Справа № 751/7922/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/7922/21 Головуючий у 1 інстанції: Яременко І.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Київ Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Грибан І.О.

Лічевецького І.О.

За участю секретаря Мельник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадянина Республіки Пакистан ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України до Громадянина Республіки Пакистан ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - 105 прикордонний загін імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до Громадянина Республіки Пакистан ОСОБА_1 , в якому просив:

- на підставі ч. 1 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України, та ч. 4 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", затримати особу, що назвалася громадянином Республіки Пакистан - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців до 24 квітня 2022 року;

- примусово видворити за межі території України особу, що назвалася громадянином Республіки Пакистан - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: Республіка Пакистан.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено. Затримано особу, що назвалась громадянином Республіки Пакистан - ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з території України строком на шість місяців, до 24 квітня 2022 року включно. Примусово видворено особу, що назвалась громадянином Республіки Пакистан - ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Громадянин Республіки Пакистан ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує про відсутність підстав для затримання та примусового видворення відповідача, оскільки, він перебуває на території України на законних підставах, що підтверджуєтеся офіційним документом, а саме, Посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 05.04.2021 року, орган, що видав 8011, підстава 04/13.

06 грудня 2021 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника Громадянина Республіки Пакистан ОСОБА_1 - Сагаль Сергія Вікторовича надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Також, 06 грудня 2021 року електронною поштою до суду апеляційної інстанції від 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України надійшло клопотання, в якому, у зв`язку з неможливістю забезпечити участь представника позивача в судовому засіданні, просить зупинити провадження у справі до закінчення карантинних обмежувальних заходів в Україні.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24 жовтня 2021 року на території Добрянської ОТГ Чернігівського району Чернігівської області на відстані близько 1500 м. від державного кордону України, за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Білорусь в складі групи осіб поза встановлених пунктів пропуску, було затримано особу без документів, яка назвалась гр. Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в адміністративному порядку, у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та поміщено до ПТШ 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України.

Рішенням начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу від 25 жовтня 2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни та зобов`язати його покинути територію України у термін до 05.11.2021.

Позивач, з метою примусово видворення за межі території України відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до 2 другої статті 14 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

З приписами частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Положеннями ч.ч. 5-6 ст. 26 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв. З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

У відповідності до ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Крім цього, частиною 1 статті 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Отже, вищевказаними нормами встановлено, що видворенню з України підлягають іноземці, які незаконно перебувають на території України і в установлений строк без поважних причин не виконали рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення.

Статтею 31 Закону № 3773-VI визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країни де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Наведений перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, Першим заступником начальника 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України прийнято рішення від 25 жовтня 2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

У вказаному рішенні відповідачем вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 (лат.), ІНФОРМАЦІЯ_1 , документ, що посвідчує особу на момент прийняття рішення відсутній, та зобов`язати його покинути територію України в термін до 05 листопада 2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що на момент розгляду справи у відповідача відсутні документи, які б давали йому право законно перебувати на території України. Документи про продовження терміну перебування в Україні або документи, які дають право на законне проживання в Україні відповідач не оформив та не звертався до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що відповідач перебуває в Україні без достатніх правових підстав.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду та вважає його помилковим, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 105 прикордонним загоном імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України у позовній заяві вказано, що в ході перевірки Громадянина Республіки Пакистан ОСОБА_1 за допомогою БД «Ризик» встановлено, що відповідач офіційно прибув на територію України на законних підставах через пункт пропуску для авіаційного сполучення «Бориспіль» 11.03.2021.

Разом з апеляційною скаргою представником відповідача - Сагаль Сергієм Вікторовичем надано завірені належним чином копії паспорту громадянина Республіки Пакистан ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , а також, видану відповідачу Посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 05 квітня 2021 року.

Відповідно до пункту 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322 (далі - Порядок №322), посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

У Посвідці на тимчасове проживання № НОМЕР_1 громадянина Республіки Пакистан ОСОБА_1 вказано: орган, що видав 8011, підстава 04/13.

Згідно вимог пункту 101 Порядку №322, у графі "Підстава видачі/ Basis for issue" проставляється кодове позначення мети поїздки, зокрема, 04/13 - навчання.

Отже, підставою видачі Посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 громадянину Республіки Пакистан ОСОБА_1 є навчання.

Частиною 13 статті 4 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Таким чином, Посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 05 квітня 2021 року підтверджується законність перебування Громадянина Республіки Пакистан ОСОБА_1 на території України.

При цьому, в даній Посвідці вказано, що дата закінчення її строку - 30 листопада 2021 року.

Тобто, на час розгляду справи судом першої інстанції у виданої Громадянину Республіки Пакистан ОСОБА_1 посвідки строк дії ще не закінчився.

Вищевказані обставини спростовують висновок суд першої інстанції про те, що відповідач перебуває в Україні без достатніх правових підстав.

Згідно частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Положення ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність затримання Громадянина Республіки Пакистан ОСОБА_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з території України строком на шість місяців, до 24 квітня 2022 року включно та примусово видворено відповідача за межі території України.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України, а тому, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Громадянина Республіки Пакистан ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 жовтня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Грибан І.О.

Лічевецький І.О.