Справа № 152/1417/21
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/1417/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 грудня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/1417/21

Провадження №2-а/152/27/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з особливостями, встановленими ст.ст.268-271, 286 КАС України для розгляду термінових справ, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАА №111825 від 04.11.2021 року,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1.Виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області із означеним адміністративним позовом до УПП в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАА №111825 від 04.11.2021 року.

В позові ОСОБА_1 просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАА №111825 від 04.11.2021 року, винесену поліцейським 3 батальйону 1 взводу Управління патрульної поліції в Миколаївській області інспектором поліції Окольниковим С.П. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.; справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП від 04.11.2021 року закрити; відшкодувати судовий збір у сумі 454 грн. з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 04.11.2021 року він керував транспортним засобом в складі тягача марки MAN TGX 26.480 з номерним знаком НОМЕР_1 з напівпричепом марки TAD CLASSIC 30-3 з номерним знаком НОМЕР_2 .

04.11.2021 року його було зупинено поліцейським 3 батальйону 1 взводу УПП в Миколаївській області інспектором поліції Окольниковим Сергієм Павловичем та винесено відносно нього постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №111825 від 04.11.2021 року.

Підставою для винесення вище вказаної постанови поліцейський вказує вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, зокрема, дослівно: «04.11.2021 о 22 год. 00 хв., Миколаївська область Новоодеський район, А/Д Н-24, 188 км., керуючи вищевказаним тз, перевозив вантаж техніку, ширина якого перевищує 2,6 м., відхилився від маршруту згідно дозволу №2021-440 НГ, чим порушив п.п.22.5 ПДР порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових ТЗ автомобільними дорогами, вул., або залізничними переїздами».

Поліцейським накладено на нього адміністративне стягнення штраф у розмірі 510 гривень.

Оскільки, в процесі складання постанови у нього не було можливості надати письмові пояснення щодо наявності дозволу та дозвільних габаритів, це змусило його дослівно «отримати постанови з метою їх оскарження у встановленому Законом порядку».

Позов про оскарження постанови ним подається в останній день оскарження. Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки адміністративного правопорушення не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні, працівники поліції не в повній мірі встановили необхідні для вирішення справи обставини, а висновки, які надали працівники поліції, не відповідають обставинам справи, тому, дослівно «ці постанови підлягають скасуванню».

04.11.2021 року він здійснював перевезення вантажу відповідно до узгодженого дозволу №2021-440 НГ від 28.10.2021 року з терміном дії з 01.11.2021 року по 31.11.2021 року на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Під час зупинки та винесення оскаржуваної постанови ним були надані поліцейському для перевірки всі необхідні документи, зазначені в п.2.1. ПДР України, зокрема і дозвіл №2021-440 НГ від 28.10.2021 року, відповідно до якого він має право на перевезення вантажу, параметри якого не більше: ширина 3,49 м., довжина до 24 м., висота до 4,49 м., загальною вагою до 52,00 т., навантаження на найбільш навантажену вісь 11т., і вантаж може виступати за задній габарит ТЗ не більше 3,5 м.

Відтак, він здійснював перевезення вантажу відповідно до погодженого з Національною поліцією дозволу, рухався по визначеній в дозволі автодорозі Н-24, на якій і був зупинений поліцейським.

Поліцейські в постанові не вказали фактичні габарити ТЗ з вантажем, що могло б надати підстави вважати наявність порушення.

Також, працівниками поліції не надано жодних доказів дотримання процедури здійснення габаритно-вагового контролю у спеціально відведеному місці, в тому числі, певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам із складенням відповідного документу.

Тому вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів перевищення ТЗ габаритних параметрів, встановлених законом.

Відповідно до абзацу 17 п.1.10 ПДР «габаритно-ваговий контроль перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю».

Відповідно до п.3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 року №1007/1207, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансбезпеки та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Крім того, існує Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879.

Великовагові та великогабаритні транспортні засоби транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (вісі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (п.1 Порядку №879).

Вимірювання (зважування) процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (вісі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (підп.2 п.2 Порядку №879).

В підп.6 п.2 Порядку №879 вимірювальним і зважувальним обладнанням вважаються технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.

В п.6 Порядку №879 зазначено, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Отже, вважає, що працівники поліції мали право провести лише документальну перевірку.

Відповідно до п.п.16, 18, 19 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних документальний, точний контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Згідно з п.20 Порядку №879, за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до п.п.4-8 п.4 Порядку №1007/1207, посадові особи Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансбезпеки щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю; реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Пунктом 25 Порядку №879 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів складають акт за формою, встановленою Мінінфраструктури, з оперативним повідомленням відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху.

Тому вважає, що доказом того, що транспортний засіб, яким він керував, належить чи не належить до категорії великогабаритних, є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансбезпеки: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Проте, дослівно «в постановах, що оскаржуються», відсутні посилання на вищезазначені документи, а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено, у тому числі здійснено із дотриманням відповідної процедури.

Відповідно до п.п.12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинно утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до п.п.7-9 п.2 Порядку №879, місце здійснення габаритно-вагового контролю спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю позначене відповідними дорожніми знаками та розташоване поблизу проїзної частини дороги відокремлене місце для здійснення контролю навантаження на вісь (осі) транспортних засобів, загальна маса та/або габарити яких перевищують установлені параметри, де розташовані спеціальні службові приміщення, споруди з вимірювальним і зважувальним обладнанням, а також майданчики для зберігання вантажів та стоянки транспортних засобів.

Пересувний пункт габаритно-вагового контролю спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками.

Отже, габаритно-ваговий контроль здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні стаціонарні та пересувні пункти, тоді як фактична зупинка ТЗ була здійснена на узбіччі дороги при відсутності стаціонарного чи пересувного пунктів, лише за наявності автомобіля поліції, до того ж, вимірювання, з використанням відповідного обладнання взагалі не відбувалось, що він вважає грубим порушенням Порядку №879.

Просить вважати, що перевірка габаритних розмірів ТЗ інспектором поліції та працівниками Укртрансбезпеки не виконувалася.

На його переконання, матеріали справи не містять достатніх, належних доказів перевищення вантажем, який він перевозив, нормативно встановлених параметрів, що потребують погодження маршруту.

Позивач вважає, що відповідач порушив вимоги ст.ст.247, 251, 280, 283 КУпАП.

Посилання на докази у оскаржуваній постанові немає.

У п.7 постанови як додаток зазначено «відеозапис ВМ4022», проте, не зазначено жодної інформації та не міститься посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Позивач вважає, що постанова не містить належних та допустимих доказів у зв`язку із тим, що не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Також, позивач вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватися на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.132-1 КУпАП, порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами , вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян-суб`єктів господарської діяльності у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з Приміткою до даної статті, дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів.

З наведених підстав вважає, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

При вирішенні спору позивач покликається на норми ст.ст.247, 251, 265-2, 283, 284, 287, 288 КУпАП, ст.ст.2, 6, 77, 160, 161, 194, 259, 262, 121 КАС України, ст.ст.3, 7, 8, 11, 17 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність», п.п.1, 2, 12, 13 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, будучи належним чином повідомленим про його дату, час та місце (а.с.33, 34, 52), у п.1 прохальної частини позовної заяви позивач просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.8).

2. Виклад заперечень відповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції.

Відповідач Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції скористався своїм правом на подання відзиву на позов, та 07.12.2021 року на електронну адресу суду надіслав відзив від 03.12.2021 року на позов ОСОБА_1 з додатками (а.с.36-43, 44-51), у строки, встановлені КАС України, враховуючи, що ухвала суду про відкриття провадження у справі з пропозицією подати відзив на позов у п`ятнадцятиденний строк з моменту її отримання, отримана відповідачем 24.11.2021 року (а.с.35).

Відповідач просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

УПП у Миколаївській області ДПП не визнає позовної заяви ОСОБА_1 , вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з наступних причин.

Під час патрулювання 04.11.2021 року поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону №3 УПП в Миколаївській області ДПП інспектором поліції Окольніковим С.П. було виявлено порушення Правил дорожнього руху України, зокрема, водій сідлового тягача MAN TGX 26.480 з державним номерним знаком НОМЕР_1 з напівпричепом TAD CLASSIC 30-3 з державним номерним знаком НОМЕР_2 рухався по автодорозі Н-24 (Миколаїв-Благовіщенськ (через Вознесенськ) на 188 км. з порушенням правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, а саме, перевозив великогабаритний вантаж, відхилившись від маршруту, встановленого дозволом на перевезення великогабаритного вантажу №2021-440 НГ, чим порушив п.22.5 ПДР України.

Поліцейським було прийнято рішення про зупинку даного транспортного засобу, згідно з п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію». Поліцейський підійшов до водія, яким виявився позивач, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину зупинки і перевірки документів та висунув вимогу пред`явити документи, зазначені в п.п.2.1, 2.4 а) ПДР України на підставі ст.32 ЗУ «Про Національну поліцію», а також перелік документів, що водій зобов`язаний мати при перевезенні великогабаритного вантажу, відповідно до Постанови КМУ «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» №30 від 18.01.2001 року.

Встановивши факт відхилення від маршруту, встановленого у дозволі на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, тобто вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення пункту 22.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ст.132-1 КУпАП, поліцейським було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача.

Позивачу поліцейським було повідомлено, що розгляд справи за дане порушення буде проводитися на місці, було роз`яснено права особи, встановлені ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України, після чого винесено постанову серії БАА №111825, якою накладено стягнення на позивача в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень, відповідно до санкції статті.

Згідно зі ст.285 КУпАП, позивача було ознайомлено зі змістом постанови, та під підпис вручено копію документу.

Відповідач зазначає, що його обов`язок як суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою статті 77 КАС обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, що винесена компетентною службовою особою в межах своїх повноважень, письмовим рапортом інспектора, а також відеозаписами з нагрудного відеореєстратора поліцейського.

Відповідно до рапорту поліцейського, 04.11.2021 року під час несення служби на а/д Н-24 (Миколаїв-Благовіщенськ (через Вознесенськ) було помічено великовантажний транспортний засіб MAN TGX 26.480, з д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом TAD CLASSIC 30-3 з д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по зазначеній автодорозі між населеними пунктами с. Михайлівка та м. Нова Одеса зі сторони м. Вознесенськ в бік м. Миколаїв з порушенням правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, а саме, перевозив великогабаритний вантаж з відхиленням від маршруту, встановленого дозволом №2021-440 НГ на перевезення великогабаритного вантажу, згідно з яким за визначеним маршрутом водій повинен був з а/д Н-24 з`їхати на а/д Т-15-10 перед м. Южноукраїнськ і повернутись на а/д Н-24 безпосередньо в центрі м. Нова Одеса.

Інспектор Окольніков С.П. в повній мірі роз`яснив водію, яким виявився ОСОБА_1 , права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності визначені ст.ст.55, 56, 59, 63 Конституції Україні та ст.268 КУпАП та повідомив, що відносно нього буде винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.132-1 КУпАП, за порушення п.22.5 ПДР України.

Відповідно до ст.276 КУпАП, поліцейським було визначено місце розгляду справи на місці зупинки.

На відеозаписі «» в період часу, починаючи з 00:00:49 год., зафіксовано як інспектор роз`яснює водієві суть вчиненого правопорушення, повідомляє про розгляд справи, роз`яснює права.

На відеозаписі «» в період часу, починаючи з 00:00:05 год., зафіксовано як інспектор роз`яснює водієві маршрут, по якому він повинен був рухатися, відповідно до наданого дозволу, з чим останній погоджується. Далі, в період часу, починаючи з 00:08:35 год., можна побачити, що інспектор, закінчивши розгляд справи, запитує водія, чи зрозуміла йому суть його правопорушення, на що останній відповідає ствердно та отримує постанову під підпис.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до ЗУ «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 22.5 ПДР України встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно з п.4 Постанови Кабінету міністрів України від 18.01.2001 року «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до п.25 зазначених Правил, забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.

Відповідно до п.14 Правил, водії великогабаритних та великовагових транспортних засобів зобов`язані: дотримуватися визначеного маршруту; вживати необхідних заходів для безперешкодного та безпечною проїзду зустрічних транспортних засобів; періодично зупинятися у зручних місцях з метою надання можливості для обгону транспортними засобами, що рухаються позаду; не створювати перешкод для руху інших транспортних засобів.

Згідно із ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. До таких даних можуть належати показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідач вважає, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративною розслідування, які фіксуються.

Відповідачем надані до суду докази по справі, відеозапис з нагрудного відеореєстратору, письмовий рапорт поліцейського. Рапорт являється письмовим поясненням посадової особи (інспектора) безпосередньо керівництву стосовно обставин справи та несе в собі офіційний, доповідний характер. Аналізуючи рапорт поліцейського, вбачається, що письмові пояснення повністю збігаються з відеозаписом з нагрудного відеореєстратору, винесеною постановою, а отже, є стабільними та об`єктивними, тому рапорт необхідно вважати видом письмово доказу. Така позиція відповідача збігається з висновками колегій суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у справах №488/1360/16-а, №487/5095/16-а, №489/487/16- а, №490/6885/16-а, №487/5863/16-а.

Позивач наголошує, що працівники поліції в постанові не вказали фактичні габарити тз з вантажем, що могло б надати підстави вважати наявність порушення, та не надали жодних доказів дотримання процедури здійснення габаритно-вагового контролю у спеціально відведеному місці, в тому числі, певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам із складенням відповідного документу.»

Також, ОСОБА_1 у своєму позові посилається на те, що фактична зупинка ТЗ була здійснена на узбіччі дороги при відсутності стаціонарного чи пересувного пунктів, лише за наявності автомобіля поліції, до того ж, вимірювання, з використанням відповідного обладнання взагалі не відбувалося.

Ці ствердження відповідач вважає безпідставними оскільки патрульні поліцейські не здійснювали габаритно-вагового контролю, а лише, у відповідності зі ст.52 ЗУ «Про Дорожній рух», здійснили контроль за дотриманням законодавства у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та при виявленні порушення, а саме відхилення від маршруту, встановленого у Дозволі на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, розглянули справу та притягнули ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Для ознайомлення з автошляхами Південного регіону України, відповідач для повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, надає для ознайомлення «Додаток 1», «Додаток 2», на яких відтворено фактичний рух транспортного составу з негабаритним вантажем під керуванням водія ОСОБА_1 . Дослідивши вказані додатки, не складає труднощів встановити, що позивач рухався з відхиленням від зазначеного у дозволі №2021-440 НГ маршруту.

Дозвіл №2021 -440 НГ передбачає маршрут руху негабаритного составу «...виїзд на Н-24 - Н24 - виїзд на Т-15-10 Т15-10 виїзд на Н-24...» та жодним чином не допускає в`їзд на зазначену ділянку дороги. Тобто, з матеріалів справи можливо встановити, що позивач при здійсненні вказаного рейсу взагалі не виїжджав на автодорогу Т-15-10.

Також, відповідач зазначає, що на зворотній стороні бланку постанови про адміністративне правопорушення є повний перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, згідно з Наказом №1395 від 07.11.2015 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

У судове засідання представник відповідача не прибув, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.35, 52), проте, представник відповідача Паламарчук Н.Р., що діє на підставі довіреності від 29.12.2020 року (а.с.48), у відзиві просить розгляд справи проводити у відсутності представника УПП в Миколаївській області у зв`язку із віддаленістю місцезнаходження суду (а.с.43).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача.

1. В п. 1 позовної заяви позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с.8).

Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, позивач до суду не подавав.

2. У відзиві відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи у відсутності його представника (а.с.43).

Інших клопотань, пов`язаних з розглядом справи, відповідач до суду не подавав.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Ухвалою суду від 18.11.2021 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАА №111825 від 04.11.2021 року, відкрито провадження у справі; розгляд адміністративної справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з особливостями, встановленими для розгляду термінових адміністративних справ ст.ст.268-271, 286 КАС України; судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням сторін призначено на 07.12.2021 року о 13 годині у залі судових засідань №3 Шаргородського районного суду Вінницької області (вул. Героїв Майдану, 231, м. Шаргород, Вінницька обл.); запропоновано відповідачеві у строк, що не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам, встановленим статтею 162 КАС України, в тому числі, на електронну адресу суду (а.с.20-21).

2. У зв`язку із неприбуттям у судове засідання позивача та представника відповідача, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (а.с.33, 34, 35, 52), суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності учасників справи, що відповідає положенням ч.3 ст.268 КАС України.

ІV. Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка аргументів позивача, відповідача, висновок суду про те, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких має місце звернення до суду, мотиви такого висновку.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли публічно-правові відносини з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що 04.11.2021 року о 22:10 годині у Новоодеському районі Миколаївської області, на 188 км. автодороги Н-24, поліцейським батальйону патрульної поліції в Миколаївській області Окольниковим С.П. відносно позивача ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №111825, згідно з якою на позивача ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. (п.6 постанови) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, зокрема, за те, що він, керуючи транспортним засобом MAN TGX 26.480 з державним номером НОМЕР_1 з напівпричепом TAD CLASSIC 30-3 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , що належить ПП «Транс-Авто-Д», 04.11.2021 року о 22 годині 00 хвилин у Новодеському районі Миколаївській області, на 188 кілометрі автодороги Н-24, перевозив великогабаритний вантаж (техніку), ширина якого перевищує 2,6 м., відхилившись від маршруту, встановленого дозволом Національної поліції №2021-440 НГ, чим порушив п.22.5 ПДР України» (п.5 оскаржуваної постанови) (а.с.10). При цьому, у п.5 оскаржуваної постанови також зазначено транспортний засіб, яким керував позивач, марка, модель, реєстраційний номер, належність), MAN TGX 26.480, н.з. НОМЕР_1 , марка і модель напівпричепа TAD CLASSIC 30-3, номерний знак НОМЕР_2 , належність транспортного засобу ПП «Транс-Авто-Д».

Так, відповідно до п.6 оскаржуваної постанови, прийняте поліцейським рішення про вид адміністративного стягнення та сума штрафу: «510 грн.».

В додатку до даної постанови у п.7 зазначено відеозапис на нагрудну відеокамеру поліцейського ВМ 4022 і його зазначення у постанові є правомірним, згідно із ч.3 ст.283 КУпАП, оскільки це є зазначенням технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, про що також зазначено у відзиві відповідачем.

Вказані судом факти підтверджуються належно засвідченою копією примірника постанови, що оскаржується, який знаходиться у позивача (а.с.10).

Підставою для винесення вказаної постанови став розгляд поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону № 3 УПП в Миколаївській області ДПП інспектором поліції Окольниковим С.П. справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, що вбачається із постанови.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Частиною 2 ст.283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно з ч.3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Оскаржувана постанова відповідає вимогам ч.ч.2, 3 ст.283 КУпАП, оскільки містить всі необхідні реквізити та відомості, передбачені вказаною нормою.

Оскаржувана постанова підписана особою, яка її склала, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності (а.с.10).

Протокол про адміністративне правопорушення не складався, оскільки із постанови про адміністративне правопорушення не вбачається, що вона винесена на підставі розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, а також не вбачається, що ОСОБА_1 при складанні постанови про адміністративне правопорушення оспорював факт вчинення адміністративного правопорушення, або заявляв клопотання, в тому числі, про дослідження доказів, оспорював розгляд справи на місці зупинки.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 при складанні постанови роз`яснено його права, порядок оскарження постанови, ним отримано її копію (а.с.10).

Встановлені судом обставини підтверджуються також оглянутим під час судового розгляду відеозаписом, згідно із яким здійснювалося фіксування факту адміністративного правопорушення і який надісланий відповідачем разом із відзивом на електронну адресу суду (а.с.51).

Також, з оглянутого судом безпосередньо відеозапису фільмування адміністративного правопорушення вбачається, що поліцейський при перевірці Дозволу НПУ №2021-440 НГ роз`яснив ОСОБА_1 , що він повинен був з автодороги Н-24 з`їхати на автодорогу Т-15-10 перед м. Южноукраїнськ і повернутися на автодорогу Н-24 в центрі м. Нова Одеса, тоді як він рухався по автодорозі Н-24, що не передбачено Дозволом. При цьому, позивач не оспорював факт вчинення адміністративного правопорушення та не оспорював розгляд справи на місці зупинки.

Відповідно до вимог ч.ч.2-5 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки позивач при складанні постанови про адміністративне правопорушення не оспорював факт вчинення адміністративного правопорушення та не оспорював розгляд справи на місці зупинки, оскільки доказів на підтвердження таких обставин не надано, а навпаки, підписано ним постанову та отримано її, то підстави для складання протоколу відсутні.

З позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 04.11.2021 року не вчиняв правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, при цьому останній зазначає, що поліцейським не вказані в постанові фактичні габарити транспортного засобу з вантажем, що мало б, на його переконання, надати підстави для підтвердження наявності порушення, а також, зазначає, що працівником поліції не надано жодних доказів дотримання процедури здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу у спеціально відведеному місці, не складено відповідних документів, у зв`язку із чим вважає, що відсутні докази вчинення адміністративного правопорушення.

Суд вважає помилковими вказані ствердження позивача з огляду на таке.

Згідно з диспозицією ч.1 ст.132-1 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною нормою КУпАП настає за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, адміністративне правопорушення полягає у тому, що позивач, керуючи транспортним засобом, вагові або габаритні параметри якого перевищують нормативні, відхилився від маршруту, встановленого у дозволі №2021-440 НГ, який видано НПУ (а.с.10).

Тобто правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 , не пов`язується із перевищенням ним при керуванні транспортним засобом габаритних та/або вагових параметрів, а пов`язується з тим, що він відхилився від маршруту, встановленого у дозволі №2021-440 НГ, який видано НПУ, тобто порушив правила проїзду великогабаритного і великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами.

Відтак, безпідставним є ствердження позивача у позові про те, що, згідно із приміткою до ст.132-1 КУпАП, він не підлягає адміністративній відповідальності за вказаною нормою.

Також, суд вважає помилковим ствердження позивача у позовній заяві, що відсутні належні та допустимі докази перевищення транспортним засобом габаритних параметрів, встановлених законом, з огляду на таке.

Позивачем до позовної заяви додано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу MAN TGX 26.480 з номерним знаком НОМЕР_1 , який є вантажним сідловим тягачем-Е, власна вага якого 8210 кг, повна маса якого 26000 кг (а.с.15), та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу причепа TAD CLASSIC 30-3, номерний знак НОМЕР_2 , власна вага якого 14000 кг, а повна маса якого 44000 кг (а.с.16).

Проаналізувавши вказані документи щодо реєстрації транспортного засобу з причепом вбачається, що їх фактична маса в сукупності перевищує 40 т.

Пунктами 2, 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами встановлено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Тобто вагові параметри керованого позивачем автомобіля з вантажем перевищують встановлені у п.22.5 ПДР України, тому він відноситься до великогабаритних транспортних засобів.

До того ж, позивач додав до позовної заяви дозвіл №2021-440 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, що виданий відділом безпеки дорожнього руху Управління безпеки дорожнього руху ДПП НПУ, затверджений начальником Управління безпеки дорожнього руху ДПП 28.10.2021 року, строк дії якого з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року, та з якого видно, що транспортному засобу MAN з номерним знаком НОМЕР_1 з причепом TAД, номерний знак НОМЕР_2 , що перевозить вантаж «Техніка», дозволено рух по встановленому маршруту, тобто, згідно із вказаним дозволом, транспортний засіб з причепом, яким керував ОСОБА_1 , Національною поліцією вже віднесено до ТЗ, вагові та габаритні параметри яких перевищують нормативні, при цьому, у п.1 цього дозволу якраз і зазначені габаритні та вагові параметри транспортного засобу, які перевищують встановлені законом параметри.

При наявності вказаного дозволу суд вважає безпідставним ствердження позивача у позові про те, що, згідно із приміткою до ст.132-1 КУпАП, він не підлягає адміністративній відповідальності за вказаною нормою.

Так, відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, згідно з п.2 яких встановлено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Підпунктами 4, 12 пункту 2 вказаного Порядку встановлено, що, дозвіл на рух єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов; погодження маршруту великовагових та великогабаритних транспортних засобів документ, що видається дорожніми, комунальними, залізничними та іншими підприємствами і організаціями, який підтверджує можливість безпечного проїзду маршрутом. Погодження маршруту великовагових та великогабаритних транспортних засобів є підставою для видачі дозволу на рух.

Пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою КМУ №30 від 18.01.2001 року, встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб (п.25 Правил).

