Справа № 160/16628/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
15.09.2021 представник позивача, адвокат Васильченко Олена Миколаївна звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби UA110130/2021/000048/1 від 12.05.2021р.
Ухвалою суду від 20.09.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
13.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідачем за результатами перевірки документів та відомостей, наданих до митного оформлення за МД №UA110130/2021/013084, проведеної у спосіб та з урахуванням положень статті 337 МКУ виявлено розбіжності та відсутність відомостей. Згідно з п.2.6 контракту від 01.07.2016 №010716, товар постачається на комерційних умовах поставки FOB Ningbo. Рахунок від 03.05.2021 NoUAIM0359429, виставлений компанією «СМА СіДжиЕМШиппінг Едженсіз Україна» не має посилань на договір, відповідно до якого виставлено даний рахунок; договірні відносини між даними підприємствами не підтверджено декларантом тим, що договір транспортування до митного оформлення не надано; згідно зазначеного рахунку, розрахунок транспортних витрат здійснено за курсом 1дол.США=28,0642 грн. Разом з тим, відповідно до курсу НБУ станом на дату видачі транспортного рахунку (03.05.2021) курс 1дол.США =27,75 грн. Таким чином, заявлений курс перерахунку валют не підтверджено документально; відповідно до зовнішньоекономічної угоди від 01.07.2016 No010716 «строки поставки і відвантаження кожної партії товару узгоджуються сторонами в специфікаціях або додатках до цього контракту». Отже, у відповідача при здійсненні митного контролю Товару, заявленого у МД №UA110130/2021/013084 були достатні правові підстави для запиту додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару. Однак, декларант листом від 12.05.2021 №16-051 підтвердив факт проведення консультацій та повідомив про неможливість надати додаткові документи. Враховуючи зазначені результати митного контролю, а також те, що позивач відмовився від надання додаткових документів, відповідачем було застосовано коригування митної вартості товарів заявлених за вказаною митною декларацією. Крім того, зазначили, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмір 6 000,00грн.
13.10.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримав свої обгрунтування викладені в позовній заяві.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між Ningbo Multi Channel Co, Ltd (Продавець) та ТОВ «Омега» (Покупець) було укладено контракт №010716 від 01.07.2016, згідно якого продавець зобов`язується в порядку та на умовах, встановлених Сторонами в даному Контракті, виготовити та поставити, а покупець прийняти та сплати товари, зазначені в Специфікації до даного Контракту, в подальшому товар.
Відповідно до п. 2.1. Контракту, ціни на Товар встановлюються в Специфікаціях до цього контракту в доларах США і включають в себе вартість Товару, упаковки, тари, маркування, товаросупровідних документів, зазначених в п.4.11 цього Контракту, навантаження на транспортний засіб, доставки до вказаного місця призначення згідно Інкотермс 2010, а також витрати з митного оформлення товарів в країні Продавця.
Згідно п. 2.2 продавець зобов`язується поставити покупцю товар загальною вартістю до 500000,00 доларів США згідно підписаним сторонами Специфікацій, які являються невід`ємною частиною даного контракту.
Пунктом 2.3. Контракту передбачено, що остаточна сума Контракту дорівнюватиме сумі всіх підписаних та оплачених Специфікацій за період його дії.
Відповідно до п. 2.6. Ціни на товар регулюються умовами FOB Нінбо Китай, у відповідності з умовами Інкотермс 2010, якщо інше не оговорено в Специфікації та Інкотермс.
З метою митного оформлення товару позивачем до митного органу подано електронну декларацію № UA110130/2021/013084 від 11.05.2021.
Для розмитнення вказаного товару Товариством до відповідача були надані наступні документи: зовнішньоекономічний контракт; специфікацію, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг, декларацію про походження товару, автотранспортну накладну, коносамент, рахунок-фактуру (інвойс), пакувальний лист, сертифікат якості, сертифікат походження товару.
Митну вартість товару позивачем було визначено відповідно до вимог п. 1 ч. 1ст. 57 Митного кодексу України- за основним методом, який встановленийст. 58 Митного кодексу України, а саме - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
Судом встановлено, що відповідачем, в рамках проведення консультацій, було направлено повідомлення Товариству, відповідно до змісту якого, були виявлені розбіжності у наданих позивачем документах, а саме:
-рахунок від 03.05.2021 NoUAIM0359429, виставлений компанією «СМА СіДжиЕМШиппінг Едженсіз Україна» не має посилань на договір, відповідно до якого виставлено даний рахунок;
- договірні відносини між даними підприємствами не підтверджено декларантом тим, що договір транспортування до митного оформлення не надано;
-згідно зазначеного рахунку, розрахунок транспортних витрат здійснено за курсом 1дол.США=28,0642 грн. Разом з тим, відповідно до курсу НБУ станом на дату видачі транспортного рахунку (03.05.2021) курс 1дол.США =27,75 грн. Таким чином, заявлений курс перерахунку валют не підтверджено документально;
- відповідно до зовнішньоекономічної угоди від 01.07.2016 No010716 «строки поставки і відвантаження кожної партії товару узгоджуються сторонами в специфікаціях або додатках до цього контракту. Проте, дана інформація відсутня у специфікації No93 від 15.03.2021р».
Зокрема, вказаним повідомленням у ТОВ «Омега» витребувано додаткові документи на підтвердження правомірності застосування обраного методу.
Листом від 12.05.2021 №16-051 від повноважного на здійснення зобов`язань з декларування митним органам України представника позивача - ТОВ «Гіперіон Д» відповідачу надано листа про неможливість надання уточнюючих документів в рамках консультації в десятиденний термін.
Так, Дніпровською митницею Держмитслужби (далі - відповідач) прийняте рішення про коригування митної вартості№ UA110130/2021/000048/1 від 12.05.2021, згідно яких митниця здійснила коригування митної вартості задекларованих товарів.
За наслідком прийняття рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем було відмовлено у прийнятті вказаних митних декларацій позивачу шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Вважаючи протиправним винесене рішення митного органу, позивач звернувся із позовом до суду.
Позивач не погодившись із вказаними рішеннями Відповідача щодо коригування митної вартості товарів та відмови в митному оформлені випуску товарів звернувся до суду із позовом.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогамст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.
Статтями 49,50 Митного кодексу України(далі -МКУ) визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Відповідно до ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цьогоКодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно приписів ч.1, ч.2 ст.53 МК Україниу випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостійстатті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Аналізуючи зміст викладеного, вбачається, що наведені норми Кодексу містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Вказана норма закону кореспондує з положеннями ч.3 ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Зазначене вище також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, вказане узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.
Згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Статтею 54 МК України закріплено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст. 58 цього Кодексу.
Зокрема, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу, застосовуються у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості, орган доходів і зборів, має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
З огляду на зазначене вище, виходячи з положень ч.3 ст.53, ч. ч. 1, 2, 4 - 6 ст.54, ст.58 МК Українивбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених уст. 58 МК України.
При цьому митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
У разі, якщо митним органом, будуть виявлені розбіжності в документах, ознаки підробки документів або виникне необхідність з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, законом надано право витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч.2 ст.53 МК України.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 року у справі № 815/2501/18, від 20.02.2018 в справі №809/1884/16, від 31.03.2015 в справі №21-127а15 та від 02.06.2015 в справі №21-498а15.
Як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів UA110130/2021/000048/1 від 12.05.2021, відповідачем відмовлено у застосуванні основного методу визначення митної вартості товарів та застосовано другорядний метод за ціною договору подібних (аналогічних) товарів посилаючись, зокрема, на наступне:
-рахунок від 03.05.2021 NoUAIM0359429, виставлений компанією «СМА СіДжиЕМШиппінг Едженсіз Україна» не має посилань на договір, відповідно до якого виставлено даний рахунок;
- договірні відносини між даними підприємствами не підтверджено декларантом тим, що договір транспортування до митного оформлення не надано;
-згідно зазначеного рахунку, розрахунок транспортних витрат здійснено за курсом 1дол.США=28,0642 грн. Разом з тим, відповідно до курсу НБУ станом на дату видачі транспортного рахунку (03.05.2021) курс 1дол.США =27,75 грн. Таким чином, заявлений курс перерахунку валют не підтверджено документально;
- відповідно до зовнішньоекономічної угоди від 01.07.2016 No010716 «строки поставки і відвантаження кожної партії товару узгоджуються сторонами в специфікаціях або додатках до цього контракту Проте, дана інформація відсутня у специфікації No93 від 15.03.2021р.
Для визначення числового значення митної вартості товару, позивачем було надано відповідачу, між іншим, рахунок UAIM0359429 та коносамент NBSL106643А.
Пунктом 2.6. Контракту №010716 від 01.07.2016 позивачем з продавцем товару погоджено визначення ціни товару на умовах FOB порт Нінбо відповідно до умов «Інкотермс -2010».
Вказаними умовами «Інкотермс-2010» під терміном FOB (Free on board, «франко борт», «вільно на борті») передбачено здійснення продавцем поставки товару покупцеві на борт судна та до порту, визначених покупцем, або забезпечення надання поставленого таким чином товару. Ризики втрати або псування товару переходять, коли товар знаходиться на борті судна, і з цього моменту усі ризики несе на собі покупець.
Аналізуючи вказану умову, суд доходить висновку, про відсутність перебування у будь-яких відносинах позивача безпосередньо із постачальниками вказаного товару від продавця до порту, через покладення обов`язків з поставки на продавця товару.
Вказана позиція узгоджується з практикою Верховного суду викладеної в постанові від 14.08.2018 року у справі №821/1617/17, від 21 лютого 2020 року у справі №813/1229/16.
Крім того, відповідач посилається на те, що розрахунок транспортних витрат здійснено за курсом 1дол.США=28,0642 грн., а не за курсом НБУ станом на дату видачі транспортного рахунку (03.05.2021) курс якого складав 1дол.США =27,75 грн.
Умовами рахунку UAIM0359429 не передбачно застосування саме курсу НБ України. Судноплавна компанія є комерційною установою і може застосовувати у своїй підприємницькій діяльность будь-який курс валют, а не тільки НБ України.
Згідно Постанови Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 13.03.2017 № 2 "Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року", у митних процедурах вимоги до доказів законом не врегульовано, тому до процедур митного контролю можуть бути за аналогією застосовані відповідні правила з адміністративного судочинства. Вимога належності доказів означає, що суб`єкт, який вирішує справу по суті, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару (п.п.1.3 п.1). До того ж, декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено (п.п.2.1 п.2).
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем надано усі документи, що підтверджують транспортні витрати та необхідні і достатні для визначення митної вартості товару відповідно до вимогст.53 Митного кодексу України.
Суд погоджується із доводами відповідача про те, що у специфікації №93 від 15.05.2021 року до Контракту дійсно не зазначені строки поставки та відвантаження кожної окремої партії товару, однак з наданих декларантом до митного оформлення документів в сукупності чітко вбачається, коли саме була здійснена поставка, й коли було здійснено відвантаження товару, у зв`язку з чим наведене зауваження митниці не може слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару та коригуванні митної вартості товару.
Відповідно до ч. 3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: для підтвердження митної вартості товару.
Проаналізувавши зміст викладених норм, суд робить висновок, що законом чітко встановлено умови, за наявності яких у відповідача виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.
В такому випадку, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів, виступає імперативною умовою.
В свою чергу, сумніви є обґрунтованими, якщо документи: містять розбіжності; наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, відповідач повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Суд зазначає, що відповідачем не було вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості до митної вартості товару, зокрема не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а також не зазначено чому саме з документів, які було подано декларантом, неможливим є встановлення даних складових.
Згідно з положеннями ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність",зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Згідно з положеннями ст.ст.179,189,190 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення; суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни; ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін; вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.
Отже, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару із застосування методу, закріпленого ст. 58 МКУ, тобто за ціною договору, а також фактична можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Частиною 3ст. 318 Митного кодексу України передбачено, митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Вказана норма, зокрема, відповідає стандартним правилам, закріпленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст.8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. В поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
При цьому, суд вказує, що приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару із застосуванням резервного методу, відповідачем не вказано, яким чином митну вартість товару визначено саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.
Крім того, відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів ніяким чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. А наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньою підставоюдля висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавстваУкраїни та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 2270,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 448035379 від 04.08.2021.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 2270,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 139, 242-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби UA110130/2021/000048/1 від 12.05.2021 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко