Справа № 495/7418/21
Суддя: Заверюха В. О.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/7418/21
ПОСТАНоВА

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

01 грудня 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

судді - Заверюха В.О., при секретарі Червинській І.В.,

за участю: представника відповідача Пічугіної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Білгород-Дністровському Одеської області у спрощеному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якому просить скасувати постанову старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску Довбуса Костянтина Вікторовича відділу прикордонної служби «Старокозаче» Білгород-Дністровського прикордонного загону серії ПдРУ №038085 від 28.08.2021 року на підставі якої громадянка Республіки Молдова ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП України та підставі якої накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн..

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

28.08.2021 о 13 год. 15 хв. у пункті пропуску «Маяки-Удобне - Паланка» на території Білгород-Дністровського району Одеської області під час здійснення прикордонного контролю на виїзд з України прикордонним нарядом виявлено громадянку республіки Молдова ОСОБА_3 , яка перевищила встановлений термін перебування на території України на 2390 діб, а саме: прибула в Україну 14.11.2014 року та перебувала до 28.08.2021 року. Документів, що підтверджують продовження строку перебування в Україні громадянка ОСОБА_3 не надала, своїми діями вона порушила вимоги п.2 Порядку, затверджених Постановою КМУ від 15.02.2012 року №150. Постановою ПдРУ №038085 від 28.08.2021 року старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску «Маяки-Удобне - Паланка» Довбеуса К.В. Посту Лучію було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. за перевищення нею терміну перебування на території України на 2390 діб. В звязку з тим, що ОСОБА_2 вважає вказану постанову незаконною та такою, що винесена без повного з`ясування всіх обставин справи та за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, звернулась до суду з вказаним позовом. Так, дії громадянки Республіки Молдова ОСОБА_3 щодо перебування на території України понад встановлений термін не є порушенням правил перебування іноземців в Україні. Частина друга статті 203 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недодержання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або проживання на території України за недійсними документами, чи документами, строк дії яких закінчився, або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду - у виді попередження або накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п.п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №150 від 15.02.2012 року, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними, договорами України. Згідно ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Отже, обмеження прав іноземців, які перебувають на території України, можуть встановлюватись законами України. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України. Згідно ч.1 ст.22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, мають право у встановленому порядку вільно залишити територію України, крім випадків, встановлених законом. За ч.2 ст.22 того ж закону виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження. Отже, іноземці, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів. Однак право іноземця вільно залишати територію України може бути обмежено законом у разі повідомлення, іноземцю про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або розгляду кримінальної справи судом - виїзд з України такому іноземцю не дозволяється до закінчення кримінального провадження. Слідчим відділом Київського районного відділу Одеського міського управління ГУ МВС України 27.12.2014 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення за ч.3 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0005376, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.12.2014 року. В подальшому постановою прокурора прокуратури Київського району м.Одеси від 22.01.2015 року зазначене вище кримінальне провадження було об`єднано з іншим в одне та внесене до ЄРДР за №120141604.80005322. 24.02.2015 року ОСОБА_3 було повідомлено про нову підозру за ч.4 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0005322 від 24.12.2014 року. Довідкою Київського районного суду м.Одеси від 20.08.2021 року №22569 підтверджується, що у провадженні вказаного суду знаходиться кримінальне провадження за №0005322 від 24.12.2014 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Республіки Молдова, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.187 КК України. Розгляд вказаного кримінального провадження й досі не завершений. Ця довідка була надана позивачем старшому прикордонних нарядів в пункті пропуску «Маяки-Удобне - Паланка» ОСОБА_5 під чає розгляду справи про адміністративне правопорушення. Крім того, у межах кримінального провадження №0005376 за ч.3 ст.187 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.12.2014 року, ОСОБА_2 з 27.12.2014 року по 08.06.2018 рік перебувала під вартою в ОСІ УДДВП в Одеській області у зв`язку із застосуванням до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 29.12.2014 року року. Вказаний запобіжний захід був скасований лише 08.06.2018 року ухвалою колегії суддів Київського районного суду м.Одеси та до ОСОБА_1 був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. У тексті вказаної ухвали зазначено, що ОСОБА_3 станом на 08.06.2018 рік перебувала під вартою більш ніж три з половиною роки. До 19.04.2019 року ОСОБА_2 перебувала під домашнім арештом, який був застосований до неї на підставі ухвали колегії суддів Київського районного суду м.Одеси від 19.02.2019 року. Крім того, після припинення запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 прокурором тривалий час їй не повертався закордонний паспорт громадянина Молдови, внаслідок чого довелось звертатися до суду із клопотанням про повернення закордонного паспорту, строк дії якого сплив 14.04.2019 року. У подальшому захисником Посту Л., 16.08.2021 року до Київського районного суду м.Одеси подано заяву про надання ОСОБА_3 довідки про розгляд кримінального провадження та дозволу на виїзд у Республіку Молдову для оформлення паспорту. Таке звернення було обумовлено тим, що перебування ОСОБА_3 на території України без дійсного паспорту поставило її в край нужденне положення, оскільки вона була позбавлена можливості знайти собі роботу та зняти житло. Після отримання дозволу суду ОСОБА_3 виїхала в Молдову, оформила закордонний паспорт та повернулася в Україну для участі у судовому розгляді зазначеного вище кримінального провадження. Внаслідок викладених обставин ОСОБА_3 з об`єктивних причин була позбавлена можливості вчасно виконати вимоги щодо строку перебування в Україні та у строк до 90 діб виїхати з України, а тому притягнення її до адміністративної відповідальності за перевищення строків перебування на території України є незаконним. Знаючи про існування такої законодавчої заборони ОСОБА_3 без повідомлення суду про необхідність переоформлення паспортних документів не виїжджала з України. Зважаючи на викладене, перевищення ОСОБА_3 строків перебування в Україні перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із кримінальним провадженням щодо неї і не є наслідком її протиправної поведінки, як про це стверджує відповідач. Оскільки ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, і кримінальна справа щодо неї ще не розглянута судом, на підставі ч.2 ст.22 Закону України; «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» її виїзд з України не дозволяється до завершення кримінального провадження, а тому перебування ОСОБА_3 на території України понад 90 діб, пов`язане з розглядом кримінальної справи щодо неї не є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.203 КУпАП. Таким чином, дії ОСОБА_3 не можна кваліфікувати як порушення іноземцем правил перебування в Україні. Вказаною безпідставно винесеною постановою ОСОБА_3 було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутності складу адміністративного правопорушення. За таких обставин, постанова ПдРУ №038085 від 28.08.2021 року старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску «Маяки-Удобне-Паланка» Довбеуса К.В. про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення за ч.2 ст.203 КУпАП винесена передчасно, без повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУиАП та є протиправною. Крім того, під час ухвалення оскарженої постанови старшим прикордонних нарядів ОСОБА_5 були допущені процесуальні порушення розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так ОСОБА_3 , не були роз`ясненні її права, передбачені ст.268 КУпАП, що позбавило її можливості надати додаткові докази на підтвердження своєї невинуватості та заявити клопотання про витребування таких доказів. Також в порушення вимог п.4 ч.1 ст.278 КУпАП посадова особа, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення, при підготовки справи до розгляду не перевірила та не вирішила питання про витребування додаткових матеріалів щодо перевірки пояснень ОСОБА_3 щодо перевищення строків перебування в Україні. Не дивлячись на те, що ОСОБА_3 оспорювала факт вчинення нею адміністративного правопорушення та адміністративне стягнення, в порушення вимог ст.258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення складений не був. Старший прикордонних нарядів ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.280 КУиАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення був зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено позивачем адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, шо мають значення для правильного вирішення справи. Однак з урахуванням вище наведених доводів вказані вимоги також дотримані не були: не було з`ясовано чи вчинено ОСОБА_3 адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.203 КУпАП, чи винна ОСОБА_3 у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративної відповідальності та потрібно з`ясувати, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме: щодо застосування відносно ОСОБА_3 запобіжних заходів, наявність яких унеможливлювала дотримання позивачем встановлених законом строків перебування іноземців в Україні. Наведені вище доводи свідчать, що старшим прикордонним нарядів ОСОБА_5 , як посадовою особою, що розглядала справу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.203 КУпАП щодо ОСОБА_3 , не виконаний обов`язок щодо всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, передбачений ст.252 КУпАП. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, є недоведеним, а притягнення її до адміністративної відповідності у вигляді штрафу безпідставним.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач скористався своїм правом та відповідно до ст.162 КАС України та на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 28.08.2021 року в пункті пропуску «Маяки - Удобне - Паланка», під час здійснення прикордонного контролю на виїзд з України, прикордонним нарядом виявлено громадянку Республіки Молдова ОСОБА_4 , яка перевищила встановлений термін перебування на території України на 2390 діб, а саме: прибула в Україну 14.11.2014 року та перебувала до 28.08.2021 року. Документів, що підтверджують продовження терміну перебування в Україні ОСОБА_2 не надала. Своїми діями громадянка Республіки Молдова ОСОБА_2 порушила вимоги п.п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 року №150, тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.203 КУпАП. У зв`язку із вчиненням вказаного вище адміністративного правопорушення, громадянку Республіки Молдова ОСОБА_4 було притягнено до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.. При вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було повно, всебічно та об`єктивно вивчено всі обставини справи. 28.08.2021 року громадянка Республіки Молдова ОСОБА_2 прибула до пункту пропуску «Маяки-Удобне - Паланка» та надала паспортний документ для перевірки уповноваженим посадовим особам Державної прикордонної служби України, що однозначно свідчило про її намір перетнути державний кордон з України в Республіку Молдова. В ході з`ясування обставин адміністративного правопорушення, вчиненого громадянкою Республіки Молдова ОСОБА_6 було встановлено, зокрема, що відносно неї відсутня інформація в базах даних Державної прикордонної служби України про будь-які обмеження виїзду з України. Також, під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення громадянкою Республіки Молдова ОСОБА_6 надавалось пояснення, у якому вона серед іншого вказувала, що під час перебування в Україні відносно неї розпочато кримінальне провадження та застосовувались запобіжні заходи, але підтверджуючих документів вона не надала, оскільки вони знаходяться у адвоката. Разом з цим, за результатом вивчення відміток у закордонному паспорті громадянина Республіки Молдова серії НОМЕР_1 , виданому 14.04.2009 року на ім`я ОСОБА_7 , стало відомо, що позивач прибула в Україну 14.11.2014 року через пункт пропуску «Одеса-аеропорт». Даний факт вона також підтвердила у своєму поясненні. В позовній заяві представник позивача стверджує, що позивачу повідомлено про підозру у кримінальному правопорушенні (провадження № 0005322), передбаченому ч.4 ст.187 КК України, розгляд якого досі не завершений. Разом з цим, позивач свідомо замовчує свій мотив прибуття до пункту пропуску «Маяки-Удобне - Паланка», адже, знаючи про ймовірну заборону залишення території України, позивач 28.08.2021 року вирішила виїхати до Республіки Молдова. Таким чином, фактичні дії позивача суперечать доводам, викладеним у позовній заяві. Згідно ч.1 ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Таким чином, притягнення громадянки Республіки Молдова ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності стало наслідком її протиправної поведінки. В звязку з чим, постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПдРУ №038085 від 28.08.2021 року, якою громадянку Республіки Молдова ОСОБА_4 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП та накладно на неї адміністративне стягнення у:виді штрафу у розмірі 3400 грн., залишити без змін, а адміністративний позов без задоволення.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано термін на усунення недоліків.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.10.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2021 року в задоволенні заяви представника позивача адвоката Марченко Н.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у справі відмовлено.

В судове засідання позивач та її представник не зявились, на адресу суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують і просять задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві та просила відмовити.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно вимог ст.4 Конституції України В Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до ст.22 Конституції України , права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст.26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

28.08.2021 року о 13 год. 15 хв. у пункті пропуску «Маяки-Удобне - Паланка» на території Білгород-Дністровського району Одеської області під час здійснення прикордонного контролю на виїзд з України прикордонним нарядом виявлено громадянку республіки Молдова ОСОБА_2 , яка перевищила встановлений термін перебування на території України на 2390 діб, а саме: прибула в Україну 14.11.2014 року та перебувала до 28.08.2021 року. Документів, що підтверджують продовження строку перебування в Україні громадянка ОСОБА_3 не надала, своїми діями вона порушила вимоги п.2 Порядку, затверджених Постановою КМУ від 15.02.2012 року №150.

Постановою ПдРУ №038085 від 28.08.2021 року старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску «Маяки-Удобне-Паланка» Довбеуса К.В. Посту Лучію було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. за перевищення нею терміну перебування на території України на 2390 діб.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст.7 КУпАП).

Зі змісту ст.9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.2 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, недодержання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або проживання на території України за недійсними документами чи документами, строк дії яких закінчився, або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, - тягнуть за собою попередження або накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №150 від 15.02.2012 року, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними, договорами.України.

Згідно ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Отже, обмеження прав іноземців, які перебувають на території України, можуть встановлюватись законами України.

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Статтею 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, мають право у встановленому порядку вільно залишити територію України, крім випадків, встановлених законом. Виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження; його засуджено за вчинення кримінального правопорушення - до відбування покарання або звільнення від покарання.

Отже, іноземці, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів. Однак право іноземця вільно залишати територію України може бути обмежено законом: у разі повідомлення, іноземцю про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або розгляду кримінальної справи судом - виїзд з України такому іноземцю не дозволяється до закінчення кримінального провадження.

Слідчим відділом Київського районного відділу Одеського міського управління ГУ МВС України 27.12.2014 року позивача ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення за ч.3 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0005376, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.12.2014 року.

В подальшому постановою прокурора прокуратури Київського району м.Одеси від 22.01.2015 року зазначене кримінальне провадження було об`єднано з іншим кримінальним провадженям в одне та внесене до ЄРДР за №120141604.80005322.

24.02.2015 року позивача ОСОБА_4 було повідомлено про нову підозру за ч.4 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0005322 від 24.12.2014 року.

Довідкою Київського районного суду м.Одеси від 20.08.2021 року №22569 підтверджується, що в провадженні Київського районного суду м.Одеси знаходиться кримінальне провадження за №0005322 від 24.12.2014 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Республіки Молдова, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.187 КК України. Розгляд вказаного кримінального провадження й досі не завершений.

В межах кримінального провадження №0005376 за ч.3 ст.187 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.12.2014 року, ОСОБА_2 з 27.12.2014 року по 08.06.2018 рік перебувала під вартою в ОСІ УДДВП в Одеській області у зв`язку із застосуванням до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.12.2014 року.

Вказаний запобіжний захід був скасований 08.06.2018 року ухвалою колегії суддів Київського районного суду м.Одеси та до ОСОБА_1 був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, у тексті зазначеної ухвали вказано, що ОСОБА_2 станом на 08.06.2018 рік перебувала під вартою більш ніж три з половиною роки.

До 19.04.2019 року ОСОБА_2 перебувала під домашнім арештом, який був застосований відносно неї на підставі ухвали колегії суддів Київського районного суду м.Одеси від 19.02.2019 року.

Крім того, після припинення запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 прокурором тривалий час позивачу не повертався закордонний паспорт громадянина Молдови, внаслідок чого довелось звертатися до суду із клопотанням про повернення закордонного паспорту, строк дії якого сплив 14.04.2019 року.

У подальшому захисником Посту Лучії, 16.08.2021 року до Київського районного суду м.Одеси подано заяву про надання ОСОБА_1 довідки про розгляд кримінального провадження та дозволу на виїзд у Республіку Молдову для оформлення паспорту, що підтверджується заявою від 16.08.2021 року. Таке звернення було обумовлено тим, що перебування ОСОБА_1 на території України без дійсного паспорту поставило її в край нужденне положення, оскільки вона була позбавлена можливості знайти собі роботу та зняти житло.

Після отримання дозволу суду ОСОБА_2 виїхала до Республіки Молдови, оформила закордонний паспорт та повернулася в Україну для участі у судовому розгляді зазначеного вище кримінального провадження.

Внаслідок викладених обставин ОСОБА_3 з об`єктивних причин була позбавлена можливості вчасно виконати вимоги щодо строку перебування в Україні та у строк до 90 діб виїхати з України, а тому притягнення її до адміністративної відповідальності за перевищення строків перебування на території України є незаконним.

Як вже зазначалось, вимогами ч.2 ст.22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо: йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження.

В свою чергу, відповідачем не були враховані положення ч.2 ст.22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" щодо заборони виїзду з України іноземцю або особі без громадянства.

Невнесення уповноваженими особами такої заборони до бази даних, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України, не скасовує заборони, встановленої ч.2 ст.22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Натомість, оскільки, ОСОБА_2 без повідомлення суду про необхідність переоформлення паспортних документів не виїжджала з України, у відповідності до вимог ч.2 статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", перебуває на території України без правових підстав для виїзду із країни - до закінчення кримінального провадження, то, за таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у позивача умислу (прямого або непрямого) на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, за вчинення якого останню притягнуто до адміністративної відповідальності.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про скасування постанови старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску «Маяки-Удобне-Паланка» Довбеуса К.В. серії ПдРУ №038085 від 28.08.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн..

В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених на професійну правничу допомогу суд дійшов наступного висновку.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.2 ст.16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, відповідно до ст.1 цього Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: -договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; - інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; - представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

В цьому контексті суд зауважує, що позивач у справі є іноземцем громадянкою Республіки Молдова, яка перебуває на території України у зв`язку з розглядом кримінального правопорушення.

Оскаржуваним рішенням відповідача, громадянку Республіки Молдова ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн..

Враховуючи наведене суд вважає, що звернення позивача до адвоката за правовою допомоги у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення було не лише закономірним, але й необхідним з огляду на її статус іноземця в Україні.

Крім того, на думку суду, безсумнівним є той факт, що ця справа для позивача має важливе значення з точки зору тих негативних правових наслідків, яких вона зазнала у зв`язку з прийняттям цього рішення. Водночас та обставина, що судом вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження, вказаного факту не спростовує та значення справи для позивача не применшує.

З матеріалів справи, вбачається, що відповідно до ордеру серії ОД №386989 адвокат Марченко Н.В. на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 06.09.2021 року надає професійну правничу допомогу позивачу Посту Лічії.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №2 від 06.09.2021 року на виконання умов договору від 06.09.2021 року позивач ОСОБА_8 сплатила адвокату Марченко Н.В. гонорар в розмірі 2000 грн..

Отже, витрати позивача на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та підтверджуються належними і допустимим доказами.

Досліджуючи питання щодо співмірності розміру таких витрат із реальними адвокатськими послугами, наданими позивачу у цій справі, суд зазначає таке.

Надання вказаних адвокатських послуг повністю підтверджується матеріалами справи і, на думку суду, є доведеним.

Так, адвокатом дійсно був підготовлений і поданий до суду позов, оформлено додатки до нього, також надана відповідь на віздив відповідача та додаткова відповідь на відзив за підписами адвоката Марченко Н.В..

Отже, у зв`язку з розглядом цієї справи позивачу надано достатньо значний обсяг адвокатських послуг, а витрачений на їх надання час, на думку суду, не є завищеним та обчислений адвокатом об`єктивно.

З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000,00 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Висновки за результатами розгляду справи

Таким чином, з огляду на те, що позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч.4 ст.187 КК України, а кримінальне провадження відносно позивача за цим кримінальним правопорушенням не закінчено, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 5, 12, 72, 77, 90, 160-162, 257, 295 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення - задольнити частково.

Скасувати постанову старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску Довбуса Костянтина Вікторовича відділу прикордонної служби «Старокозаче» Білгород-Дністровського прикордонного загону серії ПдРУ №038085 від 28.08.2021 року на підставі якої громадянка Республіки Молдова ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн..

Стягнути з Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України на користь громадянки Республіки Молдова Посту судові витрати у розмірі 2 908 грн..

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.О.Заверюха