від 22.01.2021 р. № 15/14/488/Дм-н, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача, станом на час звернення до суду, коштів для сплати судового збору за подання позовної заяви у визначеному законом розмірі.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28.11.2013 р. № 12-рп/2013 зазначив, що "гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

Право на суд, аспектом якого є доступ до суду, є однією із гарантій основоположного права на справедливий суд. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа "Зубац проти Хорватії" (Zubac v.Croatia), №40160/12) вказав, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. "Станєв проти Болгарії" (Stanev v. Bulgaria) [ВП], №36760/06, п. 230, ЄСПЛ 2012) (пункт 78). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (пункт 82).

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

У той же час за усталеною практикою Європейського суду з прав людини сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У рішенні у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 р. ЄСПЛ констатує, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдавати шкоди суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У рішенні у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 р. ЕСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору та повернення позовної заяви.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Полтавського окружного адміністративного суд від 15.09.2021 р. скасуванню, оскільки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.09.2021 р. по справі № 440/9350/21 скасувати.

Справу № 520/13913/2020 за позовом ОСОБА_1 до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін