Справа № 260/92/19
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження в адміністративній справі

02 грудня 2021 рокум. Ужгород№ 260/92/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дору Ю.Ю.,

за участю секретаря судових засідань Кустрьо В.М.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача Васильєв А.А.;

представника відповідача Петрова О.М.;

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовною заявою акціонерного товариства «Ужгородський Турбогаз» до Головного управління державної податкової служби у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Ужгородський Турбогаз» звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області яким просило суд: 1) визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області від 26 жовтня 2018 року: № , в частині зменшення суми від`ємного значення податку на прибуток у розмірі 142 363 625,00 грн. за 2015 рік., 971 187, 00 грн. за 2016 рік.; № , яким збільшено суму грошового зобов`язання по ПДВ на суму 180 807,00 грн. за податковим зобов`язанням та 45 202,00 грн. за штрафними санкціями, в частині 146 820,00 грн. податкового зобов`язання і 36 705,00 грн. штрафної санкції.; № , яким збільшено суму грошового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб на суму 41 171, 04 грн. податкових зобов`язань та 10292,85 грн. за штрафними санкціями.; № , яким нараховано пеню за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД в сумі 420940407,02 грн.; № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 85254,95 грн. за штрафними санкціями та 352,36 грн. пені; 2) стягнути на користь позивача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2020 року, позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області від 26 жовтня 2018 року: - № , в частині зменшення суми від`ємного значення податку на прибуток у розмірі 125 123 429,77 грн.; - № , яким нараховано пеню за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД в сумі 420 940 407,20 грн.; - № , в частині яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 85 254,95 грн.

11 серпня 2021 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області задоволено частково. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2020 року скасовано в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.10.2018 № та № , а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2020 року залишено без змін.

26 серпня 2021 року справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду, та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано на розгляд судді Дору Ю.Ю.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року позов було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

02 листопада 2021 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшло клопотання відповідача, про закриття провадження у справі, з підстав того, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що розгляд справи належить здійснювати в межах господарського судочинства.

Представник відповідача у підготовчому засіданні подане клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити.

Позивач у підготовчому засіданні проти поданого клопотання не заперечив, разом з тим просив суд дану справу передати для розгляду в Господарський суд Закарпатської області.

У підготовчому засіданні, врахувавши висновки Верховного суду викладені у Постанові від 11.08.2021 року у даній справі, судом протокольною ухвалою було визначено суб`єктний склад учасників справи, а саме - Головне управління державної податкової служби у Закарпатській області визначено виключно як відповідач. Відповідно, встановлено відсутність третьої особи в даній справі.

Розглянувши клопотання Головного управління державної податкової служби у Закарпатській області про закриття провадження у даній справі, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить висновку про задоволення вказаної заяви, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Ухвалою Господарського суду Закарпатської області відкрито провадження у справі про банкрутство від 04.12.2018 N 907/665/18 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Полімер-Техніка" до публічного акціонерного товариства "Ужгородський Турбогаз" про банкрутство, код 001536008.

Великою Палатою Верховного суду винесено постанову від 21 вересня 2021 року у справі № 905/2030/19 (905/1159/20), в якій сформовано висновок щодо предметної юрисдикційності спорів із майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства.

Так Верховний Суд зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Визначене Конвенцією поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Суди повинні керуватися принципом визначеності і не допускати наявності проваджень, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета судами різних юрисдикцій.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі N 910/8729/18.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Разом з тим відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Банкрутством як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені спеціальним Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), прийнятим відповідно до Закону України від 18 жовтня 2018 року N 2597-VIII та введеним в дію з 21 жовтня 2019 року.

Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо).

Особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою як найповнішого задоволення у ній вимог кредиторів - приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній КУзПБ.

Зокрема, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство наступає строк виконання всіх зобов`язань боржника, що має наслідком обов`язок усіх конкурсних (забезпечених) кредиторів пред`явити вимоги до боржника, а їх задоволення може здійснюватися лише у порядку, передбаченому КУзГТБ, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом; провадження у справі про банкрутство юридичної особи не підлягає зупиненню (частини чотирнадцята, сімнадцята статті 39 КУзПБ); активи боржника, що перебувають у податковій заставі, можуть бути звільнені господарським судом з податкової застави, про що виноситься ухвала у судовому засіданні за участю контролюючого органу, уповноваженого відповідно до ПК України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень (частина десята статті 41 КУзПБ).

Отже, при врегулюванні відносин неплатоспроможності законодавець відійшов від принципу їх розподілу за ознаками наявності у сторони (кредитора боржника) владних повноважень чи свободи волевиявлення, що характерно для цивільних правовідносин, об`єднавши їх в єдине провадження у справі про банкрутство з огляду на необхідність формування єдиного реєстру грошових вимог кредиторів та задоволення їх згідно з визначеною законом черговістю та пропорційністю. Зазначене дозволяє ефективно захистити право особи (кредитора, боржника) в межах одного судового провадження, уникаючи розподілу його на способи захисту, характерні для окремих юрисдикцій (адміністративної чи цивільної).

Застосувавши принцип концентрації у справі про банкрутство ряду майнових та немайнових спорів, КУзПБ розширив підсудність господарському суду спорів, які виникають у відносинах неплатоспроможності боржника та які раніше розглядалися судами інших юрисдикцій.

Відповідно до частини другої статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ПІК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Частиною третьою статті 7 КУзПБ визначено процесуальні наслідки щодо необхідності надіслання до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство та який розглядає спір по суті, матеріалів справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, статтею 7 КУзПБ як процесуальним законом змінено юрисдикцію розгляду ряду спорів фізичних осіб - боржників щодо їх майна, які раніше розглядалися у цивільних судах, а також віднесено до господарської юрисдикції ряд інших спорів юридичних осіб, які стосуються майна боржника (юридичної чи фізичної особи), зокрема й тих, які виникають з кредиторами - контролюючими органами щодо сплати податків та зборів.

Так, абзацом четвертим частини другої статті 7 КУзПБ передбачено, що у разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

Такі повноваження суду характерні для адміністративного судочинства, яким розглядаються спори осіб із суб`єктами владних повноважень.

Отже, законодавцем наділено господарські суди у справі про банкрутство повноваженнями щодо розгляду спору між боржником та суб`єктом владних повноважень за правилами офіційного з`ясування всіх обставин справи, характерними для розгляду адміністративних спорів (щодо виявлення та витребування доказів з ініціативи суду), що не передбачено загальними нормами ГПК України.

За висновком Верховного Суду, з прийняттям КУзПБ законодавець змінив правила визначення юрисдикції таких спорів, сконцентрувавши розгляд усіх майнових та ряду немайнових вимог в межах однієї судової процедури банкрутства в судах господарської юрисдикції, задля повного та комплексного вирішення усіх правових проблем неплатоспроможної особи (як фізичної, так і юридичної), яка може бути визнана банкрутом (ліквідована) за наслідком такої процедури, що матиме наслідком закриття (припинення) провадження з розгляду спорів у всіх інших юрисдикційних органах з вимогами до неї.

Спір за позовом боржника про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є майновим за своєю правовою природою, оскільки за наслідком його розгляду в податкового органу може виникнути право на стягнення з боржника певної грошової суми (майнове право), яка в розумінні статті 190 ЦК України є майном боржника. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 травня 2020 року у справі N 1340/3510/18 (пункти 77, 81), Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 05 липня 2019 року у справі N 826/17147/18 (пункти 17,18).

Отже, вимога особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення як майновий спір боржника, підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство з визначенням юрисдикційності розгляду такого спору господарському суду.

Ініціювання поза справою про банкрутство, у межах якої суд розглядає спори про розмір грошових вимог до боржника, ще однієї справи в суді іншої юрисдикції стосовно наявності (відсутності) податкового боргу, визначеного у податковому повідомленні-рішенні, є неефективним як для захисту прав кредитора, так і для захисту прав боржника.

Одночасний розгляд в судах різної юрисдикції спорів, судові рішення у яких впливають на визначення розміру грошових вимог до боржника, може зумовлювати необхідність зупинення провадження у справі про банкрутство цього боржника, що прямо забороняє КУзПБ.

Крім того, такий одночасний розгляд може ускладнити формування реєстру вимог кредиторів через необхідність перегляду за нововиявленими обставинами у справі про банкрутство відповідних судових рішень про результат розгляду спірних вимог кредитора. Саме тому процедура розгляду спору щодо оскарження податкового повідомлення-рішення є ефективним способом захисту прав боржника у спорі з уповноваженим державою органом щодо розміру спірної заборгованості такого органу та здійснюється у межах процедури банкрутства відповідного боржника.

Велика Палата Верховного Суду, визначаючи юрисдикційність спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, уже неодноразово зазначала про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватно-правових відносин) щодо майна боржника в межах процедури банкрутства. Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі N 904/1693/19, від 15 січня 2020 року у справі N 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі N 918/335/17, від 15 травня 2019 року у справі N 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі N 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справі N 289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі N 289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі N 289/2210/17, а також у постановах Верховного Суду від ЗО січня 2020 року у справі N 921/557/15- г/10, від 06 лютого 2020 року у справі N 910/1116/18, від 12 січня 2021 року у справі N334/5073/19.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення у справу про банкрутство, реалізувати свої права та отримати задоволення своїх вимог.

КУзПБ та ГПК України є нормативними актами рівної юридичної сили - процесуальними законами, які мають визначену законодавцем сферу правового регулювання.

Отже, у випадку колізії норм між статтею 7 КУзПБ та статтею 20 ГПК України повинні застосовуватися ті процесуальні норми, які прийняті пізніше.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у правовідносинах щодо визначення розміру податкових зобов`язань боржника у справі про банкрутство шляхом оскарження рішення податкового органу з 21 жовтня 2019 року підлягають застосуванню положення статті 7 КУзПБ, які визначають юрисдикцію розгляду таких спорів у межах провадження у справі про банкрутство у господарському судочинстві.

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 45 КУзПБ до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються у межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

Отже, з прийняттям КУзПБ законодавець відніс до юрисдикції господарського суду у справі про банкрутство як розгляд спорів боржника з конкурсними кредиторами, так і розгляд його спорів з поточними кредиторами (частина друга статті 7, абзац третій частини восьмої статті 45 КУзПБ), на відміну від попереднього регулювання Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та процесуальними кодексами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

П. 2 ч. 2 ст. 183 КАС України визначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що даний спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства, а позивачу для захисту своїх прав та інтересів в спірних правовідносинах необхідно звернутися з позовом до господарського суду.

Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись статтями 183,189, 238, 248 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника Головного управління державної податкової служби у Закарпатській області про закриття провадження у даній справі - задовольнити.

Провадження в адміністративній справі № 260/92/19 за позовною заявою акціонерного товариства «Ужгородський Турбогаз» до Головного управління державної податкової служби у Закарпатській області - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарських судів.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст ухвали складено та підписано 06.12.2021 року.

СуддяЮ.Ю.Дору