Справа № 200/6268/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року справа №200/6268/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., секретар судового засідання Сізонов Є.С., за участі позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року (повне судове рішення складено 26 липня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/6268/21 (суддя в І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі ГУ ДФС у Донецькій області) про визнання незаконними та скасування наказів від 15 квітня 2021 року № 2-дк щодо оголошення догани, від 28 квітня 2021 року № 3-дк щодо звільнення з посади, від 29 квітня 2021 року № 57-о щодо звільнення з посади за прогул, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22 травня 2017 року по день розгляду справи по суті у розмірі 204 021,40 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом т.в.о. начальника ГУ ДФС у Донецькій області № 2-дк від 15 квітня 2021 року, за порушення трудової дисципліни, позивачу оголошено догану. Підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності в наказі не зазначені. Наказом т.в.о. начальника ГУ ДФС у Донецькій області № 3-дк від 28 квітня 2021 року, за порушення трудової дисципліни позивача звільнено з посади державної служби. Підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності в наказі не зазначені. Наказом т.в.о. начальника ГУ ДФС у Донецькій області № 57-о від 29 квітня 2021 року, за порушення трудової дисципліни (вчинення систематичного (повторного протягом року) дисциплінарного проступку, позивача звільнили з посади за прогул. Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності стали: наказ ГУ ДФС у Донецькій області від 28.04.2021 № 3-дк «Про порушення службової дисципліни ОСОБА_1 ».

Притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності вважав незаконними з таких підстав. Будь-яких порушень трудової дисципліни з боку позивача не було, а оголошення доган не має законного підґрунтя і є наслідком незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

22 травня 2017 року працівниками УЗЕ в Донецькій області ДЗЕ НП України позивач був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та поміщений до ІТТ Краматорського ВП ГУНП України в Донецькій області.

23 травня 2017 року слідчим з ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Ухвалою Краматорського міського суду від 24 травня 2017 року обрано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою із застосуванням застави у розмірі 48 000 грн.

У подальшому, за апеляційною скаргою прокурора, розмір застави був збільшений до 52 000 грн. 26 травня 2017 року позивач був звільнений з під варти у зв`язку з внесенням застави. В той же день, 26 травня 2017 року слідчий з ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області Цурін А.В. звернувся з клопотанням до Краматорського міського суду про відсторонення позивача від посади, яке було задоволено, та на 2 місяці позивач був відсторонений від роботи.

Позивач зазначив, що залишившись без роботи, маючи велику вірогідність бути незаконно притягнутим до кримінальної відповідальності в нього не витримали нерви, та наприкінці травня 2017 року він виїхав до м. Донецьк, де перебував тривалий час.

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду від 04 грудня 2019 року позивач був визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року апеляційна скарга прокурора на вирок суду залишена без задоволення, а вирок Костянтинівського міськрайонного суду від 04 грудня 2019 року - без змін. Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 лютого 2021 року вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 4 грудня 2019 року та ухвала Донецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року стосовно позивача залишена без змін, а касаційна скаргу прокурора - без задоволення.

Втім, починаючи з червня 2020 року (тобто з часу набрання чинності вироку суду) позивач не міг в`їхати на підконтрольну територію України, у зв`язку з карантинними обмеженнями, які діяли на той час. Лише в квітні місяці поточного року позивач приїхав до м. Костянтинівка, та майже одразу звернувся до відповідача.

Вважав накази т.в.о. начальника Головного Управління ДФС у Донецькій області № 2-дк від 15 квітня 2021 року, № 3-дк від 28 квітня 2021 року, № 57-о від 29 квітня 2021 року щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності незаконними та такими що підлягають скасуванню.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 . РНОКПП НОМЕР_2 , позивач є ВПО, про що свідчить довідка від 12 травня 2017 року № .

Як зазначав, позивач та не заперечується відповідачем, з 28 лютого 2014 року позивач перебував на посаді головного державного податкового інспектора відділу контролю за обігом, оподаткуванням підакцизних товарів Костянтинівської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області.

В подальшому, з 04 квітня 2017 року позивач був призначений на посаду головного державного ревізора-інспектора фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Донецькій області.

22 травня 2017 року працівниками УЗЕ в Донецькій області ДЗЕ НП України позивач був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та поміщений до ІТТ Краматорського ВП ГУНП України в Донецькій області.

23 травня 2017 року слідчим з ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області Цуріним А.В. позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою Краматорського міського суду від 24 травня 2017 року позивачу обрано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою із застосуванням застави у розмірі 48 000 грн. У подальшому, за апеляційною скаргою прокурора, розмір застави був збільшений до 52 000 грн. 26 травня 2017 року позивач був звільнений з під варти у зв`язку з внесенням застави.

В той же день, 26 травня 2017 року слідчий з ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області Цурін А.В. звернувся з клопотанням до Краматорського міського суду про відсторонення ОСОБА_1 від посади, яке було задоволено, та на 2 місяці позивач був відсторонений від роботи.

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду від 04 грудня 2019 року позивач був визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення на підставі п.2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року апеляційна скарга прокурора на вирок суду залишена без задоволення, а вирок Костянтинівського міськрайонного суду від 04 грудня 2019 року - без змін.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 лютого 2021 року вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 4 грудня 2019 року та ухвала Донецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року стосовно позивача залишена без змін, а касаційна скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, - без задоволення

Як вбачається з дисциплінарної справи відносно позивача, 2 квітня 2021 року головний державний ревізор - інспектор відділу фактичних перевірок контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Донецькій області ОСОБА_1 протягом всього робочого часу був відсутній на робочому місці. Даний факт підтверджується складеним працівниками ГУ ДФС у Донецькій області актом від 2 квітня 2021 року № 1 про відсутність на робочому місці.

На підставі інформації, викладеної у доповідній записці начальника відділу роботи з персоналом від 5 квітня 2021 року № 28/05-97-08, Головним управлінням було прийнято наказ від 5 квітня 2021 року № 44 «Про порушення дисциплінарного провадження».

У відповідності до пункту 31 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою КМУ від 04.12.2019 №1039 (далі Порядок № 1069), дисциплінарною комісією було направлено лист-запрошення ОСОБА_1 за останньою адресою, яку він зазначив як адресу проживання. Позивач на засідання дисциплінарної комісії, призначеної на 12 квітня 2021 року об 08:00, не прибув. Про дату та час призначення засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до абзацу 3 пункту 32 Порядку № 1039 дисциплінарною комісією було складено акт про відмову від надання пояснень.

Дослідивши всі матеріали дисциплінарної справи, комісія дійшла висновку, що в діях державного службовця ОСОБА_1 наявні ознаки дисциплінарного проступку, що виразилось у відсутності на робочому місці 2 квітня 2021 року без поважних причин.

Враховуючи вищевикладене, керуючись частиною 3 статті 66 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі Закон № 889-VIII), до головного державного ревізора - інспектора відділу фактичних перевірок контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Донецькій області Пастухова А.О. наказом ГУ ДФС у Донецькій області від 15 квітня 2021 року № 2-дк було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Як вбачається з дисциплінарної справи відносно позивача, з 5 квітня 2021 року по 15 квітня 2021 року головний державний ревізор - інспектор відділу фактичних перевірок контролю за готівковими операціями управління аудиту Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_1 протягом всіх робочих днів був відсутній на робочому місці. Даний факт підтверджується складеними працівниками ГУ ДФС у Донецькій області актами про відсутність на робочому місці від 5 по 15 квітня 2021 року.

На підставі інформації, викладеної у доповідній записці начальника відділу роботи з персоналом від 15 квітня 2021 року № 30/05-97-08, Головним управлінням було прийнято наказ від 15 квітня 2021 року № 49 «Про порушення дисциплінарного провадження».

У відповідності до пункту 31 Порядку № 1039 дисциплінарною комісією було направлено лист-запрошення ОСОБА_1 за останньою адресою, яку він зазначив як адресу проживання. ОСОБА_1 на засідання дисциплінарної комісії, призначеної на 22 квітня 2021 року о 08:00, не прибув. Про дату та час призначення засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до абзацу 3 пункту 32 Порядку № 1039 дисциплінарною комісією було складено акт про відмову від надання пояснень.

Дослідивши всі матеріали дисциплінарної справи, комісія дійшла висновку, що в діях державного службовця ОСОБА_1 наявні ознаки дисциплінарного проступку, що виразилось у відсутності на робочому місці з 5 квітня 2021 року по 15 квітня 2021 року без поважних причин.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 67 Закону № 889-VIII обставинами, що обтяжують відповідальність державного службовця, є вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення

Враховуючи, що наказом ГУ ДФС у Донецькій області від 15 квітня 2021 року ОСОБА_1 оголошено догану за порушення службової дисципліни, що виразилось у відсутності на робочому місці 2 квітня 2021 року без поважних причин, то в даному випадку це є підставою для обтяження відповідальності. Аналізуючи матеріали дисциплінарного провадження та враховуючи тривалу відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_1 порушено вимоги п. 7, 8 ч. 1 ст. 8, ст. 61, ст. 62 Закону № 889-VIII, розділу II Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 №158, розпорядження ДФС України від 22.06.2020 №15-р «Про забезпечення належної організації роботи», розпорядження ГУ ДФС у Донецькій області від 24.06.2020 №4-р «Про забезпечення належної організації роботи».

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 5 ст. 66 Закону № 889-VIII, до головного державного ревізора - інспектора відділу фактичних перевірок контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Донецькій області Пастухова А.О. наказом ГУ ДФС у Донецькій області від 28 квітня 2021 року № 3-дк було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби.

Наказом відповідача від 29 квітня 2021 року № 57-о «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до пункту 4 частини першої та частини п`ятої статті (вчинення систематичного (повторного протягом року) дисциплінарно проступку, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 65), до пункту 4 частій першої статті 83 та пункту 4 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, було припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 30 квітня 2021 року з посади головного державного ревізорі інспектора відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Донецькій області, за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) пункт 4 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Згідно з статтею 61 Закону № 889-VІІІ службова дисципліна державних службовців забезпечується, зокрема, шляхом дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку.

Стаття 38 Закону № 889-VIII вказує на те, що поняття проходження державної служби охоплює прийняття на державну службу, просування по службі державних службовців, вирішення Інших питань, пов`язаних із службою, зокрема і питань притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців, регламентованих розділом VIII цього Закону.

Частиною 1 статті 64 Закону № 889-VIII визначено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарним проступком, згідно з пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону № 889-VIII, є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Відповідно до статті 66 Закону № 889-VIII, до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Пункти 3 та 4 частини 2 статті 66 Закону № 889-VIII вказують, що у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених п.4, п.5, п.12 та п.15 ч.2 ст. 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану. А у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених п. 2 та п.8 ч.2 ст. 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених п.4 та п.5 ч.2 ст.65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність.

Статтею 69 Закону № 889-VIII визначено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.

Відповідно до частин 9, 10, 11 статті 69 Закону № 889-VIII, дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Згідно із статтею 73 Закону № 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Стаття 74 Закону № 889-VIII передбачає, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Відповідно до статті 75 Закону № 889-VІІІ, перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Статтею 77 Закону № 889-VIII зазначено що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. Державному службовцю видається під розписку належним чином завірена копія наказу (розпорядження) про накладення на нього дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження не пізніше наступного робочого дня після прийняття відповідного рішення.

Слід вказати, що позивач не оскаржує дотримання процедури звільнення, проте зазначає, що відповідачем порушено строки застосування дисциплінарного стягнення.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2018 року у справі № 810/1224/17 з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики надала тлумачення, зокрема, поняття «триваючого правопорушення». Так, за загально прийнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.

Верховний Суд у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 818/501/16, від 3 жовтня 2019 року у справі № 818/3584/15 та від 16 жовтня 2019 року у справі № 805/3724/15-а також дійшов висновку, що прогул є триваючим правопорушенням. Зокрема, у постанові від 3 жовтня 2019 року Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що достатньо навіть відсутності працівника на робочому місці протягом попереднього робочого дня до дня застосування дисциплінарного стягнення для висновку про правомірність накладення стягнення за прогул.

Більш того, в рамках дисциплінарних проваджень за фактом відсутності позивача на робочому місці обидва дисциплінарних стягнення були накладені в місяці такої відсутності. Тобто, строки в даному випадку ніяк не могли бути порушені. Така позиція також підтверджується і сталою практикою Верховного Суду, зокрема, викладеною у постанові від 03.03.2021 по справі № 813/1475/17.

Слід зазначити, що позивач не заперечує того факту, що він не перебував на робочому місці 2 квітня 2021 року та з 5 квітня 2021 року по 15 квітня 2021 року. Щодо поважності причин відсутності, позивач зазначав, що наприкінці травня 2017 року він виїхав до м. Донецьк та повернувся лише наприкінці квітня 2021 року. Про факт перетину пункту пропуску «Мілове» 29 квітня 2021 року свідчить лист Державної прикордонної служби від 23 липня 2021 року № 91-26976/0/15-21.

З цього приводу слід зауважити, що позивач не надав суду доказу того, що у позивача жодним чином не було можливості здійснити перетин лінії зіткнення та повідомити відповідача про неможливість перетину пункту пропуску.

Крім того, ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 1 червня 2017 року ОСОБА_1 було відсторонено від посади строком на 2 місяця, тобто до 1 серпня 2017 року. Наприкінці травня 2017 року (тобто до прийняття судом ухвали про відсторонення від посади) позивач без поважної причини виїхав до м. Донецька. Слід зазначити, що після вищезазначеного факту ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Донецькій області офіційно не звертався з питань подальшого проходження державної служби, ніяких оновлених відомостей стосовно себе не надавав, на роботу не виходив, а тому таке твердження не може бути віднесено до поважності причин відсутності на робочому місці тривалий час. Крім того, позивач не надав суду доказу того, що він взагалі перетинав лінію розмежування з Донецькою областю та виїжджав у травні 2017 року до м. Донецька. Отже, зазначене свідчить про правомірність відповідача щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України).

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю.

Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу.

Пунктом 2 частини 1 статті 17 КАС України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Статтею 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Слід звернути увагу на те, що звільнення за вказаною підставою допускається тільки в тому випадку, якщо працівник здійснив прогул або був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважної причини.

Отже, позивач у період з 5 квітня 2021 року по 15 квітня 2021 року на лікарняному або у відпустці не перебував, поважності причин не знаходження на робочому місці не надав суду.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 67 Закону № 889-VIII обставинами, що обтяжують відповідальність державного службовця, є вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення.

Отже, враховуючи, що наказом відповідача від 15 квітня 2021 року позивачу було оголошено догану за порушення службової дисципліни, що виразилось у відсутності на робочому місці 2 квітня 2021 року без поважних причин, то в цьому випадку це є підставою для обтяження відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відповідачем, керуючись частиною 5 статті 66 Закону № 889-VIII, до головного державного ревізора - інспектора відділу фактичних перевірок контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Донецькій області Пастухова А.О. наказом ГУ ДФС у Донецькій області від 28 квітня 2021 року № 3-дк правомірно було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби.

Крім того, слушними є доводи відповідача з приводу того, що ані позивач, ані його представник не були присутніми під час проведення засідань дисциплінарної комісії. Більш того, позивач навіть не ознайомлювався з матеріалами дисциплінарних проваджень, хоча мав таку можливість при внесенні запису до трудової книжки.

Відтак, аргумент щодо не проведення перевірок фактичних обставин не може бути взято до уваги, оскільки ані під час проведення службового розслідування, ані після отримання витягів з наказів та внесення запису в трудову книжку ОСОБА_1 не ознайомлювався з ними та навіть не звертався з заявою щодо надання матеріалів для огляду, а відтак об`єктивно не може оцінювати фактичність проведених перевірок.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» від 18.12.2018 № 1200 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 846) (далі - Постанова № 1200) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Після проведення реорганізації та початку процедури ліквідації ГУ ДФС у Донецькій області профспілковий орган не створювався, а відтак голова профспілки не обирався. Будь-якої інформації від позивача щодо членства в будь-якому іншому профспілковому органі до ГУ ДФС у Донецькій області не надходило. Таким чином, отримання дозволу на звільнення ОСОБА_1 неможливо та не є необхідним в розумінні Закону № 889-VIII.

Як зазначав відповідач та не спростовано позивачем, з наявної інформації в ГУ ДФС у Донецькій області вбачається, що з моменту залишення служби ОСОБА_1 , він обліковується в табелях робочого часу як «НЗ» - неявка з нез`ясованих обставин. Тобто, фактично позивач не виходив на роботу та не виконував своїх функцій.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Враховуючи, що позивач не виконував роботу, то і заробітної плати йому обґрунтовано не нараховували.

Також місцевий суд вірно визнав неприйнятними посилання позивача на не зазначення дати звільнення з посади.

Наказом ГУ ДФС у Донецькій області від 29 квітня 2021 року № 57-о чітко зазначено, що ОСОБА_1 звільнено 30 квітня 2021 року з посади головного державного ревізора - інспектора фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Донецькій області.

Додатково слід зазначити, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на який посилається ОСОБА_1 , не підлягає застосуванню, оскільки він був звільнений не у зв`язку із незаконним засудженням, а через відсутність на робочому місці повторно протягом року.

Крім того, нормою, на яку посилається позивач, також встановлено і строки звернення з заявою працівника до роботодавця - протягом трьох місяців з дня набрання законної сили виправдувальним вироком. Слід зазначити, що ухвала Донецького апеляційного суду, яким було залишено в силі вирок Костянтинівського міськрайонного суду була оголошена 28 травня 2020 року. Ані протягом 3 місяців, ані до тепер позивач не звертався з будь-якою заявою до відповідача взагалі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в частині визнання незаконними та скасування наказів від 15 квітня 2021 року № 2-дк щодо оголошення догани, від 28 квітня 2021 року № 3-дк, від 29 квітня 2021 року № 57-о щодо звільнення з посади за прогул, поновлення на посаді.

Вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22 травня 2017 року по день розгляду справи по суті у розмірі 204021 грн. 40 коп., як похідна від наведеної вище, не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, місцевий суд дійшов правильного висновку про недоведеність порушення прав та законних інтересів позивача, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Посилання апелянта на рішення судів в інших справах не беруться до уваги, оскільки такі рішення не є преюдиціальними для цієї справи.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі № 200/6268/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 07 грудня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін Е. Г. Казначеєв