Справа № 320/9165/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року № 320/9165/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Ткачук Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.06.2021 №.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача, відповідач протиправно нарахував йому штрафні санкції рішенням від 25.06.2021 № за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії. Стверджує, що станом на момент винесення оскаржуваного рішення, був прийнятий Закон України «Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 04.12.2020 №1071-IX (далі - Закон №1071-IX), п.1 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень якого статтю 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР) доповнено частиною такого змісту: «Встановити, що ліцензії закладів громадського харчування на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, термін дії яких закінчився під час карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, вважаються такими, що продовжують свою дію на період карантину та обмежувальних заходів, а також протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення».

Також, позивач зазначив, що попередня ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №1903157 діяла з 05.07.2019 по 05.07.2020. У подальшому, знаючи про закінчення строку зазначеної ліцензії, відповідно до норм чинного законодавства він звернувся до контролюючого органу із відповідною заявою та квитанцією про сплату коштів за ліцензію на право роздрібної торгівлі №191 від 02.07.2020. Зауважив, що у зв`язку із карантинними обмеженнями, подача заяви відбувалась шляхом подачі її через відповідну скриньку, яка знаходилась у приміщенні контролюючого органу, у зв`язку з чим у нього відсутні будь-які відмітки, які би стверджували про вчасну подачу ним заяви та єдиним доказам є квитанція про сплату коштів за ліцензію на право роздрібної торгівлі №191 від 02.07.2020. Стверджує, що з невідомих для нього причин термін дії наступної ліцензії є 18.07.2020 по 18.07.2021.

Позивач вважає, що вчинив всі можливі щодо продовження ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями вчасно, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечував. Зазначив, що реалізація алкогольних напоїв згідно чеків реєстратора розрахункових операцій (далі - РРО) відбувалась в період з 06.07.2020 по 17.07.2020, в той час коли ліцензія №2003483 терміном дії з 18.07.2020 по 18.07.2021 ще не була діючою, а ліцензія №1903157 з терміном дії з 05.07.2019 до 05.07.2020 вже втратила чинність. Тому вважає, посилання позивача, на вжиття всіх необхідних заходів для пролонгації дії ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями необґрунтованими, оскільки ФОП ОСОБА_1 звернувся до контролюючого органу із заявою та квитанцією про сплату коштів за ліцензію з метою продовження її дії лише 02.07.2020. В свою чергу, податковим органом заяву розглянуто у встановлені терміни, а саме 10 днів з моменту отримання заяви про оплату за ліцензію з метою продовження.

Відповідач вказав, що посилання позивача на встановлені в Україні карантинні обмеження як на підставу звільнення від відповідальності за несвоєчасну пролонгацію діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями є безпідставним. Зауважив, що протиепідемічні заходи, що були визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та етапів послаблення протиепідемічних заходів», п.1 якої запроваджено карантин з 12.03.2020 по 22.05.2020, Останнє означає, що у ФОП ОСОБА_1 було достатньо часу для вжиття заходів для вчинення необхідних дій щодо пролонгації дії вищезазначеної ліцензії, а саме з 23.05.2020 по 25.06.2020.

Також відповідач вказав, що посилань позивача на Закон України від 04.12.2020 №1071-ХІ, яким внесено зміни, зокрема до Закону №481/95-ВР, а саме до ст. 18, яку доповнено частиною 30, відповідно до якої ліцензії закладів громадського харчування на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, термін дії яких закінчився під час карантину, вважаються такими, що продовжують свою дію на період карантину та обмежувальних заходів, зауважив, що такий Закон №1071-ХІ вступив в дію з 04.12.2020, вже після вчинення правопорушення, а тому не може регулювати відносини, які були встановлені 06.07.2020, а також спростовувати саме порушення.

Стверджує, що затримка у продовженні дії ліцензії трапилась не через карантинні обмеження, і не через затримку з боку податкового органу, а саме через бездіяльність з боку суб`єкта господарювання.

На думку відповідача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню.

У судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити даний адміністративний позов.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця: дата державної реєстрації: 09.04.1998, дата запису: 07.02.2007, номер запису: 0004359, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основним видом економічної діяльності позивача за кодом згідно з КВЕД є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Як вбачається із матеріалів справи, працівниками ГУ ДПС у Київській області на підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 01.06.2021 №965-п «Про проведення фактичних перевірок» та направлень на перевірку від 09.06.2021 №3906 та №3907 проведено фактичну перевірку павільйону-кафе, де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

В ході проведення фактичної перевірки перевіряючими встановлено факт реалізації позивачем алкогольних напоїв, а саме: згідно чеку РРО №5725 від 08.07.2020 реалізовано Сидр (500 мл.) за ціною 35 грн., чеку № 5717 від 07.07.2020 шампанське «Ореанда» (750 мл.) за ціною 135,00 грн., чеку №5708 від 06.07.2020 реалізовано пиво на розлив (Львівське) за ціною 30,00 грн., чеку №5703 від 06.07.2020 реалізовано горілку «Хлібний дар» (50 мл.) за ціною 12,00 грн. за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, чим порушено ст. 15 Закону №481/95-ВР.

За результатами проведеної фактичної перевірки 09.06.2021 працівниками ГУ ДПС у Київській області складено акт фактичної перевірки від 10.06.2021 №8615/1036/07/ (далі - Акт перевірки), у якому зафіксовані наступні порушення:

- п. 11. ст. 3 Закону України» Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995, зі змінами та доповненнями;

- ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995.

Надалі, на підставі Акта перевірки до ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ГУ ДПС у Київській області винесене податкове повідомлення-рішення (форма «С») № від 25.06.2021, яким застосовано штрафні санкції на суму 17000,00 грн. за порушення ст. 15 Закону №481/95-ВР.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи на підставі пп. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 ПК України мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

У пункті 61.1 статті 61 ПК України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.2 статті 62 ПК України здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому Законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Умови, порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок, строки проведення перевірок та оформлення їх результатів визначені статтями 75, 80, 81 ПК України.

Згідно з абз. 1 п. 75.1 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481/95-BP).

Так, відповідно до ч. 20 ст. 15 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Відповідно до ч. 29 ст. 15 Закону № 481/95-ВР ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).

У відповідності до абз. 6 ч.2 ст. 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Отже, до суб`єкта господарювання, у разі оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, застосовується штраф 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Судом встановлено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.06.2021 № на суму 17000,00 грн. прийнято відповідачем за порушення ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР, яке встановлено за результатами фактичної перевірки господарського об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .

Зокрема, у ході перевірки встановлено, що відповідно до чеків РРО №5725 від 08.07.2020, №5717 від 07.07.2020, №5708 від 06.07.2020, №5703 від 06.07.2020 встановлено роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії. Дія попередньої ліцензії закінчилася 05.07.2020. Нова ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями отримана терміном дії з 18.07.2020 по 18.07.2021, тобто у період з 06.07.2020 по 17.07.2020 у павільйоні-кафе була відсутня ліцензія на роздрібну торгівлю та у зазначений період здійснювалася реалізація алкогольних напоїв без наявності ліцензії.

Обґрунтовуючи протиправність спірного рішення, позивач вказує на те, що при його прийняття відповідачем не враховано ту обставину, що Законом України «Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 04.12.2020, строки дії ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, термін дії яких закінчився під час карантину, продовжуються на термін дії карантину.

Суд приймає до уваги доводи позивача, з огляду на таке.

Сторонами не заперечується, що позивачу була видана ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями у період з 05.07.2019 по 05.07.2020.

Під час проведення фактичної перевірки зафіксовано, що 06.07.2020, 07.07.2020, 08.07.2020 позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , реалізовано алкогольних напоїв згідно інформації РРО на загальну суму - 212,00 грн.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня до 22 травня 2020 року на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22.05.2020 до 22.06.2020 на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 01 серпня до 19 грудня 2020 року карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 та від 20.05.2020 №392.

04.12.2020 прийнятий Закон України «Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1071.

Цей Закон спрямований на підтримку у 2020-2021 роках застрахованих осіб та надання допомоги суб`єктам господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2.

Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень внесено зміни до таких законів України:

1) статтю 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (Відомості Верховної Ради України, 1995, №46, ст. 345 із наступними змінами) доповнено частиною такого змісту:

«Встановити, що:

ліцензії закладів громадського харчування на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, термін дії яких закінчився під час карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, вважаються такими, що продовжують свою дію на період карантину та обмежувальних заходів, а також протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення;

під час карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, а також протягом трьох місяців після його/їх закінчення, до закладів громадського харчування, які мають ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, не застосовуються положення частини сорок сьомої, сорок восьмої та абзацу четвертого частини сорок дев`ятої статті 15 цього Закону».

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що прийняттям Закону №1071 від 04.12.2020 строки дії ліцензій закладів громадського харчування на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, термін дії яких закінчився під час карантину, пов`язаних із поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, продовжують свою дію на період карантину та протягом 3 місяців після його закінчення, у зв`язку з чим, протягом такого періоду, до відповідних суб`єктів господарювання не застосовуються положення частини сорок сьомої, сорок восьмої та абзацу четвертого частини сорок дев`ятої статті 15 цього Закону".

З матеріалів справи слідує, що порушення в частині реалізації позивачем алкогольних напоїв без ліцензії встановлено з 06.07.2020 по 17.07.2020, при цьому строк дії ліцензії закінчився 05.07.2020.

В той же час податкове повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних санкцій на підставі ст.15 Закону винесено 25.06.2021, після прийняття Закону №1071.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказав, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши ч. 1 ст. 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Корецький та інші проти України» зазначено, що навіть припускаючи, що положення закону було вірно розтлумачено судами та дане втручання базувалося на формальній підставі, закріпленій у національному законодавстві, Суд нагадує, що вислів "передбачений законом" у другому пункті статті 11 Конвенції не лише вимагає, щоб дія, яка оскаржується, була передбачена національним законодавством, але також містить вимогу щодо якості закону.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 №17-рп/2010 одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідно до пп.5.4 п.5 рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

За загальним правилом закон зворотної сили не має. Це правило повинно надавати визначеності і стабільності суспільним відносинам. Це означає, що закони поширюють свою дію лише на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Таким чином, нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

З врахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне застосувати за даних правовідносин правило пріоритету норми закону з найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

З викладеного слідує, що на час прийняття відповідачем спірного рішення № від 25.06.2021 про застосування фінансової санкції у вигляді 17000,00 грн. на підставі ст. 17 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» був прийнятий Закон №1071, яким продовжено строк дії ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями на період дії карантину та встановлено, що протягом такого періоду, до відповідних суб`єктів господарювання не застосовуються положення частини сорок сьомої, сорок восьмої та абзацу четвертого частини сорок дев`ятої статті 15 цього Закону.

Отже, при прийнятті рішення 25.06.2021, у відповідача були відсутні підстави для застосування до позивача штрафних санкцій за порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», оскільки термін дії ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, який закінчився 05.07.2020, вважається автоматично продовженим на період дії карантину, який в Україні триває з 12.03.2020.

Крім того, суд враховує пояснення позивача в судовому засіданні, що він звернувся вчасно до контролюючого органу із відповідною заявою та квитанцією про сплату коштів за ліцензію на право роздрібної торгівлі №191 від 02.07.2020, проте через карантинні умови був змушений подати її через відповідну скриньку, яка знаходилась у приміщенні контролюючого органу, у зв`язку з чим у нього відсутні будь-які відмітки, які би стверджували про вчасну подачу ним заяви та квитанції про сплату коштів за ліцензію на право роздрібної торгівлі №191 від 02.07.2020. Тому, з невідомих для нього причин термін дії наступної ліцензії продовжений з 18.07.2020.

Суд вважає, що зазначені позивачем обставини вплинули на своєчасне отримання ліцензії.

Більш того, в ході розгляду справи встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач отримала ліцензію терміном дії з 18.07.2020 по 18.07.2021, тобто, на момент прийняття оскаржуваного рішення, така була в наявності.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Прийняття рішень, вчинення дій суб`єктами владних повноважень передбачає, зокрема, дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії), є критерієм, який випливає з принципу пропорційності (адекватності). Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийнятті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб`єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що:

- здійснення повноважень, як правило, не повинно спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, які заплановано досягти;

- якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження повинні бути виправдані необхідністю досягнення більш важливих цілей;

- несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб`єкта владних повноважень, повинні бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії;

- для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш "шкідливі" засоби.

Принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Враховуючи те, що позивачем були вчинені дії щодо отримання ліцензії, а несвоєчасне її отримання є наслідком обставин, які не залежали від нього, зважаючи на добросовісність позивача, суд вважає, що застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 17000,00 грн., що значно перевищує суму продажу алкогольних напоїв без ліцензії - 212,00 грн., є порушенням принципу пропорційності.

Суд вважає, що оскаржуваним рішенням про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 17000,00 грн., за продаж алкогольних напоїв без ліцензії на суму 212,00 грн., при тому, що нова ліцензія позивачем була отримана, на нього було покладено індивідуальний та надмірний тягар, який порушив справедливий баланс, що мав бути дотриманий між вимогами суспільного інтересу з одного боку, та захистом права на мирне володіння майном - з іншого.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду», рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

В даній справі суд вважає, що під поняттям «майно» слід розуміти власні грошові кошти позивача, які йому необхідно сплатити згідно оскаржуваного рішення.

Основною метою ст.1 Протоколу №1 до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном.

Принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя.

У рішенні ЄСПЛ «Україна-Тюмень проти України» (Ukraine-Tyumen v. Ukraine) dsl 22.11.007 року в п. 55. Суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), від 23 вересня 1982 року, Series A. 52, p. 26, § 69). Зокрема, Суд вважає, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справі "Прессос Компанія Нав`єра С. А. та інші проти Бельгії" (Pressos Compania Naviera S. A. and Others v. Belgium), від 20 листопада 1995 року, Series A. 332, p. 23, § 38).

У рішенні, вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, Суд визнає, що держава користується широкою свободою розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети закону, про який йдеться. Проте, Суд не може не скористатися своїм повноваженням щодо здійснення перевірки та повинен визначити, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом заявника на "мирне володіння [його] майном" в розумінні першого речення статті 1 Першого протоколу (рішення у справі «Звольски та Звольська проти Республіки Чехія» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic), № 46129/99, § 69, ECHR 2002-IX).

Суд у своїх рішеннях нагадує, що незважаючи на те, що держави мають широкі рамки розсуду при визначенні умов і порядку, за яких приватна особа може бути позбавлена своєї власності, позбавлення останньої, навіть, якщо воно переслідує законну мету в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст.1 Протоколу №1, якщо не була дотримана розумна пропорційність між втручанням у права фізичної чи юридичної особи й інтересами суспільства. Також буде мати місце порушення ст.1 Протоколу №1 й у випадку, коли наявний істотний дисбаланс між тягарем, що довелося понести приватній особі, і переслідуваними цілями інтересів суспільства.

У справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (1986 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що має бути обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, яку намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

У справі «Трегубенко проти України» Суд дійшов висновку, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Будь-яке втручання у право власності обов`язково має відповідати принципу пропорційності.

Беручи до уваги викладене, та з огляду на ту обставину, що у діях позивача відсутня шкода чи загроза її завдання інтересам держави у вигляді несвоєчасного отримання ліцензії та продажу за її відсутності алкоголю на суму 212,00 грн., з огляду на те, що позивач все ж її отримав, а також враховуючи встановлений в державі карантин та ту обставину, що розмір штрафу застосований відповідачем значно перевищує суму, на яку реалізовано алкоголь, застосовані відповідачем штрафні санкції не відповідають переслідуваній меті та є непропорційними.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд враховує, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів. Рішення, вчинення дії суб`єктом владних повноважень повинно бути прийнято (вчинено) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що відповідач при прийнятті оспорюваного рішення діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи, несправедливо, необґрунтовано та з використанням повноваження всупереч меті, з якою це повноваження надано, отже, таке підлягає скасуванню, як протиправне.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивач, суд відмічає, що самі по собі дії (бездіяльність) відповідача не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача.

При цьому, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 25.06.2021 №.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з даним позовом до суду, позивач судовий збір не сплачував на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2021 №, винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 29 листопада 2021 р.