Справа № 420/12157/21
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління МВС України і Одеській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, компенсацію за службу особи начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010р. по 07.11.2015р. та не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення; зобов`язання Головне управління МВС України в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 03.06.2010р. по 07.11.2015р.; зобов`язання Головне управління МВС України в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010р. по 07.11.2015р.; зобов`язання Головне управління МВС України в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь період затримки з 07.11.2015р. з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою суду від 19.07.2021р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

16.07.2021р. до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог, у прохальній частині якої позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління МВС України в Одеській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, компенсацію за службу особи начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010р.по 07.11.2015р. та не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення; зобов`язати Головне управління МВС України в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 03.06.2010 по 07.11.2015 в розмірі 11330,13 грн.; зобов`язати Головне управління МВС України в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010 по 07.11.2015 в розмірі 75089,7 грн.; зобов`язати Головне управління МВС України в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь період затримки остаточного розрахунку при звільненні з 07.11.2015р. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення - 357,57 грн.

Ухвалою суду від 20.09.2021р. ухвалено перейти до розгляду справи у порядку загального позовного провадження, прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог від 16.09.2021р.

Відповідно до наказу Одеського окружного адміністративного суду №20-ОС/Д/С від 18.10.2021р. Про особливості роботи Одеського окружного адміністративного суду на період запровадження в Одеській області червоного рівня епідемічної небезпеки поширення COVID-19 з 18.10.2021 р. в Одеському окружному адміністративному суді: припинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників справи; здійснюється розгляд справ у порядку письмового провадження або у режимі відеоконференцій поза межами приміщення суду; обмежено допуск осіб до будівлі суду.

26.10.2021р. до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача у порядку письмового провадження, у зв`язку з запровадженням обмеження допуску осіб до будівлі суду.

Керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, враховуючи клопотання позивача та те, що від відповідача не надходило клопотання про відкладення розгляду справи та/або клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, судом продовжено розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті; розгляд справи продовжено у письмовому провадженні.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві вказав, що ОСОБА_1 проходив службу у відповідача з серпня 1998 по 05.07.2015р. та в подальшому переведений до Головного управління Національної поліції в Одеській області. Позивач вказав, що 14.06.2021р. його було ознайомлено з наказом ГУНП про звільнення та, що індексація грошового забезпечення та виплата компенсації за службу у вихідні або святкові дні здійснювалась відповідачем не у повному обсязі з 03.06.2010р. по 07.11.2015р. Позивач, посилаючись на норми діючого законодавства, рішення Конституційного Суду та практику ЄСПЛ, та те, що індексація грошового забезпечення за спірний період у відомостях про грошове забезпечення відсутня, а в період з 03.06.2010р. по 07.11.2015р. позивач проходив службу у святкові та вихідні дні, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

17.08.2021р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у їх задоволенні, вказавши, що у спірний період індекс споживчих цін не завжди перевищував поріг індексації та, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження залучення його до роботи у дні щотижневого відпочинку та святкові дні.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

У період з 03.06.2010р. по 07.11.2015р. ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні МВС України в Одеській області та з 07.11.2015р. переведений на службу до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Позивач, зазначивши, що з 03.06.2010р. по 07.11.2015р. йому не нараховувалась та не виплачувалась індексація та компенсація за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні, звернувся до суду із цим позовом.

Згідно ч.1 ст. 19 Закону України Про міліцію (чинного на час виникнення спірних правовідносин) форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 1294 від 07.11.2007р. (чинної на час виникнення спірних правовідносин), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно п. 3 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007р. Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (чинного на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За змістом п.1.14 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007р., індексація грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу МВС здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.

Закон України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 р. № 1282-XII (далі - Закон № 1282-ХІІ) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 6 Закону № 1282-ХІІ, порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р. затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Згідно п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Суд звертає увагу, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Судом встановлено, що згідно довідок про грошове забезпечення від 02.08.2021р. про нараховане грошове забезпечення позову за 2010 -2015 роки, виданих ГУМВС України в Одеській області, позивачу нараховано індексацію грошового забезпечення не у повному обсязі. Зокрема, у період з 2010 -2015 роки було нараховано індексацію грошового забезпечення лише: у листопаді, грудні 2010 року, січні -липні 2011 року, червні грудні 2014 року, січні-листопаді 2015 року. (а.с. 32-37).

Суд зазначає, що відповідач не зазначив формули, за якою ним проводився розрахунок індексації грошового забезпечення позивача, а також відомостей щодо базових місяців, врахованих при проведенні індексації грошового забезпечення позивача.

При цьому, суд враховує, що ст. 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Тобто, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України від 08.11.2005 р. зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Згідно п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до абз. 2 ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Таким чином, з огляду на встановлену під час розгляду справи протиправну бездіяльність ГУМВС України в Одеській області щодо здійснення індексації грошового забезпечення позивача у спірний період, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність Головного управління МВС України в Одеській області щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 03.06.2010р. по 07.11.2015р. та зобов`язання Головне управління МВС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у повному обсязі за період з 03.06.2010р. по 07.11.2015р.

Поряд з цим, вимога позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити 11330,13грн. індексації грошового забезпечення є передчасною та такою, що задоволенню не підлягає, оскільки нарахування індексації за вказаним рішенням здійснено не було, а відновленню підлягає лише порушене право та в даному випадку відсутні об`єктивні підстави вважати, що після здійснення нарахування та виплати будуть порушені права позивача та враховуючи, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність Головного управління МВС України в Одеській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за службу особи начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010р. по 07.11.2015р., судом встановлено наступне.

Частина 1 статті 19 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ "Про міліцію" (далі - Закон №565-ХІІ) передбачає, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Статтею 22Закону №565-ХІІ установлено, що для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні.

Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Пункт 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114) визначає, що для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 року №197 "Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні" (далі - Постанова №197) передбачає, що при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок коштів республіканського та місцевих бюджетів, а також коштів, що надходять за договорами від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій і громадян, до несення служби понад установлений законодавством робочий час оплата їхньої праці за цей час провадиться у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Служба осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі у подвійному розмірі.

Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №1294) регламентує, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Згідно з пунктом 3.7 розділу III Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31 грудня 2007 року №499 (далі - Інструкція №499), при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік.

Служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається.

Підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: а) письмові накази керівників органів внутрішніх справ; б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов`язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Особам, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в робочий час.

Особам добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі), яка не враховується в робочий час.

Оплата праці в надурочний час у подвійному розмірі годинної ставки передбачена частиною першою статті 106 Кодексу законів про працю України.

Порядок залучення працівників органів внутрішніх справ до несення служби понад встановлений законодавством робочий час, у тому числі в нічний час, визначено у наказі МВС України від 17 грудня 1991 року №530, згідно з яким підставами для залучення працівників до понаднормової роботи є графіки нарядів чергувань, затверджені письмовими наказами керівника відповідного розділу. Облік часу роботи, оформлення та подання до фінансової служби документів для нарахування грошової компенсації за надурочний час здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля на кожного працівника. У разі відсутності зазначених документів, додаткова оплата понаднормової служби не проводиться.

Позивач, обґрунтовуючи підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010р. по 07.11.2015р., посилається на відповідь № 1/572/зі від 18.08.2021р., зазначивши, що з неї вбачається, що за період з 01.01.2012 по 07.11.2015 ним завізовані накази з основних питань у вихідні та святкові дні у кількості 105 днів. Окремо позивач зазначив, що на службу у вихідні та святкові дні він був частіше, а інформація про 2010 та 2011 рік не може бути надана в зв`язку з відсутністю архіву, який переданий до МВСУ.

В свою чергу, зазначений лист Головного управління Національної поліції в Одеській області від 18.08.2021р. №1/572/зі містить лише інформацію щодо візування позивачем у вихідні та святкові дні наказів ГУМВС України в Одеській області за 2012-2015роки, без підтверджуючих документів зазначеного(а.с.53-59).

Під час прийняття рішення, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про залучення позивача до служби у вихідні та святкові дні, а саме: накази, табелі облік понаднормового виходу, табелів обліку використання робочого часу щодо підтвердження виконання роботи та відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління МВС України в Одеській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсацію за службу особи начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010р. по 07.11.2015р. та зобов`язання Головне управління МВС України в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010р. по 07.11.2015р.

Аналогічні висновки щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у разі відсутності підтверджуючих документів передбачених пунктом 3.7 Інструкції № 499, викладені в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року по справі №825/66/16, від 31 березня 2021 року по справі № 200/9828/19-а.

Як вбачається з обставин справи, фактична виплата всіх належних при звільненні працівникові сум у цій справі на момент звернення з позовом не відбулося, оскільки спірні суми є предметом розгляду цієї справи(виплата індексації).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі № 810/451/17 та від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України, як зауважила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 травня 2020 року в справі № 810/451/17, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всієї суми, що йому належить. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Враховуючи те, що фактичного розрахунку із ОСОБА_1 ще не проведено, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплат є передчасними та задоволенню не підлягають.

У зв`язку з викладеним, позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Головного управління МВС України в Одеській області щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення та зобов`язання Головне управління МВС України в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь період затримки з 07.11.2015р. з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Справа розглянута судом у межах строків, визначених ст.193 КАС України та з урахуванням перебування головуючого судді на лікарняному.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління МВС України в Одеській області щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 03.06.2010р. по 07.11.2015р.

Зобов`язати Головне управління МВС України в Одеській області (код , вул. Паркова 75в, кв.32, м.Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення у повному обсязі за період з 03.06.2010р. по 07.11.2015р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра