Справа № 332/1834/21 (2-а/332/17/21)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 332/1834/21 провадження №2-а/332/17/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2021 року (суддя Сінєльнік Р.В., повний текст складено 01.10.2021) у справі №332/1834/21 (провадження №2-а/332/17/21) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Колебанова Павла Юрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: скасувати постанову ЕАН №4137262 по справі про адміністративне правопорушення від 29.04.2021 року, винесену поліцейським роти №2 батальйону №4 УПП в Запорізькій області Колебановим Павлом Юрійовичем, про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. за правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 29.04.2021 відповідачем відносно нього складено спірну постанову за скоєння правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. Так, згідно даної постанови позивач, керуючи ТЗ, здійснив стоянку в місці, де ТЗ, що стоїть, зробив неможливим рух іншого ТЗ (Опель-Корса), чим порушив вимоги п.15.10 ПДР. Таку постанову позивач вважав незаконною, зазначаючи, що ніяким ТЗ не керував та стоянку не здійснював; зі спірної постанови невідомо, яким саме ТЗ керував позивач; під час розгляду справи відповідачем на місці не встановлена неможливість здійснити рух саме автомобілем Опель-Корса. За позицією позивача, відповідальність за нормою п.15.10 ПДР настає лише у випадках, якщо ТЗ чинить перешкоду ТЗ у кількості більше одного. З цих підстав, вказуючи, що жодного доказу провини у скоєнні правопорушення не має, а сама спірна постанова не відповідає вимогам закону, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення складена відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, а досліджені в ході судового розгляду справи докази підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга фактично обґрунтована відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Так, позивач зазначає, що пп. «д» п.15.10 ПДР України передбачено, що стоянка забороняється у місцях, де ТЗ, що стоїть, зробить

неможливим рух інших ТЗ або створить перешкоду для руху пішоходів. За тлумаченням позивача, вказана норма ПДР передбачає те, що особа, яка керує ТЗ під час стоянки повинна була зробити неможливим рух інших ТЗ, тобто рух ТЗ у кількості більше одного по дорозі. Також, скаржник вказує, що під час розгляду справи відповідачем на місці не встановлена неможливість здійснити рух саме автомобілем Опель-Корса та не складена схема з відповідними розмірами, внаслідок чого неможливо зробити висновок про можливість або неможливість виїзду. Позивач наполягає на відсутності жодного доказу вини позивача у скоєнні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 29.04.2021 року інспектором роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Колебановим Павлом Юрійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4137262, згідно з якою позивач 29.04.2021 о 14:18 год., у місті Запоріжжя по вул. Електрична 247, керуючи ТЗ BMW 520 д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив стоянку в місці, де ТЗ, що стоїть, зробив неможливим рух іншого ТЗ, а саме а/м Opel Corsa д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив п.15.10.д ПДР України.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, порушення правил стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху, є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.122 КУпАП.

Відповідно до пункту 15.10.д ПДР України стоянка забороняється: у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до них долучено відеозапис, здійснений інспектором патрульної поліції, що був предметом вивчення під час судового розгляду справи судом першої інстанції, та досліджений судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи. Так, за результатами вивчення даного відеозапису судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 припаркував автомобіль BMW 520 д.н.з. НОМЕР_1 безпосередньо перед багажником автомобіля Opel Corsa д.н.з. НОМЕР_2 під кутом 90 градусів до останнього. Цими діями ОСОБА_1 фактично заблокував виїзд автомобіля Opel Corsa, оскільки безпосередньо з боку капота цього автомобіля була розташована стіна будівлі, до якої був перед цим припаркований автомобіль Opel Corsa.

Позивач, як надаючи пояснення щодо вчиненого правопорушення працівникам поліції на місці його скоєнння, так і у судовому засіданні суду першої інстанції, підтвердив те, що це він у такий спосіб припаркував автомобіль BMW 520 д.н.з. НОМЕР_1 , обґрунтовуючи свою поведінку тим, що це його місце і він тут паркує свою машину багато років.

В ході судового розгляду справи судом також досліджено письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які бралися до уваги відповідачем при винесенні спірного рішення, які також підтвердили вчинення позивачем дій, що зафіксовані в спірній постанові.

В статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення наведено перелік джерел доказів у справах про адміністративні правопорушення, до яких належать, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; пояснення свідків; показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже пояснення позивача, які містяться на відеозаписі та надані у судовому засіданні, долучені відповідачем до матеріалів справи відеозапис та письмові пояснення свідків, є доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції обставини справи на підставі аналізу доказів у їх сукупності, які підтверджені в ході апеляційного перегляду справи, свідчать про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Посилання позивача на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, за яке останнього притягнуто до адміністративної відповідальності, судом апеляційної інстанції не приймаються, тому як спростовуються вищенаведеними доказами, які в розумінні ст. ст. 69, 70 КАС України є належними та допустимими.

Аргументи викладені позивачем в апеляційній скарзі фактично ґрунтуються на суб`єктивному та довільному тлумаченні скаржником норми ПДР України. Такі аргументи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і встановлених обставин справи, а тому не вимагають детальної відповіді.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2021 року по справі №332/1834/21 (провадження №2-а/332/17/21) без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 07.12.2021р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк