Справа № 400/3709/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 р. № 400/3709/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056,
про:визнання протиправною та скасування постанови від 15.02.2021,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач) з вимогами:

визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу від 15.02.2021 р., якою постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 адміністративно - господарський штраф у сумі 34 000,00 грн.;

стягнути з Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 270,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 6 000,00 грн.

Ухвалою від 04.06.2021р. суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником, а позивач не був перевізником у справах, по яким винесено оскаржувані приписи. Згідно акту №035196 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 26.12.2020р. позивачем, з урахуванням того, Крім того, методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі від 30.05.2008 р. не розповсюджується на транспортні засоби з рідким або сипучим вантажем. Щодо вказаних видів вантажу методика не затверджена. Оскаржувана постанова складена посадовими особами відповідача протиправно, тому підлягає скасуванню.

Відповідач у відзиві на позов вказав про те, що відповідно до якого Укртрансбезпека здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через територіальні органи. За результатами перевірки 19.05.2021р. посадовими особами відповідача було складено акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт № 035196, що в подальшому стало підставою для винесення постанови про накладення штрафу на позивача від 15.02.2021р. В задоволенні позову відповідач просив відмовити в повному обсязі.

Також відповідачем 13.07.2021р. до справи надано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, відповідно до змісту якого відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в повному обсязі.

Відповідно до ст. 262 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

На підставі направлення на рейдову перевірку від 18.12.2020р. № 001433 посадовими особами Укртрансбезпеки 19.05.2021р. проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, про що складено акт № 258303.

В акті зафіксовано, що 26.12.2020р. на автодорозі Н-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ проведено перевірку автомобіля МАN, номерний знак НОМЕР_1 , водій колос Олександр Григорович. Перевіркою виявлено порушення абз.16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344), а саме: перевезення вантажу з перевищенням встановлених габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу.

Того ж дня складено Акт №035196 про перевищення транспортним засобм нормативно-вагових параметрів, довідку № 040387 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт № 265747 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, розрахунок № 035196 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 26.12.2020р. Вказані документи були надіслані на адресу позивача з вимогою внести плату за проїзд у сумі 3760,00 грн до 18.11.2019 р. (а. с. 38).

Згідно Акту № 035196 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідки від 26.12.2020р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю фактична вага транспортного засобу з вантажем, що перевірявся становить 41 700т.

12.01.2021р. відповідачем на адресу ФОП ОСОБА_1 направлено запрошення на розгляд справи за актом № 258303 про скоєння порушення законодавства про автомобільний транспорт у Херсонській області.

15.02.2021р. відповідачем винесено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою на позивача накладено штраф в розмірі 34000,00грн. за порушення абз.16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" та яку направлено на адресу позивача.

Судом встановлено, що відповідно до Акту № 035196 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідки від 26.12.2020р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю фактична вага транспортного засобу з вантажем, що перевірявся становить 41 700т, що не перевищує в даному випадку 20% встановлених габаритно-вагових норм транспортного засобу.

Крім того, оскаржувана постанова від 15.02.2021р. складена з порушенням вимог встановлених чинним законодавством, а саме така постанова не містить номеру, а лише дату.

При вирішенні спору по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 вказаного Положення).

У відповідності до ст. 60 Закону № 2344 адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

Отже, відповідно до Закону № 2344 суб`єктом порушення законодавства про автомобільний транспорт виступає автомобільний перевізник.

За визначенням ст. 1 Закону № 2344 автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

При цьому відповідно до ст. 1 "Правил дорожнього руху України" власником транспортного засобу є фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи.

Отже, законом чітко визначено відмінність між особою яка володіє майновими правами на транспортний засіб та особою, яка використовує його або безпосередньо, або через водія (іншу юридичну особу) для здійснення перевезень.

Таким чином, власник транспортного засобу та перевізник можуть бути як однією особою, так і різними.

Форма, а також визначення товарно-транспортної накладної встановлені Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 р. № 363 (далі - Правила № 363).

За визначенням п. 1 Правил № 363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Позивач не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки згідно ТТН перевізником є інша юридична особа, яка не вказана в товарно-транспортній накладній.

ОСОБА_1 - як фізична особа, згідно товарно-транспортної від 26.12.2020р. № 4211506 накладної був водієм транспортного засобу МАN з номерним знаком НОМЕР_1 , якому також належить відповідний автомобіль.

Оскільки, позивач не був перевізником під час перевірки 26.12.2020р. на транспортному засобі МАN, номерний знак НОМЕР_1 , він не може бути суб`єктом відповідальності за ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». А суб`єктом юридичної відповідальності є автомобільний перевізник.

Відповідно до п.22.5. ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до Довідки №040387та Акту №035196 за результатами габаритно-вагового контролю повна маса вказаного автомобіля становить 41 700 тонн, що є дозволеною вагою та не перевищує 20% нормативно допустимої маси автомобіля.

Крім того, відповідно до ТТН та акту №040387 перевозився сипучий вантаж (пшениця), який є рухомим під час зміни напрямків руху чи швидкості автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що, в свою чергу, не дає можливості, за відсутності відповідної методики зважування, з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень на одну з осей.

Отже, суд приходить до висновку, що фактичну повну масу транспортного засобу позивачем не перевищено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).

Відповідно до п. 3 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 6 Порядку № 879).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється (п. 18 Порядку № 879).

У відповідності до пп. 2, 3 п. 2 Порядку № 879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до п. 9 розділу II "Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування", затверджених наказом Мініфраструктури від 28.07.2016 р. № 255, вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 відсотки та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником. При цьому довідка повинна містити показники зважування, видані спеціалізованим обладнанням по кожній осі окремо, а також підсумок загальної маси шляхом додавання кожної з осей.

Методика, про яку йдеться у п. 2 Порядку № 879 та згідно якої повинен проводитись процес визначення навантаження на вісь (осі) транспортного засобу спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (Укрметртестандартом), не затверджена.

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 26.12.2020р. транспортний засіб позивача перевозив подільний сипучий вантаж - пщеницю. При цьому, з урахуванням ваги самого транспортного засобу, загальна маса транспортного засобу з вантажем згідно результатів зважування в місці проведення габаритно-вагового контролю не перевищила дозволеної норми в 44,00 т.

Отже, оскільки транспортний засіб позивача перевозив сипучий вантаж, який є рухомим під час маршруту транспортного засобу, його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що в свою чергу не дає можливості, за відсутності відповідної методики зважування (в якій би був передбачений реальний відсоток похибки навантаження на вісі для сипучих вантажів), з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень.

З огляду на викладене, висновок відповідача щодо перевищення транспортним засобом позивача нормативних вагових параметрів є необґрунтованим.

Крім того, виходячи зі змісту актів, довідки неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використане при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортних засобів позивача, який відсоток похибки таких ваг, чи проходили вони періодичну повірку (метрологічну атестацію), а сам постанова про накладення на позивача штрафу в розмірі 34000грн. оформлена неналежним чином, оскільки не містить порядкового номеру такої постанови.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності оскаржуваної постанови, що є підставою для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його корсить з відповдічаа витрат на правовоу допомогу в розмірі 6000,00грн., суд зазначає таке.

Згідно ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Позивач надав: договір про надання правової допомоги від 19.05.2021р., додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 19.05.2021р., в якому зазначено надані адвокатом послуги, кількість годин витрачених на такі послуги та вартість за одну годину послуг адвоката вказано 1000,00грн., акт приймання-передачі до договору про надання правової допомоги від 19.05.2021р., копію свідоцтва про надання правничої допомоги від 20.05.2021р.

Суд, розглянувши матеріали справи та надані представником позивача послуги адвоката згідно договору про надання правової допомоги від 19.05.2021р. та додатку №1 до такого договору від 19.05.2021р., та не погоджується з розрахунком витрат позивача на правову допомогу, який є неспівмірним рівню складності даної справи із заявленою сумою відшкодування, та вважає за можливе стягнути з відповідача 2000,00 грн.

Крім того, серехд наданих представником позивача доказі понесених витрат на правову допомогу, суд не вбачає квитанції до прибуткового касового ордеру про сплату відповідної суми за послуги адвоката.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача на користь ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково в розмірі 2000,00грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Південного міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056 ) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно - господарського штрафу від 15.02.2021 р., якою постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 адміністративно - господарський штраф у сумі 34 000,00 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) на користь Фізичної осои - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 908,00 грн., сплачений квитанцією від 21.05.2021р.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код 39816845) на користь Фізичної особої - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов