Справа № 308/16043/21
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., представника позивача Костів Л.А., відповідача ОСОБА_1 , його представника Вовканич С.М. , перекладача Чаудхарі Тарун, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, справу за адміністративним позовом військової часини 1493 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення іноземця за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, військова часина 1493 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із адміністративним позовом до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення іноземця за межі території України.

У позовній заяві вказано на те, що відповідач 16 листопада 2021 року о 16.00 в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України зі Словаччини, який 14 листопада 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі н.п. Коромля на напрямку 248-250 прикордонних знаків за незаконне перетинання державного кордону, поза встановленими пунктами пропуску з України в Словацьку Республіку, в складі групи осіб (2 особи).

Позивач зазначає, що своїми діями відповідач порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон», відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

У позовній заяві вказано на те, що документ, що посвідчує особу: закордонний паспорт громадянина Пакистану № НОМЕР_1 виданий 19.12.2017 року (термін дії до 18.12.2022 року): Встановлено, що відповідач прибув в Україну 18.07.2021 року, підтверджена мета запланованого перебування в Україні - навчання.

При обґрунтуванні позову, позивач посилається на ч.1 ст. 21,ч.3 ст. 29, ч.ч.1,4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ч.2 ст. 245 КАС України .

Позивач зазначає, що враховуючи вищевикладене встановлені наступні обставини справи, зокрема: відповідач грубо та свідомо, діючи умисно з наміром завдання шкоди національним інтересам в сфері безпеки державного кордону порушив вимоги законодавство України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виразилось в незаконному перетинанні державного кордону з України в Словацьку Республіку в складі групи осіб; законні підстави перебування на території України - навчання, використав з метою потрапити в країни Східної Європи використовуючи Україну як транзитну країну; дії відповідача свідчать про порушення обов`язків визначених засадами правового статусу іноземців та осіб без громадянства та суперечать інтересам суспільства і держави; відсутність фінансового забезпечення або можливості отримати таке забезпечення законним шляхом, що є вагомою підставою вважати що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення.

Позивач зазначає, що між Україною та Пакистаном Угоду про реадмісію осіб не укладено.

Позивач просить суд: на підставі вимог ч. 2 та п. 11 ч. 6 ст. 12 та ст. 257 КАС України розгляд справи здійснити у порядку спрощеного позовного провадження. Примусово видворити за межі території України громадянина Ісламської Республіки Пакистан, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2021 року в даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача, позов підтримала, просила примусово видворити відповідача з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач, проти позовних вимог заперечив. Пояснив, що не має бажання повертатись до країни походження, має бажання залишитись в Україні для роботи.

Представник відповідача Вовканич С.М. просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що громадянин Ісламської Республіки Пакистан, ОСОБА_1 16 листопада 2021 року о 16.00 в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України зі Словаччини, який 14 листопада 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі н.п. Коромля на напрямку 248-250 прикордонних знаків за незаконне перетинання державного кордону, поза встановленими пунктами пропуску з України в Словацьку Республіку, в складі групи осіб (2 особи).

Своїми діями відповідач порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон», відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2021 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2021 справа №308/15479/21, громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано з метою забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Судом встановлено також, що документ, що посвідчує особу: закордонний паспорт громадянина Пакистану № НОМЕР_1 виданий 19.12.2017 року (термін дії до 18.12.2022 року): Встановлено, що відповідач прибув в Україну 18.07.2021 року, підтверджена мета запланованого перебування в Україні - навчання.

Згідно наявної в матеріалах візи (копія сторінки паспортного документу відповідача) строк перебування 90 днів, мета поїздки D-13.

З наведеного вбачається, що строк дії візи закінчився.

Окрім того, згідно наказу Приватного закладу вищої освіти «Академія кіно та нових медія» №401 від 17.11.2021 (копія якого наявна в матеріалах справи), відповідача відраховано зі складу слухачів підготовчих мовних курсів для іноземних громадян з 17.11.2021.

Відповідно до Рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 19.11.2021 номер: НОМЕР_2 (копія якого міститься у матеріалах справи) Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців, та осіб без громадянствам управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, громадянина Пакистану ОСОБА_1 паспорт НОМЕР_1 скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 .

Таким чином, судом встановлено, що відповідач, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має. Документи, що підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні.

Згідно з вимогами п. 14 ч.1 ст.1 Закону України ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 29 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року № 1, «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Згідно з позицією Верховного Суду за аналогічними спірними правовідносинами, викладеними у пунктах 25, 26 та 28 постанови від 07.02.2019 по адміністративній справі № 308/8109/17, «підставою для звернення органу охорони державного кордону до адміністративного суду із позовом про примусове видворення особи за межі території України є Факт її затримання в межах контрольованого прикордонного району під час або після незаконного перетинання державного кордону України».

ч.3 ст. 29 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», передбачено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Між Україною та Ісламської Республіки Пакистан Угоду про реадмісію осіб не укладено.

Крім того, суд враховує відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.

При цьому, суд враховує також ту обставину, що відповідач в установленому законом порядку не звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч.ч.2 і 3 ст.25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Суд констатує, що відомостей щодо звернення відповідача із заявою про добровільне повернення суду не надано, окрім того, сам відповідач в судовому засіданні повідомив, що проти задоволення позову заперечує.

Разом із тим, відповідач на території України перебуває незаконно, джерела доходу у нього відсутні, інше судом під час розгляду справи не встановлено.

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції № 353/271/150 примусове видворення особи без попереднього рішення про її примусове повернення можливе, якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію.

Таким чином, іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню без прийняття рішення про примусове повернення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, встановлені наступні обставини справи, зокрема те, що відповідач самостійно територію України не залишить, відсутність у нього родичів в Україні, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження на територію України потрапив законним шляхом, однак на даний час підстав для законного перебування на території України не має. Відповідач вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП, а саме незаконно перетнув державний кордон, поза встановленими пунктами пропуску з України в Словацьку Республіку, в складі групи осіб (2 особи).

Крім того, відповідач коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги, у нього відсутні документи на право перебування на території України та відсутнє постійне місце проживання, в судовому засіданні відповідач повідомив, що не бажає повернутись на батьківщину.

Відповідачем на підтвердження законності перебування на території України доказів суду не надано.

Статтею 31 Закону № 3773-VI наведений вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказаних обставин під час судового розгляду справи не встановлено.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90 КАС України).

Крім цього, суд при ухваленні рішення, бере до уваги незаконний перетин відповідачем державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчить про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також вимоги ч.1 ст. 30 згаданого вище Закону яка передбачає, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 257, 241, 244, 246, 288 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов військової часини 1493 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення іноземця за межі території України - задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянина Ісламської Республіки Пакистан, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст. 371 КАС України, рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.