Справа № 520/21679/21
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

06 грудня 2021 р. справа № 520/21679/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку спрощеного провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України протиправною та зобов`язання надати відповідь по суті звернення та запитувану інформацію, яка міститься у листах від 28.04.2021 та від 23.08.2021, рекомендованим листом з описом вкладення додатків; 2) здійснення судового контролю за виконанням рішення на підставі статті 382 КАС України; 3) застосування до суб`єкта владних повноважень положення статті 249 КАС України; 4) стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства охорони здоров`я України на користь ОСОБА_1 (позивача) судовий збір у розмірі 908,00 грн.; 5) стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства охорони здоров`я України на користь ОСОБА_1 відшкодовану суму за нанесену моральну шкоду у розмірі 95.160,00грн.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що адміністративним органом було вчинено протиправну бездіяльність по суті звернень від 28.04.2021р. та від 23.08.2021р., оскільки не надано запитувану інформацію та документи у повному обсязі співвідносно із предметом звернень.

Відповідач, Міністерство охорони здоров`я України (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, Міністерство, МОЗ) з поданим позовом не погодився, в обґрунтування чого посилався на надання усієї запитуваної інформації та документів.

У відповіді на відзив позивач підтвердив свою правову позицію, викладену у позовній заяві.

За таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

28.04.2021 року заявник з посиланням на Закон України «Про звернення громадян», Закон України «Про інформацію», Закон України «Про доступ до публічної інформації» звернувся до Міністерства охорони здоров`я України з заявою (запитом на інформацію), в якій просив надати інформацію та документи, а саме:

- надати інформацію щодо персонального складу клініко-експертної комісії МОЗ України, надати копії наказів про затвердження персонального складу клініко-експертної комісії МОЗ України та накази про внесення змін до складу клініко-експертної комісії МОЗ України;

- надати відповідь на наступні питання: чому у Висновку клініко-експертної оцінки від 19.02.2019 не зазначені виявлені недоліки (відхилення)? Які саме недоліки виявлені? Чому виявлені недоліки не вплинули та встановлення відповідності медичної допомоги та медичного обслуговування нормативно-правовим актам та стандартам у сфері охорон» здоров`я?;

- надати докази підтвердження усунення недоліків Департаментом охорони здоров`я Харківської ОДА та ТОВ «Он Клінік Харків»;

- надати копію Положення про Департамент контролю якості надання медичної допомоги;

- надати копію Посадової інструкції директора Департаменту контролю якості надання медичної допомоги ОСОБА_2 , та копію посадової інструкції ОСОБА_3 ;

- надати інформацію щодо наявності 19.02.2019 на робочому місті у МОЗ України ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та чи виконували ці посадові особи свої посадові обов`язки 19.02.2019? Чи були ці посадові особи 19.02.2019 на лікарняному, у відпустці, відрядженні, відгулі якщо так, надайте докази цього?

У відповідь на згадане звернення заявником було отримано від Міністерства охорони здоров`я України лист за підписом директора Департаменту контролю якості надання медичної допомоги Слонецького І.І. від 21.05.2021 року №17-05/17/1430/3ПІ-21/1778, яким повідомлено, що МОЗ України листом від 04.04.2019 № 17-06/М-7105/4086-зв направило на адресу заявника копію висновку за результатами засідання клініко-експертної комісії МОЗ України від 19.02.2019, на якому розглядалось питання оцінки якості надання медичної допомоги заявнику та медичного обслуговування в умовах ТОВ «Он Клінік Харків». Надано відповідь на запитання заявника та зазначено, що відповідно до пункту 19 розділу IV Положення клініко-експертної комісії МОЗ України, затвердженого наказом МОЗ України від 05 лютого 2016 року № 69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2016 року за № 285/28415 (далі - Положення про КЕК МОЗ), експерт КЕК МОЗ зобов`язаний надати об`єктивну та обґрунтовану оцінку якості надання медичної допомоги у випадку, що ним розглядався. Так, експертом КЕК МОЗ була проведена експертиза медичної документації заявника, офіційно надісланої закладом охорони здоров`я, в якому заявнику надавали медичну допомогу. Також, зазначено, що після проведеної експертизи медичної документації експерт КЕК МОЗ склав висновок про те, що надання медичної допомоги заявнику відповідає міжнародним клінічним протоколам. Медична документація ведеться відповідно до вимог наказу МОЗ України від 14.02.2012 № 110. Враховуючи вищезазначене, будь-яких суттєвих недоліків (відхилень) при наданні медичної допомоги заявнику не виявлено. Також повідомлено, що, Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації та ТОВ «Он Клінік Харків» були надані загальні рекомендації щодо необхідних заходів для усунення недоліків в подальшій роботі з метою недопущення зниження рівня та якості надання медичної допомоги жителям м. Харкова з урахуванням стратегії реформування галузі охорони здоров`я, визначеної МОЗ України.

Окрім того, повідомлено, що відповідно табеля обліку використання робочого часу згадані у зверненні працівники Міністерства 19.02.2021 знаходились на робочому місці.

Також, надано копії таких документів: Копія наказу МОЗ України від 22.11.2016 № 1270 «Про затвердження персонального складу клініко-експертної комісії МОЗ України»; Копія наказу МОЗ України від 25.05.2017 № 566 «Про внесення змін складу клініко-експертної комісії МОЗ України»; Копія наказу МОЗ України від 21.08.2017 № 955 «Про внесення змін до складу клініко-експертної комісії МОЗ України»; Копія наказу МОЗ України від 07.12.2017 № 1556 «Про внесення змін до складу клініко-експертної комісії МОЗ України»; Положення про Управління ліцензування та контролю якості надання медичної допомоги; Посадова інструкція головного спеціаліста відділу контролю, якості медичної допомоги Управління ліцензування та контролю якості надання медичної допомоги.

В подальшому, 23.08.2021 року заявник із посиланням на Закон України «Про звернення громадян», Закон України «Про інформацію», Закон України «Про доступ до публічної інформації» повторно звернувся до Міністерства охорони здоров`я України з заявою (запитом на інформацію), в якій просив надати відповідь на поставлені питання та надати інформацію і документи, а саме:

- надати відповідь: чому МОЗ України використало при складанні висновку клініко-експертної комісії МОЗ України від 19.02.2019 завідомо сфальсифіковані документи (наказ ТОВ «Он Клінік Харків» від 03.03.2011) та ніяким чином не відреагувало на це і не зазначило про це у висновку КЕК?;

- надати відповідь: яким клінічним протоколам відповідає лікування хронічного геморою та анальної тріщини у ТОВ «Он Клінік Харків»? Надати їх;

- надати відповідь: чому у експертному висновку ОСОБА_5 від 11.02.2019 не зазначено конкретний клінічний протокол, на відповідність якому проводився висновок КЕО?;

- надати відповідь: чому у експертному висновку ОСОБА_6 від 11.02.2019 було змінено форму висновку, яку затверджено Наказом МОЗ України 05.02.2016 №69 «Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я України», а саме, відсутні: Г) надання медичної допомоги відповідає (не відповідає) уніфікованому або локальному клінічному протоколу, затвердженому наказом МОЗ України від _ № __; або протокол відсутній; 2) у закладі розроблено (не розроблено), затверджено (не затверджено), погоджено (не погоджено) в структурному підрозділі з питань охорони здоров`я державної адміністрації локальний клінічний протокол за профілем наданої медичної допомоги;

- надати відповідь: чи було отримано МОЗ України від Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної адміністрації та від ТОВ «Он Клінік Харків» запитувану документацію?: - копії локальних клінічних протоколів за профілем (урологія та проктологія) надання медичної допомоги у ТОВ «Он Клінік Харків»; - копію протоколу засідання медичної ради ТОВ «Он Клінік Харків», щодо вищезазначеного випадку; - копії сертифікатів лікарів-спеціалістів чи посвідчення про присвоєння (підтвердження) відповідних кваліфікаційних категорій, які надавали медичну допомогу. Яких саме лікарів-спеціалістів було надано сертифікати чи посвідчення? Надати перелічені документи та листи-відповіді Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної адміністрації та ТОВ «Он Клінік Харків», якими вони надали запитувану документацію для проведення КЕО КЕК МОЗ України по даному випадку;

- надати відповідь: кого було призначено третім експертом-урологом? Надати його експертний висновок;

- надати інформацію на запит від 28.04.2021р., а саме: 1) копію наказу МОЗ України від 19.02.2019 №421 «Про внесення змін до складу клініко-експертної комісії МОЗ України»; хто є зараз головою КЕК і на підставі чого?; 2) копію Положення про Департамент контролю якості надання медичної допомоги; 3) копію Посадової інструкції директора Департаменту контролю якості надання медичної допомоги ОСОБА_2 .

Проміжна відповідь на згадане звернення була отримана заявником від Міністерства охорони здоров`я України у формі листа за підписом директора Департаменту контролю якості надання медичної допомоги ОСОБА_2 від 27.08.2021 року №17-05/17/2386/3ПІ-21/2600, де указано, що сформульовані у зверненні питання не підпадають під дію Закону України «Про доступ до публічної інформації», а оскільки запит заявника фактично є зверненням громадянина, то відповідь буде надана МОЗ України у терміни, визначені Законом України «Про звернення громадян».

Остаточна відповідь на згадане звернення була надана листом Міністерства від 10.09.2021 року №17-05/17/2386/3ПІ-21/2708 у якості додатку до листа від 27.08.2021 року №17-05/17/2386/3ПІ-21/2600, де указано, що питання фальсифікації та підробки медичної документації не відноситься до компетенції МОЗ України. Також, повідомлено, що експерт Кебкало А.Б. у висновку зазначив, що надання медичної допомоги відповідає міжнародним клінічним протоколам. Зазначено, що на момент проведення КЕК МОЗ України від 19.02.2019, на якому проводилась клініко-експертна оцінка якості надання заявнику медичної допомоги та медичного обслуговування в умовах ТОВ «Он Клінік Харків», експертом КЕК МОЗ була опрацьована медична документація, яка офіційно була надіслана закладом охорони здоров`я: копії сертифікатів лікарів, які надавали медичну допомогу, копія протоколу ультразвукового дослідження простати, копія медичної карти амбулаторного хворого №2/8440, копія медичної карти амбулаторного хворого № 4/8299, копія виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 1412, копія виписки із медичної карти амбулаторного хворого б/н, інші документи, які були взяті до уваги під час розгляду зазначеного випадку на засіданні клініко-експертної комісії Департаментом охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації. Повідомлено, що Положенням про клініко-експерту комісію Міністерства охорони здоров`я України, затвердженого наказом МОЗ України від 05.02.2016 №69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування» не визначено зобов`язання щодо зберігання документації на підставі, якої проводилась клініко-експертна оцінка якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування. Зазначено, що оригінали документів, які розглядаються на засіданнях клініко-експертної комісії МОЗ України після підписання висновку КЕО повертаються суб`єктам, які їх направляли, а у випадку з копіями документів, після закінчення строку для судового оскарження висновку КЕО копії знищуються. Також, повідомлено про направлення запитуваних документів листом від 04.04.2019 №17-06/М-7105/4086-зв, листом від 24.06.2019 №17-06/М-6796/7202-зв, листом від 17.09.2019 №17-06/М-12270/10751-зв, листом від 21.05.2021 №17-05/17/1430/ЗПІ-21/1778. Додатково за запитом заявнику надано копію наказу МОЗ України від 19.02.2019 №421 «Про внесення змін до складу клініко-експертної комісії МОЗ України».

Стверджуючи про вчинення адміністративним органом бездіяльності з приводу надання відповіді по суті звернень від 28.04.2021р. та від 23.08.2021р., і не погодившись із повнотою наданої інформації та запитуваних документів, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної влади/адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суспільні відносини з приводу практичної реалізації громадянами України проголошеного ст.40 Конституції України права на звернення до органів публічної адміністрації додатково регламентовані, насамперед, приписами Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про доступ до публічної інформації", Закону України "Про інформацію" (як загальними нормами права), а у деяких випадках - спеціальними нормами права як-то: положеннями Податкового кодексу України, Митного кодексу України, Земельного кодексу України тощо.

Так, згідно зі ст. 3 Закону України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України "Про звернення громадян", звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Як то передбачено ст.19 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: - об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; - у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; - на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; - скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; - забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; - письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; - вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; - у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; - не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; - особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011р. №2939-VI (далі за текстом - Закон № 2939-VI.

За визначенням статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Одним зі шляхів забезпечення доступу до інформації є її надання за запитами на інформацію (частина 2 статті 5 Закону № 2939-VI).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 13 цього Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Статтею 14 Закону № 2939-VI встановлено обов`язки розпорядника інформації, серед яких обов`язок оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення та надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Положеннями статті 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Відповідно до статті 21 Закону № 2939-VI інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Частиною 1 статті 22 Закону № 2939-VI визначено випадки, у яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Системний аналіз норм Закону №2939-VІ дає підстави для висновків, що визначальною кваліфікуючою ознакою публічної інформації є її реальне існування у формі документальних відомостей як речі матеріального світу, тобто те, що публічна інформація за правовою суттю є заздалегідь готовим, зафіксованим на певному матеріальному носієві продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання покладених законом обов`язків органу публічної адміністрації.

Тому у правовому режимі доступу до публічної інформації не підлягають розгляду письмові звернення зацікавлених осіб з приводу надання неіснуючої в реальності інформації, за виключенням випадку вчинення розпорядником публічної інформації безпідставного протиправного і невиправданого об`єктивними чинниками діяння з приводу невиконання власного обов`язку по створенню публічної інформації.

Суд відзначає, що у спірних правовідносинах заявник звернувся до Міністерства з посиланням одночасно на положення Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Зі змісту цих звернень заявника від 28.04.2021р. та від 23.08.2021р. вбачається чітке формулювання низки питань, а саме:

1. Чому МОЗ України використало при складанні висновку КЕО завідомо сфальсифіковані документи (Наказ ТОВ «Он Клінік Харків» від 03.03.2011) та ніяким чином не відреагувало на це і не зазначило про це у висновку КЕО?

2. Яким клінічним протоколам відповідає лікування хронічного геморою та анальної тріщини у ТОВ «Он Клінік Харків»? Надати їх.

3. Чому у Експертному висновку ОСОБА_6 від 11.02.2019 не зазначено конкретний клінічний протокол, на відповідність якому проводився висновок КЕО?

4. Чому у Експертному висновку ОСОБА_6 від 11.02.2019 (Додаток №7) було змінено форму висновку, яку затверджено Наказом МОЗ України 05.02.2016 №69 «Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я України», а саме, відсутні у висновку: 1) Надання медичної допомоги відповідає (не відповідає) уніфікованому або локальному клінічному протоколу, затвердженому наказом МОЗ України від ___ № __; або протокол відсутній; 2) У закладі розроблено (не розроблено), затверджено (не затверджено), погоджено (не погоджено) в структурному підрозділі з питань охорони здоров`я державної адміністрації локальний клінічний протокол за профілем наданої медичної допомоги.

5. Чи було отримано МОЗ України від Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної адміністрації та від ТОВ «Он Клінік Харків» запитувану документацію?: - копії локальних клінічних протоколів за профілем (урологія та проктологія) надання медичної допомоги у ТОВ «Он Клінік Харків»; - копію протоколу засідання медичної ради ТОВ «Он Клінік Харків», щодо вищезазначеного випадку; - копії сертифікатів лікарів-спеціалістів чи посвідчення про присвоєння (підтвердження) відповідних кваліфікаційних категорій, які надавали медичну допомогу. Яких саме лікарів-спеціалістів було надано сертифікати чи посвідчення? Надати перелічені документи та листи-відповіді Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної адміністрації та ТОВ «Он Клінік Харків», якими вони наддали запитувану документацію для проведення КЕО КЕК МОЗ України по даному випадку.

6. Згідно листа МОЗ України від 17.10.2018 №17/11/147-18/27509 по вказаному випадку визначено три експерти за спеціальностями урологія, сексопатологія та проктологія. Кого було призначено третім експертом-урологом? Надати його Експертний висновок.

7. Хто є зараз головою КЕК і на підставі чого? Також, зокрема, заявник просив надати копію Положення про Департамент контролю якості надання медичної допомоги та копію посадової інструкції директора Департаменту контролю якості надання медичної допомоги ОСОБА_2 .