Як встановлено судом, ПП «ТРАНС-АВТО-Д», яке перевозить вантажі вказаним транспортним засобом MAN з номерним знаком НОМЕР_1 з причепом TAД, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 , видано дозвіл №2021-440 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, що виданий відділом безпеки дорожнього руху Управління безпеки дорожнього руху ДПП НПУ та затверджений начальником Управління безпеки дорожнього руху ДПП 28.10.2021 року та строк дії якого з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року, згідно з яким вказаному транспортному засобу, що перевозить вантаж «ТЕХНІКА», дозволено рух лише по встановленому маршруту, зокрема, за маршрутом: ПП «Ягодин» М07 - об`їзна Ковеля виїзд на М19 М19 - об`їзна Луцька М19 виїзд на M06 М06 об`їзна Рівне М06 об`їзна Новоград-Волинського М06 об`їзна Житомира М06 об`їзна Коростишева М06 виїзд на Т10-19 Т10-19 Бишів виїзд на Р04 Р04 виїзд на Р19 Р19 Митниця виїзд на М05 М05 об`їзна Білої Церкви М05 виїзд на Н24 Н24 виїзд на Т15-10 Т15-10 виїзд на Н-24 Н24 виїзд на М14 М14 об`їзна Херсону М-14 виїзд на Р47 Р-47 Генічеськ та в зворотному напрямку (а.с.17).

Отже, судом встановлено, що у дозволі №2021-440 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, що виданий відділом безпеки дорожнього руху Управління безпеки дорожнього руху ДПП НПУ та затверджений начальником Управління безпеки дорожнього руху ДПП 28.10.2021 року та строк дії якого з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року, щодо транспортного засобу MAN з номерним знаком НОМЕР_1 з причепом TAД, номерний знак НОМЕР_2 , що перевозить вантаж «ТЕХНІКА», серед дозволеного маршруту проїзду відсутній дозвіл на проїзд автодорогою Н-24 на 188 км., зокрема, між населеними пунктами с. Михайлівка та м. Нова Одеса зі сторони м. Вознесенськ в бік м. Миколаїв, тоді як, згідно із визначеним Дозволом маршрутом водій повинен був з автодороги Н-24 з`їхати на автодорогу Т15-10 перед м. Южноукраїнськ і повернутись на автодорогу Н-24 безпосередньо в центрі м. Нова Одеса.

Вказана обставина підтверджується також додатками №№1, 2, які додані до відзиву і в яких на карті автомобільних шляхів Південного регіону України відтворено фактичний рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 (а.с.44-45).

Наведене свідчить, що позивач під час керування 04.11.2021 року транспортним засобом, відхилився від дозволеного НПУ маршруту.

Крім того, відповідач додав до відзиву відеозапис портативного відеореєстратора поліцейського, що зазначений у п.7 оскаржуваної постанови (а.с.51).

Оглянутий в судовому засіданні відеозапис, який зазначений у додатку до постанови, як доказ, підтверджує факт складення постанови щодо ОСОБА_1 у порядку, встановленому КУпАП.

Отже, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, а саме: порушення правил проїзду великогабаритного і великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами та вулицями, зокрема, з відхиленням від маршруту, встановленого дозволом НПУ, підтверджено належними та допустимими доказами.

Так, згідно з вимогами ч.3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити в тому числі, відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію …

Отже, оскаржувана постанова, яка містить вказані реквізити, є належним та допустимим доказом, яким зафіксовано правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , та транспортний засіб під його керуванням, який зафіксовано саме в момент вчинення порушення.

Також, суд вважає безпідставним ствердження позивача у позові про те, що відсутні докази перевищення вантажем, який він перевозив, нормативно встановлених параметрів, які потребують погодження маршруту, оскільки таке погодження вже надане НПУ у вигляді дозволу №2021-440 НГ, затвердженого 28.10.2021 року щодо автомобіля перевізника ПП «ТРАНС-АВТО-Д», яким ОСОБА_1 керував 04.11.2021 року, зокрема, щодо транспортного засобу MAN з номерним знаком НОМЕР_1 з причепом TAD, номерний знак НОМЕР_2 , що перевозить вантаж «Техніка», тобто транспортний засіб уже визнаний НПУ таким, вагові та габаритні параметри якого перевищують нормативні.

Таким чином, суд вважає, що позивач не довів відсутність факту вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП щодо перевезення великогабаритного вантажу з відхиленням від маршруту, встановленого у дозволі.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд констатує, що проаналізовані докази, зокрема засвідчена копія постанови про адміністративне правопорушення, засвідчена копія дозволу НПУ, засвідчені копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу та напівпричепа, схема відтворення відповідачем фактичного руху транспортного засобу під керуванням позивача, які досліджені судом, встановлюють наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП та винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні.

Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП та про наявність події і складу адміністративного правопорушення під час керування позивачем 04.11.2021 року о 22 годині транспортним засобом MAN з номерним знаком НОМЕР_1 з причепом TAD, номерний знак НОМЕР_2 на 188 кілометрі автодороги Н-24.

Відтак, судом встановлено, що постанова серії БАА №111825 від 04.11.2021 року, винесена службовою особою відповідача відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, оскільки, відповідно до вимог ст.280 КпАП України, ґрунтується на повно з`ясованих обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КУпАП визначено поняття адміністративного правопорушення, а саме, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що інспектор поліції при складанні постанови керувався належними та допустимими доказами, зокрема, наявним дозволом НПУ на проїзд велигобаритного/великовагового транспорту №2021-440 НГ, у якому відсутній дозвіл на проїзд на 188 кілометрі автодороги Н-24, зокрема, між населеними пунктами с. Михайлівка та м. Нова Одеса зі сторони м. Вознесенськ в бік м. Миколаїв.

Так, ст.72 КАСУ встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 73-76 КАСУ встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами 1, 2, 4 ст.77 КАСУ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин… Докази суду надають учасники справи.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах адміністративної справи.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови серії БАА №111825 від 04.11.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, оскільки відповідач, згідно з вимогами ч.2 ст.71 КАС України, у відзиві довів правомірність прийнятого його службовою особою рішення, зсилаючись на додані докази, а також ті самі докази, що і позивач (постанову у справі про адміністративне правопорушення, дозвіл НПУ), зазначаючи про відсутність у позивача відповідного дозволу НПУ на проїзд транспортним засобом під його керуванням саме на 188 кілометрі автодороги Н-24, зокрема, між населеними пунктами с. Михайлівка та м. Нова Одеса зі сторони м. Вознесенськ в бік м. Миколаїв.

Зважаючи на зазначені обставини суд не погоджується з твердженням позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, а тому не вбачає порушення його прав чи інтересів відповідачем, за захистом яких має місце звернення до суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений позивачем у позові та відповідачем у відзиві, а також докази, констатує той факт, що позивачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тоді як відповідачем спростовано позовні вимоги.

Таким чином, ОСОБА_1 не доведено факту порушення його прав з боку відповідача.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Встановленим судом фактам відповідають публічно-правові відносини з приводу рішень, дій суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, що регулюються КАС України, КпАП України.

Відповідно до ст.ст.2, 5, 6, 8, 19, 20, 72-77, 241, 242, 245, 246, 250, 251, 257, 268-271, 286 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача-суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п.1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

VІ. Висновки суду, розподіл судових витрат

Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Виходячи з аналізу доказів, адміністративного законодавства, яке підлягає застосуванню при вирішенні вказаного спору, КАС України, суд вважає, що права позивача не порушені відповідачем, оскільки судом встановлено та підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що складена посадовою особою відповідача поліцейським УПП в Миколаївській області Окольниковим С.П. постанова в справі про адміністративне правопорушення серії БАА №111825 від 04.11.2021 року, відповідає вимогам КУпАП.

Оскільки відповідачем, відповідно до вимог ст.72 КАС України, спростовано доводи позивача про його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, то постанова в справі про адміністративне правопорушення серії БАА №111825 від 04.11.2021 року, винесена відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП і про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. відповідає вимогам законодавства, тому вона не підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення не підлягає закриттю.

За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, то не підлягає відшкодуванню сплачений ним при зверненні до суду судовий збір.

Керуючись ст.ст.2, 5, 6, 8, 9, 19, 20, 72-77, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 251, 257, 268-271, 286 КАС України, на підставі ст.ст.6, 7, 9, 251, 252, 254, 280, 283, 287, 289, 293 КпАП України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Київській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАА №111825 від 04.11.2021 року відмовити.

Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КАС України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч.2 ст.295 КАС України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 цього Кодексу (ч.3 ст.295 КАС України).

Повне рішення складено 07.12.2021 року.

Суддя: