Справа № 380/9202/20
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Кузан Р.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/9202/20 пров. № А/857/13613/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Матковської З.М., Хобор Р.Б.

за участю секретаря судового засідання: Мельничук Б.Б.

апелянта: ОСОБА_1

представника апелянта: Шумелди Р.Р

представника апелянта: Слиш Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі № 380/9202/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій, рішень та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

23.10.2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Офісу Генерального прокурора в якому просив суд:

- визнати протиправними дії щодо атестації та врахувати результати атестації від 11.06.2020р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 11.06.2020р. №29 третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про неуспішне проходження атестації.;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 12.06.2020р. третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур., яке викладене у протоколі №21-з, про відмову у задоволенні заяви про повторне складення іспиту;

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2021р. позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував рішення від 11.06.2020р. №29 третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

В задоволені решти позовних вимог суд відмовив.

30.06.2021р. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/9202/20 виправлено допущену описку у повному тексті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2021р. шляхом зазначення дати рішення « 10 червня 2021р.» замість вказаного « 09 червня 2021р.».

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянти ОСОБА_1 та Офіс Генерального прокурора подали апеляційну скаргу, в якій зазначають, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт ОСОБА_1 просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2021р. у справі № 380/9202/20 в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині. Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора просив суд, залишити без задоволення.

Представник апелянта Офісу Генерального прокурора Слиш Г.С. в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила суд, залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді прокурора відділу забезпечення представництва в суді Управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Львівської області, що підтверджується службовим посвідченням №051364.

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» усі працівники органів прокуратури підлягають проходженню атестації на підставі Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора України №221 від 03.10.2019р.

10.10.2019р. позивач подав заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію, в зв`язку з чим його допущено до проходження атестації прокурорів.(т.1 а.с.14).

Графіком атестації прокурорів ОСОБА_1 призначено іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора на 03.03.2020р.

02.03.2020р. позивач повідомив кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур про неможливість прибути 03.03.2020р. для проходження атестації, оскільки перебуває на стаціонарному лікуванні, що підтверджується листком тимчасової непрацездатності та просив перенести складання іспиту на іншу дату. ( т.1 а.с.16-21).

Кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур задовольнила заяву ОСОБА_1 та перенесла дату іспиту на 11.06.2020р.

Позивач 11.06.2020р. прибув для складання іспиту, зареєструвався та склав іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки.

Суд першої інстанції із пояснень позивача та змісту протоколу №21-з від 12.06.2020р. засідання третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур встановив, що перед складанням іспиту ОСОБА_1 прийшов до аудиторії, де працювала кадрова комісія, та попередив, що у нього гіпертонічна хвороба та перебуває на лікарняному. Під час складання іспиту позивач у зв`язку з поганим самопочуттям просив члена робочої групи, який був присутній в аудиторії, принести води. Однак, відповідно до умов та правил складання іспиту та у зв`язку з тим, що в аудиторії не було води, останньому відмовлено у його проханні. ( т.1 а.с. 152)

Із змісту інформації яка наведена у відомості про результати тестування на знання та вміння у застосуванні закону на відповідність здійснювати повноваження прокурора, ОСОБА_1 отримав 57 балів, що є менше прохідного балу (70 балів) для успішного складання іспиту (т.1 а.с.34-59).

Після складання іспиту, 11.06.2020р. позивач подав голові третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур заяву (вх.№78), в якій повідомив, що хворіє гіпертонічною хворобою ІІ ступеня. Починаючи з 09.06.2020р. перебуває на лікарняному у зв`язку з гіпертонічним кризом. Під час іспиту стан здоров`я його погіршився, підвищився артеріальний тиск (180/100) та почалась тахікардія, у зв`язку з чим останній не міг зосередитись та обдумано давати відповіді на тестові питання. Після іспиту ОСОБА_1 звернувся за медичною допомогою до чергового лікаря в приміщенні де проходив іспит та прийняв медичні препарати, такі як: «каптопрес», «анаприлін», «корвалол» та отримав внутрішньом`язево ін`єкцію «магнезії».

Крім цього, ОСОБА_1 повідомив, що перед початком іспиту він попереджав кадрову комісію що з 09.06.2020р. перебуває на лікарняному. Перед іспитом до лікаря не звертався, оскільки не знав про присутність чергового лікаря в приміщенні, де проходив іспит. Також позивач повідомив що він вже звертався з заявою про перенесення іспиту у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Тому, останній вважав, що у разі повторної неявки він буде визнаний таким, що не пройшов атестацію, а тому прибув на іспит. До заяви долучив копію листка непрацездатності та довідку від лікаря. У зв`язку з цим останній просив кадрову комісію повторно допустити його до складання іспиту після закінчення лікування. (т.1 а.с. 144)

Із змісту протоколу №12-і від 11.06.2020р., Рішення №29 від 11.06.2020р. «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні законну, відповідності здійснювати повноваження прокурора» видно, що третя кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур керуючись п.п. 13,17 розділу 2 «Прикінцеві і перехідні положення», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи прокуратури», п.6 розділу 1 п.5 розділу 2 Порядку проходження прокурорами атестації № 221 від 03.10.2019р., дійшла висновку, що за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, прокурор відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Львівської області Макогон Ю.І набрав 57 балів, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту, а тому не допускається до проходження наступних етапів атестації. (т.1 а.с.151)

В Протоколі №21-з від 12.06.2020р. засідання третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур видно, що розглянуто заяву ОСОБА_1 про повторне складення іспиту за результатами якого прийнято рішення про відмову в задоволенні такої. Зокрема, комісія дослідила обставини, викладені в заяві позивача, однак визнала їх несуттєвими та такими, що не можуть братись до уваги при прийнятті рішення за результатами атестації. ( т.1 а.с. 152)

Щодо рішення від 11.06.2020р. №29 третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора». (т.1 а.с. 34)

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відсутність в Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та Порядку проходження прокурорами атестації який затверджений наказом Генерального прокурора України №221 від 03.10.2019р. процедури розгляду заяв (скарг) прокурора на рішення кадрової комісії, прийнятого за наслідками атестації не може бути підставою для не розгляду таких, а також не надання на них відповідей. Діяльність будь-якого суб`єкта владних повноважень має бути відкритою та підзвітною, а отже такий суб`єкт зобов`язаний реагувати на скарги шляхом перевірки їх змісту на надання відповідної відповіді.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта Офісу Генерального прокурора, що у відомості про результати тестування, зафіксовані дані про проходження позивачем першого етапу атестації та будь-яких зауважень щодо процедури та порядку складення у графі «Примітка» останній не вказав. Оскільки, відомість є документом ознайомчого (інформативного характеру) та відсутність зауважень щодо процедури проведення атестації не може свідчити про відсутність зауважень у особи яка проходить зауважень взагалі.

В п.2 Порядку проходження прокурорами атестації який затверджений наказом Генерального прокурора України №221 від 03.10.2019р. визначено, що у разі наявності зауважень щодо процедури атестації прокурор звертається до голови або секретаря кадрової комісії, а не зазначає їх у відомості чи іншому документі. Таким правом ОСОБА_1 скористався.

Водночас, апеляційний суд відхиляє доводи вищевказаного апелянта про те, що суд не наділений повноваженнями здійснювати оцінку рішенням кадрових комісій за результатами атестації.

Так, в силу приписів пп.2 п.19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Крім того, в п.6 розділу V Порядку проходження прокурорами атестації який затверджений наказом Генерального прокурора України №221 від 03.10.2019р. (далі Порядок № 221 ) визначено, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посади, тобто спричиняє для особи негативні юридичні наслідки у вигляді її звільнення з публічної служби.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

ч1.ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Тобто, спори щодо оскарження рішень кадрових комісій про неуспішне проходження прокурорами атестації належать до компетенції адміністративних судів.

Таким чином, під час розгляду та вирішення адміністративної справи суд наділений усією повнотою повноважень щодо перевірки оспорюваного рішення суб`єкта владних повноважень не лише на предмет його законності. Тобто, чи було таке рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

В п.12 Порядку роботи кадрових комісій №233, який затверджений Наказом Генерального прокурора України ( далі Порядок № 233) передбачено:

«Рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати «за» чи «проти» рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.

Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття».

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, на ту обставину, що оцінка рівня професійної компетентності прокурора, володіння практичними уміннями та навичками проводиться на підставі :

-виконаного письмового практичного задання;

-проходження тестування на знання та вміння у застосуванні закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора.

-проходження тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки ( п.12 розділ 4 Порядку № 221)

В п.5 розділу І Порядку №221 видно, що предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

За змістом п.5 та п.п.3 п.6 розділу І Порядку №221 встановлення рівня професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок) та перевірка дотримання ним професійної етики та доброчесності мають різні критерії. Ухвалюючи рішення про неуспішне проходження атестації з підстав недостатнього рівня професійної компетентності прокурора, чи за наявності сумнівів у його доброчесності та професійної етики, комісія має зазначити на чому базуються такі висновки, тобто обґрунтувати своє рішення належним чином.

У даному випадку, колегія суддів враховує постанову Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 9901/641/18, в якій суд зазначив, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Категорія «внутрішнє переконання» по суті виражає психологічно-суб`єктивну впевненість особи у відповідності власної оцінки об`єктивно існуючих обставин чи фактів. Але для того, аби бути належним, внутрішнє переконання повинно відповідати певним вимогам, а саме: виходити з усебічного, повного та об`єктивного розгляду усіх матеріалів.

Про дотримання членами Комісії означеної процедури свідчитиме належна мотивація його висновку: встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення кожного з перелічених у Главі ІІ Положення № 143/зп-16 (п.п. 1-10) питань; покликання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення; оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосовуються процедура оцінювання; норми права, що застосовані, і ті, що не застосовані, з викладенням мотивів їх незастосування.

І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган державної влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення від 01.07.2003р. у справі «Суомінеен проти Фінляндії» № 3780001/97, п.36).

Наведення мотивів ухваленого рішення є об`єктивною і формальною гарантією, якої вимагає пункт 45 Висновку № 1 КРЄС».

Із змісту п. 11 Порядку проходження прокурорами атестації який затверджений наказом Генерального прокурора України №221 від 03.10.2019р. видно, що у виключних випадках в тому числі за станом здоров`я допускається можливість кадровій комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур перенести дату іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Разом з тим, даний Порядок № 221 визначає вичерпний перелік підстав для відмови у задоволенні заяви про перенесення дати іспиту, а саме: не надання документального підтвердження інформації про поважні причини, порушення строку подання заяви та не зазначення у заяві поважних причин.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що третя кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур при винесені оспорюваного рішення не дослідила ту обставину, що з 09.06.2020р. ОСОБА_1 перебував на лікарняному зв`язку із гіпертонічним кризом про що попередив працівників комісії. Під час іспиту 11.06.2020р. стан здоров`я позивача погіршився, підвищився артеріальний тиск (180/100) та почалась тахікардія, у зв`язку з чим останній не міг зосередитись та обдумано давати відповіді на тестові питання. Після іспиту ОСОБА_1 звернувся за медичною допомогою до чергового лікаря в приміщенні де проходив іспит та прийняв медичні препарати, такі як: «каптопрес», «анаприлін», «корвалол» та отримав внутрішньом`язево ін`єкцію «магнезії».

Крім того, як вірно встановив суд першої інстанції, що обставини на які покликався позивач перед складенням іспиту 11.06.2021р. досліджувались третьою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур лише 12.06.2020р. Тобто, після прийняття оспорюваного рішення про неуспішне проходження атестації.

Вказані обставини не зміг спростувати апелянт Офіс Генерального прокурора. Зокрема, що позивач під час проходження іспиту мав проблеми із здоров`ям та не мав можливості у зв`язку із цим належно пройти тестування, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями медичних документів в яких зафіксовано стан здоров`я останнього.

Також, необхідно зауважити, що в частині судового контролю за дискреційними адміністративними актами ЄСПЛ виробив позицію, згідно з якою, за загальним правилом, національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» від 31 липня 2008 року, рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» від 22 листопада 1995 року, рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру» від 21 липня 2011 року, рішення у справі «Путтер проти Болгарії» від 02 грудня 2010 року).

Крім того, виходячи з практики ЄСПЛ, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі «Волохи проти України» від 02 листопада 2006 року, рішення у справі «Malone v. United Kindom» від 02 серпня 1984 року).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення від 11.06.2020р. №29 третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, оскільки прийняте суб`єктом владних повноважень в особі Офісу Генерального прокурора не у спосіб визначений законами та Конституцією України. Дане рішення не може вважатись мотивованим та таким що прийняте з урахуванням усіх обставин, а тому є передчасним. При цьому, тимчасова непрацездатність позивача об`єктивно могла вплинути на результати іспиту, що не спростував апелянт.

Щодо рішення третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 12.06.2020р., яке викладене у протоколі №21-з, про відмову у задоволенні заяви про повторне складення іспиту.

Суд першої інстанції із пояснень позивача та змісту протоколу №21-з від 12.06.2020р. засідання третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур встановив, що перед складанням іспиту ОСОБА_1 прийшов до аудиторії, де працювала кадрова комісія, та попередив, що у нього гіпертонічна хвороба та він перебуває на лікарняному. Під час складання іспиту позивач у зв`язку з поганим самопочуттям просив члена робочої групи, який був присутній в аудиторії, принести води. Однак, відповідно до умов та правил складання іспиту та у зв`язку з тим, що в аудиторії не було води, останньому відмовлено у його проханні

В п.7 Порядку проходження прокурорами атестації який затверджений наказом Генерального прокурора України №221 від 03.10.2019р. №221, повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Отже, позивач дотримав вимоги п.11 вказаного Порядку №221 та повідомив комісію про намір скласти іспит, а також про поважність причини неможливості його складання.

Тобто, ОСОБА_1 зі своє сторони вчинив дії по повідомленню комісії про погіршення самопочуття під час складення іспиту та потребі у медичній допомозі. Проте, відповідач не прийняв рішення про перенесення іспиту на іншу дату в зв`язку перебування позивача на лікуванні, чим позбавив права останнього на складання іспиту не в період тимчасової непрацездатності що об`єктивно могло вплинути на результати іспиту, що не спростував апелянт.

Із змісту ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України, ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" видно, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі по тексту також ЄСПЛ).

ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За сталою практикою Європейського Суду, приватне життя "охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру" (див. п. 25 "C. проти Бельгії" від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)).

Тобто, ст.8 Конвенції "захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом" (див. п. 61 рішення Суду у справі "Pretty проти Сполученого Королівства" (справа № 2346/02, ECHR 2002)).

Поняття "приватне життя" не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру. Адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (див. п. 29 рішення Суду у справі "Niemietz проти Німеччини" від 16 грудня 1992 року). Таким чином, обмеження, встановлені щодо доступу до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя" (див. п. 47 рішення Суду у справі "Sidabras and Dћiautas проти Латвії" (справи № 55480/00 та № 59330/00, ECHR 2004) і п.п. 22-25 рішення Суду у справі "Bigaeva проти Греції" від 28 травня 2009 року (справа 26713/05)). Крім того, зазначалося, що звільнення з посади становило втручання у право на повагу до приватного життя (див. п.п. 43-48 рішення Суду у справі "Ozpinar проти Туреччини" від 19 жовтня 2010 року (справа № 20999/04)).

За усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, втручання вважатиметься "необхідним у демократичному суспільстві" для досягнення законної мети, якщо воно відповідає" нагальній суспільній необхідності", та, зокрема, якщо воно є пропорційним переслідуваній законній меті. Хоча саме національні органи влади здійснюють початкову оцінку необхідності втручання, остаточна оцінка щодо відповідності та достатності наведених підстав для втручання, залишається предметом вивчення Суду на відповідність вимогам Конвенції (див., наприклад, рішення у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" [ВП] (Chapman v. the United Kingdom) [GC], заява № 27238/95, пункт 90, ЄСПЛ 2001).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 12.06.2020р., яке викладене у протоколі №21-з, про відмову у задоволенні заяви позивача про повторне складення іспиту, оскільки не може вважатись мотивованим та таким що прийняте з урахуванням усіх обставин. Дане рішення не відповідає критеріям обґрунтованості, безсторонності, а тому є передчасним. При цьому, тимчасова непрацездатність позивача об`єктивно могла вплинути на результати іспиту, що не спростував апелянт.

Висновки колегії судді узгоджуються з правовою позицією яка викладена в Постанові Верховного Суду від 31.03.2021р. у справі № 580/2357/20.

Інші доводи які викладені в апеляційних скаргах не спростовують висновки колегії суддів та в іншій часині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 317 КАС України визначено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними та скасування рішення третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 12.06.2020р. яке викладене в протоколі № 21-з про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про повторне складення іспиту слід скасувати та прийняти у цій частині нову постанову про задоволення позову в цій частині. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Керуючись ст.ст.243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі № 380/9202/20 в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними та скасування рішення третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 12.06.2020р. яке викладене в протоколі № 21-з про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про повторне складення іспиту скасувати та прийняти у цій частині нову постанову про задоволення позову в цій частині.

Визнати протиправним та скасувати рішення третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 12.06.2020р. яке викладене в протоколі № 21-з про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про повторне складення іспиту.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі № 380/9202/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді З. М. Матковська
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 06.12.2021р.