Справа № 440/3490/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 р. Справа № 440/3490/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2021, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 07.07.21 року по справі № 440/3490/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просив суд першої інстанції:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №92 від 30 березня 2021 року щодо зменшення при перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 90 % до 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно із довідкою Донецького апеляційного суду про суддівську винагороду від 03.03.2020 № 3.11-14/124/2020 без обмеження граничного розміру з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок його бюджетних асигнувань на його користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 908, 00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області на виконання судового рішення у справі №440/5167/20 здійснено перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020, проте під час його проведення територіальний орган Пенсійного фонду зменшив відсотковий розмір зазначеної соціальної виплати з 90 відсотків до 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Позивач вважає, що при здійсненні перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 19.02.2020 відповідачем порушено вимоги законодавства України, у зв`язку з чим неправомірно визначено відсоткове значення щомісячного довічного грошового утримання виплачується судді у відставці, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення з 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 19 лютого 2020 року здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Донецького апеляційного суду №3.11-14/124/2020 від 03 березня 2020 року в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції ухвалити нове рішення суду, яким скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 по справі №440/3490/21, а позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що оскаржуване ним рішення суду першої інстанції, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 полягає в порушеннях та неповному дослідженні судом при розгляді справи норм матеріального і процесуального права, які регулюють данні правовідносини. Зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області застосовуючи 50% при перерахунку пенсії позивачу діяло в межах та в спосіб визначений чинним законодавством. Окрім того, не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо зарахування стажу роботи судді у відставці ОСОБА_1 періоду проходження строкової військової служби та періоду роботи на посадах слідчого та начальника слідчого відділення, оскільки ст.137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виключний перелік посад, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді. Вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому зазначаючи про те, що вимоги, викладені відповідачем в його скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, прохав скаргу відповідача залишити без задоволення, а його скаргу, як позивача, задовольнити. Прохав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, а також, викладені у цьому відзиві заперечення на скаргу відповідача вважати підтвердженими і вважати їх за його пояснення щодо суті апеляційних вимог.

Крім того, ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року про часткове задоволення його адміністративного позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. Ухвалити нове рішення, яким визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення йому, ОСОБА_1 , своїм рішенням № 92 від 30 березня 2021 року при перерахунку основного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 відсотків на 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести йому, ОСОБА_1 , перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки Донецького апеляційного суду №3.11-14/124/2020 від 03.03.2020 року про суддівську винагороду станом на 18.02.2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року. Стягнути з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на його, ОСОБА_1 користь судові витрати у цій справі, які складаються із судового збору у розмірі 908,00 грн. за подання до суду першої інстанції позову та із судового збору у розмірі 1362,00 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції про часткове, а не повне задоволення, про що він просив суд у поданому адміністративному позові, є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, Конституції та Законів України, яке підлягає скасуванню з наступних підстав. Зазначає, що частково задовольнивши його позовні вимоги щодо неправомірності дій відповідача по зменшенню відсоткового визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 50% суддівської винагороди діючого судді, суд першої інстанції водночас неправомірно визнав безпідставними його аргументи про наявність в нього безумовного права на 90% від суддівської винагороди діючого судді розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зазначає, що суд першої інстанції взагалі проігнорував його доводи, які викладені в адміністративному позові, та не дав ніякої правової оцінки з приводу визначення судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідно від 17 липня та 26 вересня 2017 року щодо розміру його щомісячного грошового утримання судді у відставці. Вказує, що при перерахунку щомісячного довічного утримання змінною величиною є лише розмір складових суддівської винагороди, натомість відсоткове значення розміру щомісячного довічного утримання, яке обчислювалося при його призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним. Вважає, що суттєве зниження йому відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 відсотків на 50 відсотків суддівської винагороди діючого на відповідній посаді судді при проведенні відповідачем перерахунку на виконання судового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 р. є протиправним, а викладений у оскарженому рішенні суду першої інстанції висновок щодо відсутності жодної підстави для застосування отримуваних раніше на протязі майже чотирьох років, призначені відповідачем 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, є безпідставним. Вважає, що частково задовольнивши його позовні вимоги, визнавши право на 66% та відмовивши йому у задоволенні права саме на 90 відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, а рішення є таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, зазначаючи, що Головне управління, застосовуючи 50% при перерахунку пенсії позивача діяло в межах та спосіб, визначений чинним законодавством, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Позивач, у відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, прохав розгляд апеляційних скарг в судовому засіданні провести за його відсутності.

Відповідач про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг був повідомлений заздалегідь та належним чином.

Апеляційні скарги розглядаються у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст.229 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фону України в Полтавській області, де отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

03.03.2020 Донецьким апеляційним судом видано ОСОБА_1 довідку вих.№3.11-14/124/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до норм Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020.

Відповідно до вказаної довідки станом на 18.02.2020 суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 208 098,00 грн., у тому числі: посадовий оклад - 115 610,00 грн; доплата за вислугу років (80%) - 92 488,00 грн.

05.03.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фону України в Полтавській області із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі зазначеної довідки.

Рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №16 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 06 березня 2020 року № 29 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі заяви від 05.03.2020 та довідки №3.11-14/124/2020 від 03.03.2020.

Позивач не погодився з рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №16 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 06 березня 2020 року № 29 та звернувся до суду з позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі №440/5167/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 06 березня 2020 року №29. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Донецького апеляційного суду №3.11-14/124/2020 від 03 березня 2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

На виконання судового рішення у справі №440/5167/20, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 19 лютого 2020 року в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Не погодившись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення з 19 лютого 2020 року перерахунку йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до суду із позовною заявою у даній справі.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає повних 28 років, що дає право на перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно з довідкою Донецького апеляційного суду №3.11-14/124/2020 від 03 березня 2020 року в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а тому здійснюючи з 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідач діяв не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII від 02 червня 2016 року, та необґрунтовано.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII (далі по тексту - Закон №1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з ч.ч. 1-4 Закон №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Колегія суддів звертає увагу, що до 18 лютого 2020 року в Законі №1402-VIII діяла норма пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень, відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнав неконституційним.

Згідно з частиною 1 статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII Про Конституційний Суд України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020, Закон № 1402-VIII не містить норм, які по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці

Відповідно, на позивача розповсюджується загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

За Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (далі по тексту - Закон №2453-VI), який втратив чинність, грошове утримання судді обраховувалось з 15 мінімальних заробітних плат з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції (з урахування пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018).

Водночас, чинним Законом №1402-VIII визначені інші вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме:

- щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII);

- базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції) (ч. ч. 3, 4 ст. 135 Закону № 1402-VIII).

Закон №2453-VI втратив чинність, натомість, діючим Законом № 1402-VIII встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина 4 статті 142), відповідно посилання позивача про те, що розмір довічного грошового утримання є сталим та не може змінюватися колегія суддів оцінює критично.

Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20 (Пз/9901/5/20) дійшов висновку про наявність у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно положень Закону № 2453-VI, права (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України №1402-VIII.

Зважаючи на те, що чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом № 1402-VIII; розмір відсотку за Законом № 2453-VI).

Визначення відсотку розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на підставі норм Закону №1402-VIII не призводить до порушення статті 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач згідно норм Закону №1402-VIII, не є меншим ніж той, який був забезпечений позивачу на підставі положень Закону №2453-VI.

Отже, застосовуючи при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Донецького апеляційного суду №3.11-14/124/2020 від 03 березня 2020 року з 19 лютого 2020 року приписи ст.142 Закону №1402-VIII, а не приписи законів, які втратили чинність, відповідач діяв правомірно.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивач був звільнений з посади судді у грудні 2016 року, тобто до нього при звільненні була застосована норма Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII (в редакції, яка набрала законної сили 30.09.2016), яка (пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII) в подальшому була визнана неконституційною, а тому довічне грошове утримання судді відставці було визначено позивачу за неконституційною нормою. Відповідно, виходячи з рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 до позивача підлягає застосуванню норма ст.142 Закону №1402-VIII.

Вирішуючи питання щодо правильності розрахунку відповідачем стажу судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки Донецького апеляційного суду №3.11-14/124/2020 від 03 березня 2020 року з 19 лютого 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Колегія суддів враховує, що з огляду на постанову Київського районного суду від 17.07.2017 року по справі №552/4147/17 (залишену без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017), яка набрала законної сили 27.09.2017 р. позивачу було перераховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням 28 повних років стажу роботи судді.

Таким чином, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає повних 28 років, це дає право на перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно з довідкою Донецького апеляційного суду №3.11-14/124/2020 від 03 березня 2020 року в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2%х8 років, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді).

При цьому, надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , в якій останній зазначає про те, що частково задовольнивши його позовні вимоги, визнавши право на 66 відсотковий та відмовивши йому у задоволенні права саме на 90 відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, що мають значення для справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі; а також доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що при перерахунку щомісячного довічного утримання змінною величиною є лише розмір складових суддівської винагороди, натомість відсоткове значення розміру щомісячного довічного утримання, яке обчислювалося при його призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним, то колегія суддів вважає такі доводи скарги необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя.

Положеннями ст.142 Закону №1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Зазначена норма чітка, однозначна, зрозуміла та не вступає в колізію з іншими нормами.

Як вже зазначалося вище, Верховний Суд у зразковій справі №620/1116/20 дійшов висновку про наявність у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно положень Закону № 2453-VI, права (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України №1402-VIII.

На підставі викладеного, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом №1402-VIII; розмір відсотку за Законом № 2453-VI).

Відповідачем для обрахунку розміру щомісячного грошового довічного утримання судді у відставці визначено стаж роботи позивача на посаді судді 28 років.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки стаж роботи на посаді судді позивача в загальному розмірі складає повних 28 років, то це дає право на перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно з довідкою Донецького апеляційного суду №3.11-14/124/2020 від 03 березня 2020 року в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Щодо посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Полтави від 17.07.2017 (справа №552/4147/17), зазначаючи на те, що вже є встановленим той факт, що позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від суддівської винагороди, без обмеження такого утримання максимальним розміром, і наявність такого права не підлягає доказуванню то колегія суддів відхиляє такі посилання, оскільки для застосування розміру 90% відсотків суддівської винагороди суддів, який працює на відповідній посаді відсутні правові підстави, враховуючи те, що вказаний розмір був передбачений Законом №2453-VI, який втратив чинність в частині регулювання питань щомісячного грошового утримання суддів у відставці, натомість чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та їх відсотковий розмір для нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Також, колегія суддів зазначає, що в даному випадку у спірних правовідносинах питання стосується перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці за інший період ніж визначено в постанові Київського районного суду м. Полтави від 17.07.2017 по справі №552/4147/17, за іншим законодавством, яке має відмінне правове регулювання розміру довічного грошового утримання судді у відставці.

Окрім того, колегія суддів вважає передчасними вимоги позивача щодо незастосування до нього обмеження граничного (максимального) розміру при виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що таке обмеження буде застосовано пенсійним органом.

Додатково, колегія суддів вважає за необхідне зазначити щодо посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016.

Так, дане посилання є помилковим, оскільки вказане рішення Конституційного Суду України стосується іншого законодавства, ніж те, яке діяло на час спірних правовідносин та яке підлягає застосуванню у даній справі.

При цьому, в контексті вже зазначеного вище, колегія суддів зазначає, що відповідачем було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 19 лютого 2020 року в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (з врахуванням стажу роботи на посаді судді 18 років 03 місяці 02 дні), чим порушено приписи ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII.

Отже, здійснюючи з 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідач діяв необґрунтовано, не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та Законом №1402-VIII.

Відповідно, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про те, що відповідач застосовуючи 50% при перерахунку пенсії позивачу діяв в межах та в спосіб визначений чинним законодавством є помилковими.

Стосовно доводів апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, які стосуються незгоди з позицією суду першої інстанції щодо зарахування стажу роботи судді у відставці ОСОБА_1 періоду проходження строкової військової служби та періоду роботи на посадах слідчого та начальника слідчого відділення, оскільки ст.137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виключний перелік посад, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, зазначаючи при цьому, що чинним законодавством не передбачено врахування вищевказаних періодів до стажу роботи судді, а тому відсутні підстави для здійснення перерахунку позивачу у відсотковому значенні 66% від щомісячного грошового утримання судді у відставці, то колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки постановою Київського районного суду від 17.07.2017 року по справі №552/4147/17 (залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017), яка набрала законної сили було зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області при визначенні стажу ОСОБА_1 , який дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці зарахувати стаж його роботи що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 07.05.1972 року по 24.05.1974 року, роботу на посаді слідчого, начальника слідчого відділення органів внутрішніх справ з 20.07.1990 року до 11.09.1998 року. Висновок суду першої інстанції у даній справі про те, що оскільки стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає повних 28 років, то це дає право на перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно з довідкою Донецького апеляційного суду №3.11-14/124/2020 від 03 березня 2020 року в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді є правильним.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який з метою належного захисту прав позивача, враховуючи приписи ч.2 ст.9 КАС України, вийшов за межі позовних вимог, визнавши протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення з 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 19 лютого 2020 року здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Донецького апеляційного суду №3.11-14/124/2020 від 03 березня 2020 року в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін

Оскільки апеляційній скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з урахуванням вимог ст.139 КАС України, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі.

У зв`язку з зазначеним, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на його, ОСОБА_1 користь судові витрати у цій справі, які складаються із судового збору у розмірі 908,00 грн. за подання до суду першої інстанції позову та із судового збору у розмірі 1362,00 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) не підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, яке підлягає залишенню без змін, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн.

Відповідно до ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч. 5 ст.328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 по справі № 440/3490/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 06.12.2021 року