Справа № 320/1573/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1573/21 Головуючий у 1-й інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської районної ради про стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- стягнути з Білоцерківської районної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 09.12.2020 по 09.05.2021 в сумі 177 660, 00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2015 року ОСОБА_1 була обрана заступником голови Сквирської районної ради сьомого скликання.

У трудовій книжці ОСОБА_1 зроблений запис №27, дата запису 01.03.2011, в графі 3 зазначено - «Переведена на посаду керуючого справами, начальника організаційного відділу Сквирської районної ради», в графі 4 зазначено: розпорядження №34 від 01.03.2011.

Наступний запис № 28, дата запису 26.11.2015, в графі 3 зазначено - «Обрана заступником голови Сквирської районної ради 07 скликання із звільненням з посади керуючого справами, начальника організаційного відділу згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України», в графі 4 зазначено: рішення сесії від 26.11.2015 №05-01-07.

08 грудня 2020 року відбулося перше пленарне засідання 1 сесії Білоцерківської районної ради VIII скликання, на якому визнано повноваження депутатів Білоцерківської районної ради.

Як вбачається з трудової книжки позивача, 08 грудня 2020 року повноваження ОСОБА_1 були припинені відповідно до ч. 2 ст. 56, п. 6-2 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування", в графі 4 зазначено: Протокол першої сесії Білоцерківської районної ради 8 скликання від 08.12.2020.

09.12.2020 позивач звернулася до Білоцерківської районної ради з заявою про виплату їй протягом шести місяців середньої заробітної плати, яку вона отримувала на виборній посаді відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Листом від 21.12.2020 № Г-02-11-12 Білоцерківська районна рада повідомила ОСОБА_1 про відмову в такій виплаті з посиланням на те, що трудовий договір був припинений за попереднім місцем роботи не на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП. Також, зазначено, що до запису про обрання заступником голови ради у записі 28 дописано підставу обрання - із звільненням з посади керуючого справами, начальника організаційного відділу згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України, що абсолютно очевидно, що такий запис було зроблено пізніше з метою отримання права на виплату згідно ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що у позивача відсутні правові підстави для збереження за нею на період працевлаштування середньої заробітної плати, яку вона одержувала на посаді заступника голови ради, за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За частиною другою статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України №280/97-ВР повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, завершуються в день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою. Після завершення повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, їхні виконавчі комітети продовжують здійснювати свої повноваження до затвердження сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою, персонального складу її виконавчого комітету. Протягом зазначеного строку сільський, селищний, міський голова, обраний об`єднаною територіальною громадою, очолює такі виконавчі комітети та входить до їх персонального складу. Після завершення повноважень сільського голови, який одноособово виконував функції виконавчого органу сільської ради у територіальній громаді, що увійшла до об`єднаної територіальної громади, відповідні функції одноособово виконує сільський, селищний, міський голова, обраний об`єднаною територіальною громадою, з дня набуття ним повноважень до затвердження відповідною сільською, селищною, міською радою персонального складу її виконавчого комітету.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України №280/97-ВР об`єднана територіальна громада вважається утвореною за цим Законом з дня набрання чинності рішеннями всіх рад, що прийняли рішення про добровільне об`єднання територіальних громад, або з моменту набрання чинності рішенням про підтримку добровільного об`єднання територіальних громад на місцевому референдумі та за умови відповідності таких рішень висновку, передбаченому частиною четвертою статті 7 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст.8 Закону України №280/97-ВР об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є правонаступником всього майна, прав та обов`язків, зокрема Сквирської районної ради.

У разі об`єднання всіх територіальних громад одного району в одну об`єднану територіальну громаду все майно спільної власності територіальних громад такого району є комунальною власністю об`єднаної територіальної громади, а пов`язані з таким майном права та обов`язки належать об`єднаній територіальній громаді з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.

Частиною четвертою ст.8 Закону України №280/97-ВР встановлено, що з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою, у порядку, визначеному цим Законом, здійснюється реорганізація відповідних юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, та розміщених поза адміністративним центром об`єднаної територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи - сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади. Після завершення реорганізації відповідні юридичні особи - сільські, селищні, міські ради припиняються у порядку, визначеному цим Законом.

Юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків всіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» № 93-IV (далі - Закон № 93-IV) передбачено, що у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.

З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.

Відповідно до частини другої статті 33 Закону № 93-IV депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Отже, збереження за колишнім депутатом місцевої ради (сільським головою) на період працевлаштування середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді, законодавцем безпосередньо пов`язується із неможливістю надання йому роботи (посади), яку він обіймав до свого обрання на виборну посаду, і з якої був звільнений із зв`язку із таким обранням.

Гарантії для працівників, обраних на виборні посади, також встановлені статтею 118 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), за приписами якої працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Під рівноцінною роботою (посадою) треба розуміти роботу (посаду), не нижче за кваліфікацією чи посадою, за якою особа працювала до обрання на виборну посаду.

Отже, вказаними вище нормами законодавства встановлено право працівника, звільненого з роботи внаслідок обрання на виборну посаду у раді, на одержання після закінчення його повноважень за виборною посадою попередньої роботи (посади) на тому ж підприємстві, в установі, організації або надання йому рівноцінної роботи (посади), а за його згоди - на іншому підприємстві, в установі чи організації.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Колегія суддів зазначає, що для збереження на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради, але не більше шести місяців, середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді у раді, необхідно дотримання трьох умов:

- перебування у трудових відносинах (працевлаштування) до обрання на виборну посаду;

- звільнення з попереднього місця роботи у зв`язку з переходом на виборну посаду згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України;

- неможливості надання попередньої роботи (посади), а за її відсутності - іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Згідно зі ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Заповнення трудових книжок провадиться власником або уповноваженим ним органом, у якого працює (стажується) особа.

Як встановлено судом першої інстанції, запис у трудовій книжці позивача не містить звільнення з попереднього місця роботи у зв`язку з переходом на виборну посаду згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

У той же час, у трудовій книжці позивача зроблений запис № 27, дата запису 01.03.2011, в графі 3 зазначено - «Переведена на посаду керуючого справами, начальника організаційного відділу Сквирської районної ради», в графі 4 зазначено: розпорядження № 34 від 01.03.2011.

Наступний запис № 28, дата запису 26.11.2015, в графі 3 зазначено - «Обрана заступником голови Сквирської районної ради 07 скликання із звільненням з посади керуючого справами, начальника організаційного відділу згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України», в графі 4 зазначено: рішення сесії від 26.11.2015 № 05-01-07.

Це означає, що трудовий договір за попереднім місцем роботи позивача не припинений у зв`язку з переходом на виборну посаду згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що має наслідком відсутність права у позивача на гарантії встановлені ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування".

Крім того, іншою підставою для виплати допомоги позивачці є неможливість надання їй відповідної роботи (посади) на період працевлаштування, а за її відсутності - іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому (в даному випадку - керуючого справами, начальника організаційного відділу Сквирської районної ради) або, за її згодою, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У той же час, як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано доказів звернення до Сквирської міської ради з заявою про її працевлаштування чи про відмову у такому працевлаштуванні.

Доводи апелянта про те, що звертатись до Сквирської районної ради із заявою про працевлаштування сенсу не було, так як Сквирська районна рада припинила свою діяльність, колегія суддів не бере до уваги, оскільки рішення про початок реорганізації Сквирської районної ради було прийнято 17.12.2020. Тобто, станом на 09.12.2020 (дата подання заяви про виплату їй протягом шести місяців середньої заробітної плати) вказана районна рада існувала як юридична особа.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача відсутні правові підстави для збереження за нею на період працевлаштування середньої заробітної плати, яку вона одержувала на посаді заступника голови ради, за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету.

При цьому, проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 09.12.2021.