Оглянувши та вивчивши зміст листів, виданих Міністерством у відповідь на перелічені звернення заявника, суд доходить до переконання про те, що деякі ініційовані громадянином питання були залишені поза увагою суб`єкта владних повноважень.

Зокрема, у спірних правовідносинах заявник не отримав відповіді на поставлені питання щодо порушених питань за порядковими №№1-7, при тому, що такий стан реалізації управлінської функції не був обумовлений розумними виправданнями чи впливом об`єктивно існуючих та нездоланних чинників.

Суд вважає, що за загальним правилом п.18 ч.1 ст.19, п.19 ч.1 ст.4 КАС України рішенням суб`єкта владних повноважень є письмовий акт, дією суб`єкта владних повноважень є вчинок з приводу реалізації управлінського повноваження, а бездіяльністю є ухилення від виконання обов`язку.

Окрім перелічених форм проявів, управлінське волевиявлення органу публічної адміністрації може також втілюватись і у вигляді письмової відмови (листа) чи фактичної відмови, котрі за змістом, формою, способом реалізації повноваження не є рішенням, але створюють перешкоду у реалізації суб`єктивного права приватної особи.

У спірних правовідносинах має місце подія надання Міністерством неповної відповіді по суті звернень зацікавленої особи, тобто бездіяльність, котра підлягає кваліфікації у якості протиправної з огляду на невиконання обов`язку з приводу розгляду звернень заявника у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішуючи спір, суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Суд констатує, що у ході розгляду справи відповідачем як владним суб`єктом не подано доказів дотримання закону і надання повної та вичерпної інформації на звернення заявника від 28.04.2021р. та від 23.08.2021р.

Відтак, вимоги позову в частині визнання бездіяльності Міністерства та обтяження відповідача надати відповіді на поставлені питання в зверненнях заявника від 28.04.2021р. та від 23.08.2021р. слід задовольнити.

Розглядаючи справу за вимогою про стягнення моральної шкоди в розмірі 95.160,00грн., суд виходить із таких підстав та мотивів.

Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст.23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За правилами абз.2 ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під час розгляду справи заявником не подано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів виникнення у спірних правовідносинах ані моральної шкоди взагалі, ані існування безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між подією вчинення адміністративним органом управлінського волевиявлення та станом здоров`я заявника за результатами огляду лікаря-кардіолога КНП «Міська поліклініка №11» ХМР від 04.09.2021.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову за цим епізодом.

Стосовно застосування до суб`єкта владних повноважень положення статті 249 КАС України, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (ч.2 ст.249 КАС України).

Відповідно частин 4 та 5 ст.249 КАС України, в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Суд зазначає, що задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності владного суб`єкта та відновлення прав заявника у спосіб розгляду по суті його звернень, зумовлює відсутність необхідності постановлення окремої ухвали.

Наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними в порядку ч.2 ст.249 КАС України судом у даному конкретному випадку не виявлено.

Стосовно встановлення судового контролю, розглядаючи справу, суд вважає, що положення ст.382 КАС України в частині обтяження учасника справи обов`язком подати звіт про виконання рішення суду (безвідносно до події одержання позивачем виконавчого листа та стану виконавчого провадження) не повністю узгоджуються з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», який за загальним правилом вимагає одержання позивачем виконавчого листа та подання цього документа до державного виконавця (приватного виконавця).

Тому випадок застосування судом згаданого вище правового механізму слід вважати виключенням із загального правила, котрий повинен мати вагомі причини.

Судом з матеріалів справи існування таких причини не виявлено.

Окремо суд звертає увагу на приписи ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно обов`язковості судових рішень.

З огляду на викладені вище міркування та зміст вимог заявника, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 139 КАС України та положень Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України з приводу нерозгляду по суті у повному обсязі звернень ОСОБА_1 від 28.04.2021 року та від 23.08.2021 року.

Зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7) розглянути по суті звернення ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 28.04.2021 року та від 23.08.2021 року, надавши вичерпну інформацію по суті усіх сформульованих питань.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства охорони здоров`я України (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7) на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя О.В. Старосєльцева