Справа № 640/6514/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року м. Київ № 640/6514/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Некрасовська, буд.10/8, )

про визнання протиправними дій та скасування припису №898 від 25.09.2019, постанови №185 від 17.10.2019,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконними дії відповідача щодо проведення перевірки позивача та винесення за її результатами припису про усунення порушень вимог законодавства від 25.09.2019 №898 та постанови про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 17.10.2019 №185;

- визнати незаконними та скасувати припис про усунення порушень вимог законодавства від 25.09.2019 №898 та постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 від 17.10.2019 №185.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 04.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про проведення перевірки з численними порушеннями законодавства про захист прав споживачів, безпідставність та надуманість висновків про наявність порушень, зафіксованих в акті перевірки, що свідчить про необхідність скасування оскаржуваних припису і постанови.

Згідно відзиву на позовну заяву, Головне управління під час перевірки діяло в межах та у спосіб передбачений законодавством України. На думку відповідача, Головним управлінням було дотримано вимоги щодо проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) під час перевірки позивача, а тому оскаржувані припис та постанова є правомірними та скасуванню не підлягають.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.04.2019 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 укладено договір-замовлення №1929, предметом якого є виготовлення товару (весільна сукня) на замовлення замовника.

Згідно специфікації до договору, споживачем сплачено кошти в сумі 6070 грн., з яких 4000 грн. - попередня оплата, 420 грн. - оплата за підшив, 1650 грн. - сплачено за аксесуар (фата весільна).

У зв`язку з претензіями до наданого за умовами договору товару, споживач ОСОБА_2 звернулась з заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві.

25.09.2019 Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві, на підставі наказу №4525 від 18.09.2019, направлення №3629 від 19.09.2019, проведена позапланова перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі звернення гр. ОСОБА_4 .

За результатами позапланової перевірки складено акт №4525-1 від 25.09.2019.

В ході проведення заходу посадовими особами Головного управління виявлено наступні порушення:

- суб`єктом господарювання при наданні послуги споживачу гр. ОСОБА_4 відповідно договору замовлення від 11.04.2019 безоплатно не усунені недоліки у виконаній роботі (наданій послузі) які викладені у претензіях споживача, гр. ОСОБА_4 від 12.05.2019 та 19.07.2019, що є порушенням п. 1 ч.3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

- суб`єктом господарювання при розрахунках із споживачем не забезпечено надання квитанції за формою № ПО-13-1, що є порушенням п.2.9 Інструкції щодо надання послуг з ремонту і пошиття швейних і хутряних виробів, виробів із шкіри, головних уборів, Затвердженої Наказом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення 27.08.2000 № 20; п. 9 Правил побутового обслуговування населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1994 № 313.

25.09.2019 Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві складений припис №898 про усунення порушень вимог законодавства, яким ФОП ОСОБА_1 приписано: 1. Усунути порушення вимог законодавства про захист прав споживачів. 2. Про виконання припису та вжиті заходи надати інформацію Головному управлінню Держпродспоживслужби в м. Києві до 15.10.2019.

Постановою Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів», до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 104200 грн.

Не погодившись з винесеними відповідачем постановою та приписом, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

З приводу заявлених позивачем вимог стосовно визнання незаконними дії відповідача щодо проведення перевірки позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 877-V державним наглядом (контролем) є діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.04.2017 № 209, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.05.2017 за №604/30472, затверджено Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві, згідно із п. 1, п.п 11 п. 4 якого Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в місті Києві є територіальним органом Держпродспоживслужби, їй підпорядковане та відповідно до покладених на нього завдань забезпечує реалізацію державної політики, зокрема у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, а саме: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; приймає рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Згідно ч.1 ст. 6 Закону № 877-V, підставами для здійснення позапланових заходів, є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.7 Закону № 877-V для здійснення планового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою. Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Так, матеріалами справи підтверджено, що позапланову перевірку позивача призначено у зв`язку з надходженням заяви ОСОБА_4 , за погодженням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (лист від 31.08.2019 №3633-06/36306-03).

Позапланова перевірка ФОП ОСОБА_1 була проведена на підставі наказу відповідача від 18.09.2019 №4525 про проведення позапланового заходу (перевірку), а також направлення на проведення заходу від 19.09.2019 №3629, копія якого була вручена позивачу.

За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який, у відповідності до приписів ч. 6 ст. 7 Закону № 877-V, повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу (ч.7 ст. 7 Закону № 877-V).

Припис, згідно із ч. 8 ст.7 Закону № 877-V, є обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Згідно Порядку накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №1177, рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб`єкта господарювання та інших матеріалів, пов`язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Порядку, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономіки.

Аналіз наведених норм діючого законодавства та наявних в матеріалах справи доказів дає суду підстави дійти до висновку, що перевірка проведена посадовими особами відповідача у межах повноважень, визначених законом, із дотриманням порядку щодо підстав для її проведення та оформлення результатів, тобто процедурних порушень з боку посадових осіб відповідача судом не виявлено.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання незаконними дії відповідача щодо проведення перевірки позивача задоволенню не підлягають.

В свою чергу, розглядаючи правомірність висновків акту перевірки та винесених за її результатами оскаржуваних припису та постанови про накладення штрафу, суд зауважує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами перевірки Головним управлінням Держпродспоживслужби в місті Києві складено акт № 4525-1 від 25.09.2019, в якому встановлено порушення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 вимог п. 1 ч.3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», п.2.9 Інструкції щодо надання послуг з ремонту і пошиття швейних і хутряних виробів, виробів із шкіри, головних уборів, затвердженої Наказом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення 27.08.2000 № 20; п. 9 Правил побутового обслуговування населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1994 № 313.

Пунктом 1 ч.1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, визначальним у цій справі є встановлення обставин, які б підтверджували або спростовували те, що позивачем у спірному випадку було відмовлено споживачу у реалізації прав, які передбачені ч.3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідачем в ході перевірки встановлено, що у салоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_2 замовила пошиття весільної сукні та уклала з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір замовлення №1929 від 11.04.2019. За умовами договору ФОП ОСОБА_1 (за договором - продавець) мала поставити товар - сукню весільну, до 11.05.2019. Додатком до договору є специфікація, в який зазначені параметри замовлення та є відмітка про сплату споживачем коштів в сумі 6070 грн., з яких 4000 грн. - попередня оплата, 420 грн. - оплата за підшив, 1650 грн. - сплачено за аксесуар). Товар - весільна сукня, яку ФОП ОСОБА_1 надала Споживачеві, згідно із зазначеним договором мав дефекти та ознаки, що сукня не нова та була у вжитку, незважаючи на зазначені недоліки товару продавець - ФОП ОСОБА_1 попередньо сплачені кошти на вимогу Споживача повернути відмовилась, а також відмовилась надати споживачу фіскальний чек та накладну на пошиття сукні. Недоліки товару ФОП ОСОБА_1 усунуті не були, замість цього, споживачу було запропоновано укласти новий договір.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів визначено Законом України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-ХІІ (далі - Закон №1023-ХІІ).

Частиною 3 ст.10 Закону №1023-ХІІ, у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Судом встановлено, що для врегулювання наявного спору з ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 запропоновано споживачу пошиття нової сукні, про що сторонами було укладено договір-замовлення від 15.05.2019 №29/19.

Наведені обставини дають підстави суду стверджувати те, що споживач ОСОБА_2 , маючи право на свій вибір обирати варіант поведінки, погодилась на безоплатне усунення недоліків у виконаній ФОП ОСОБА_1 роботі у розумний строк шляхом укладення нового договору-замовлення, яким передбачалось пошиття нової сукні у визначені строки.

Письмова претензія споживача з вимогою повернення коштів датована 07.07.2019, після укладення договору від 15.05.2019 №29/19.

Подальша відмова споживача від умов укладеного договору від 15.05.2019 №29/19 цього факту не змінює.

З наведених підстав суд не вбачає в діях позивача порушень п. 1 ч.3 ст.10 Закону №1023-ХІІ та вважає, що останньою було прийнято заходи на усунення конфліктної ситуації, що суперечить висновкам перевірки про відмову споживачу в реалізації його прав.

На підставі наведених вище обставин, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані припис та постанова Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві винесені без урахування усіх обставин, що мають значення для їх прийняття, тобто є необґрунтованими, а, відтак, протиправними та підлягають скасуванню.

Принцип заснованості на законі дістав своє закріплення у ч.2 ст.19 Конституції України, в якій зазначається, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Інакше кажучи, межі діяльності суб`єктів публічної адміністрації обмежені положеннями законодавчих актів. Наведене конституційне положення є способом розширеного викладення принципу "дозволено тільки те, що прямо передбачено законом".

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Беручи до уваги наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).

З урахуванням часткового задоволення позовних вимоги, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору понесені позивачем у розмірі 1042 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77,241-246, 250, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Некрасовська, буд.10/8, ) про визнання протиправними дій та скасування припису №898 від 25.09.2019, постанови №185 від 17.10.2019, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про усунення порушень вимог законодавства №898 від 25.09.2019.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» №185 від 17.10.2019.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5.Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1042 (одна тисяча сорок дві) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Некрасовська, буд.10/8, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська