Справа № 640/33589/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддів Файдюка В.В.,

Суддів Мєзєнцева Є.І.,

Собківа Я.М.,

При секретарі Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду у місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Дніпровського районного суду міста Києва (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо:

- ігнорування (втручання) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи;

- небажання вчиняти службову перевірку по заявленим фактам за заявою позивача від 22 грудня 2020 року;

- позбавляння позивача права доступу до суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем в межах справи №2а-6873/11 до Дніпровського районного суду міста Києва подано заяву «Про видачу дублікатів виконавчих листів по справі №№2а-6873/11», проте внаслідок ігнорування (втручання) Дніпровським районним судом міста Києва Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи заяву зареєстровано, проте не призначено для розгляду цієї заяви головуючого судді, та, як наслідок, заява є не розглянутою. На переконання позивача, Дніпровським районним судом міста Києва спричинено свідому тяганину по наданню позивачу дублікатів виконавчих листів. Так, своїми повноваженнями відповідач, як суб`єкт владних повноважень, скористався, а саме, письмово відмовився від розгляду заяви позивача у судовому порядку, що підтверджується листами Голови Дніпровського районного суду міста Києва, керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року, від 23 вересня 2020 року, від 20 листопада 2020 року, від 22 грудня 2020 року. Зокрема, зміст зазначених листів - відповідей свідчить про небажання відповідача вчиняти перевірку по факту ігнорування (втручання) працівників Дніпровського районного суду міста Києва Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2021 року в задоволенні даного позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав, оскільки він не забезпечать відновлення порушеного права позивача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що вибір належного способу захисту своїх інтересів належить до компетенції позивача, а не суду першої інстанції і такий вибір позивачем зроблено; міркування суду першої інстанції щодо неефективності обраного позивачем способу захисту має характер припущення; ухвала суду від 18 серпня 2021 року про залишення без розгляду клопотання позивача про витребування від позивача доказів призвела до розгляду позову до неналежного відповідача.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою "Про видачу дублікатів виконавчих листів, оформлених належним чином" у справі №2а-6873/11, яку, відповідно до відбитку штемпеля вхідної кореспонденції, зареєстровано Дніпровським районним судом міста Києва 11 серпня 2020 року за №49648.

Листом Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року №о/16187 за підписом голови суду Оксани Бірси, ОСОБА_1 повідомлено, що Дніпровським районним судом міста Києва не ухвалювалося рішення щодо видачі заявнику ОСОБА_1 дублікатів виконавчих листів, оформлених належним чином, а тому здійснити видачу таких виконавчих листів не вбачається за можливе. Звернуто увагу заявника, що для отримання дублікатів виконавчих листів необхідно звернутися до суду із заявою, яка буде відповідати нормам статей 166, 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 звернувся до голови Дніпровського районного суду міста Києва із заявою "Про відсутність руху заяви від 11 серпня 2020 року про видачу дублікатів виконавчих листів, оформлених належним чином" у справі №2а-6873/11, яку, відповідно до відбитку штемпеля вхідної кореспонденції, зареєстровано Дніпровським районним судом міста Києва 15 вересня 2020 року.

Зі змісту заяви встановлено, що заявник вважає порушеними Дніпровським районним судом міста Києва норми ч. 3, 4 статті 373 та пп. 18.4 п. 18 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України та просить суд вжити заходів щодо розгляду заяви від 11 серпня 2020 року по суті та видачі дублікатів виконавчих листів.

Листом Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року №5/16403 на заяви ОСОБА_1 від 15 вересня 2020 року за вх. №57391 та вх.№57392 повідомлено заявника, що 21 квітня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва розглянуто заяву ОСОБА_1 про проведення службової перевірки з підстав невиконання працівниками суду посадових обов`язків та за результатами розгляду заяви 15 липня 2020 року на адресу останнього направлено відповідь, з огляду на що провести повторну перевірку з тих самих підстав відносно ти самих осіб не є можливим у зв`язку з відсутністю нових підстав, які не були зазначені в заяві заявника від 15 вересня 2020 року.

Щодо направлення копії ухвали суду на заяву стягувача від 11 серпня 2020 року про видачу дублікатів виконавчих листів та виконавчих листів по справі №2-а6873/11, повідомлено заявника, що на вказану заяву надано письмову відповідь, яку 25 серпня 2020 року направлено на адресу останнього та заяву від 15 вересня 2020 року приєднано до заяви від 11 серпня 2020 року.

ОСОБА_1 звернувся до голови Дніпровського районного суду міста Києва із заявою "Про надання інформації та прискорення розгляду заяви від 11 серпня 2020 року "Про видачу дублікатів виконавчих листів, оформлених належним чином", яку зареєстровано 23 вересня 2020 року за вхідним №59405, в якій він просив надати інформацію про призначення головуючого судді по розгляду заяви від 11 серпня 2020 року про видачу дублікатів виконавчих листів, оформлених належним чином та прискорення розгляду зазначеної заяви.

Листом Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року №о/17087 за підписом голови суду Оксани Бірси, ОСОБА_1 повторно повідомлено, що Дніпровським районним судом міста Києва не ухвалювалося рішення щодо видачі заявнику ОСОБА_1 дублікатів виконавчих листів, оформлених належним чином, а тому здійснити видачу таких виконавчих листів не вбачається за можливе. Звернуто увагу заявника, що для отримання дублікатів виконавчих листів останньому необхідно звернутися до суду із заявою, яка буде відповідати нормам статей 166, 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 звернувся до голови Дніпровського районного суду міста Києва із повторною заявою "Про надання інформації та прискорення розгляду заяви від 11 серпня 2020 року "Про видачу дублікатів виконавчих листів, оформлених належним чином", яку зареєстровано 20 листопада 2020 року за №73686, в якій просив:

- надати інформацію про наявність у посадових осіб, а саме: голови Дніпровського районного суду м. Києва Бірси О., заступника голови суду м. Києва Курило А.В., виконуючого обов`язки голови суду Гончарука В.П., керівника апарату суду Коровича О.С., завідуючого архівом суду Розгільдєєвої Д.А. статусу "суддя";

- надати інформацію про реєстраційний номери заяви стягувача від 11 серпня 2020 року про видачу дублікатів виконавчих листів по справі № 2а-6873/11 та заяви стягувача від 19 листопада 2020 року про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання по справі № 2а-6873/11;

- надати інформацію про призначення головуючого судді по розгляду заяви стягувача від 11 серпня 2020 року про видачу дублікатів виконавчих листів по справі №2а-6873/11 та головуючого судді по розгляду заяви стягувача від 19 листопада 2020 року про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання по справі № 2а-6873/11;

- прискорити розгляд заяви стягувача від 11 серпня 2020 року;

- заяву від 20 листопада 2020 року приєднати до справи Дніпровського районного суду м. Києва № 2а-6873/11;

- про вжиті заходи сповістити за адресою заявника і як особі з інвалідністю внаслідок війни - особисто згідно Закону України "Про звернення громадян". Інформацію надати в 5-денний строк згідно Закону України "Про надання публічної інформації".

Листом Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року №о/20643 за підписом голови суду Оксани Бірси, ОСОБА_1 повідомлено, зокрема, що заяву останнього від 11 серпня 2020 року розглянуто судом у відповідності до Закону України "Про звернення громадян", а тому головуючий суддя для розгляду зазначеної заяви не визначався.

ОСОБА_1 звернувся до керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва Коровича О.В. із заявою від 22 грудня 2020 року, в якій просив вчинити службову перевірку по факту втручання (бездіяльності) працівників Дніпровського районного суду міста Києва в Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему за тим фактом, що процесуальна заява від 11 серпня 2020 року "Про видачу дублікатів виконавчих листів по справі №2а-6873/11" не пройшла реєстрацію та не призначено головуючого судді по розгляду вищезазначеної заяви.

Відповідь на заяву ОСОБА_1 станом на 22 грудня 2020 року у матеріалах справи відсутня.

Позивач, вважаючи дії Дніпровського районного суду міста Києва такими, що ігнорують Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, та такими, що свідчать про небажання вчиняти службову перевірку по заявленим фактам за заявою позивача та позбавляють його права доступу до суду, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Щодо позовних вимог про визнання протиправних дій Дніпровського районного суду міста Києва в частинах: ігнорування (втручання) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та позбавлення позивача права доступу до суду, слід зазначити таке.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підставою позову є незгода позивача із розглядом його заяви «Про видачу дублікатів виконавчих листі, оформлених належним чином», поданої 11 серпня 2020 року до Дніпровського районного суду міста Києва, в порядку Закону України «Про звернення громадян», оскільки, на думку ОСОБА_1 , цю заяву мало б бути розглянуто відповідним складом суду в межах справи №2а-6873/11 в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Тобто, позивач вбачає порушення своїх прав в тому, що на заяву від 11 серпня 2020 року, яку, як вважає позивач, має бути розглянуто визначеним складом суду у порядку підпункту 18.4 пункту 18 «Перехідних положень» Кодексу адміністративного судочинства України, надані відповіді Головою суду Дніпровського районного суду міста Києва в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Частиною 1 статті 1 Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 12 Закону №393/96 дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Згідно ч.2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, розгляд заяви позивача від 11 серпня 2020 року неуповноваженими на те особами та у неналежному порядку може порушувати інтерес позивача у правовій визначеності, отже такий інтерес позивача підлягає судовому захисту.

Між тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 06 квітня 2021 року у справі 910/10011/19.

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Отже, зважаючи на характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу ОСОБА_1 відповідає позовна вимога щодо оскарження відповіді Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року №о/16187 за підписом голови суду Оксани Бірси та дій з розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 серпня 2020 року «Про видачу дублікатів виконавчих листів, оформлених належним чином» в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Спосіб захисту шляхом визнання протиправними дій Дніпровського районного суду м. Києва в частинах «ігнорування (втручання) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та позбавляння позивача права доступу до суду» не призведе до вчинення відповідачем дій щодо розгляду заяви позивача від 11 серпня 2020 року у процесуальному порядку, з огляду на що відповідна позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.

Відповідно до пункту 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Разом з тим, позивач скористався своїм правом на судовий захист, який надано відповідно до способу захисту, обраного останніми.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Дніпровського районного суду м. Києва в частинах «ігнорування (втручання) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та позбавляння позивача права доступу до суду».

Щодо позовної вимоги про визнання протиправних дій Дніпровського районного суду міста Києва в частині небажання вчиняти службову перевірку по заявлених фактах за заявою позивача від 22 грудня 2020 року, слід зазначити таке.

Згідно вказаної заяви, позивач просить керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва вчинити службову перевірку по факту втручання (бездіяльності) працівників Дніпровського районного суду міста Києва в Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему за тим фактом, що процесуальна заява від 11 серпня 2020 року «Про видачу дублікатів виконавчих листів по справі №2а-6873/11» не пройшла реєстрацію та не призначено головуючого судді по розгляду вищезазначеної заяви.

Згідно ч.1, 3, 4 статті 3 Закону №393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Фактично позивачем подано заяву, яка має ознаки скарги в розумінні Закону №393/96 на дії посадових осіб відповідача, адресовану безпосередньо керівнику апарату Дніпровського районного суду м. Києва.

З аналізу положень Закону №393/96 вбачається, що суб`єктом розгляду звернення може бути як орган державної влади, так і конкретна посадова особа.

Так, позов подано у справі до Дніпровського районного суду міста Києва, в той час, як позовна вимога щодо «небажання вчиняти службову перевірку за заявою від 22 грудня 2020 року» фактично стосується керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва, якого ОСОБА_1 визначено суб`єктом розгляду поданої ним заяви.

Крім того, зі змісту заяви вбачається, що остання має на меті спонукання Дніпровського районного суду міста Києва вчинити дії з реєстрації та визначення складу суду для розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 серпня 2020 року.

В той же час, суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо невідповідності способу захисту порушеного права позивача з підстав, зазначених вище. Так, обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання Дніпровським районним судом міста Києва дій, які виразилися у небажанні вчиняти службову перевірку по заявлених позивачем фактах у заяві від 22 грудня 2020 року, не забезпечать відновлення порушеного права позивача щодо розгляду Дніпровським районним судом міста Києва заяви в порядку Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів врахувала посилання апелянта на те, що вибір належного способу захисту своїх інтересів належить до компетенції позивача, а не суду першої інстанції і такий вибір позивачем зроблено. Разом з тим, суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13 січня 2011 року (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Тому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Проте, в даному випадку позивачем визначено такі позовні вимоги, задоволення яких не призведе по відновлення його порушених прав та інтересів, тобто, суд, задовольнивши даний позов не дотримає гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений та забезпечить повноцінний захист порушених суб`єктом владних повноважень прав позивача.

Щодо ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року про залишення клопотання позивача про повернення заяви про витребування у відповідача доказів без розгляду, то слід зауважити, що на підставі статті 294 КАС України така ухвала суду першої інстанції окремо від рішення суду не може бути оскаржена в апеляційному порядку та щодо неї подається заперечення в апеляційній скарзі на рішення суду.

Апелянт у скарзі зазначив, що ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року до нього не надходила, він не повідомлений належним чином про наявність такої ухвали. Дійсно, повідомлення про вручення зазначеної ухвали чи відомості про направлення такої ухвали разом з копією судового рішення від 29 серпня 2021 року в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що наведена обставина не має вирішального значення для вирішення даного спору по суті.

Так, через канцелярію суду 09 липня 2021 року позивачем було подано клопотання, в якому він просив витребувати у відповідача належним чином оформлену довіреність на представництво у суді (з достовірним кодом ЄДРПОУ), яку обґрунтовано тим, що у довіреності відповідача на представництво у суді, виданій на ім`я ОСОБА_2 за підписом голови Дніпровського районного суду міста Києва Бірси О.В., зазначено невірний код ЄДРПОУ Дніпровського районного суду міста Києва.

Між тим, інформація про код ЄДРПОУ будь-якої юридичної особи є загальнодоступною та міститься у відкритих джерелах інформації, зокрема, в мережі Інтернет, та суд, за потреби, може нею скористатися. Крім того, судом встановлено відсутність у матеріалах справи довіреності, на яку посилається позивач. Відповідач не подавав до суду жодних заяв по суті справи із дорученням до них довіреності та не скеровував свого представника у судові засідання, оскільки справа розглядалась у письмовому провадженні. Відповідно, неможливо підтвердити посилання позивача на невірне зазначення коду ЄДРПОУ відповідача.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про витребування у відповідача належним чином оформленої довіреності на представництво у суді.

Враховуючи викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 07 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків