Справа № 200/10431/21
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

06 грудня 2021 р. Справа №200/10431/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабаш Г.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не виплати пенсії та зобов`язати утриматись від вчинення певних дій щодо невиплати пенсії по інвалідності за період з 01.04.2015 року по 28.06.2016 року;

- зобов`язати відповідача здійснити розрахунок невиплаченої пенсії по інвалідності за період з 01.04.2015 року по 28.06.2016 року;

- стягнути з відповідача суму коштів, яка дорівнює розміру (сумі коштів) невиплаченої пенсії по інвалідності за період з 01.04.2015 року по 28.06.2016 року;

- зобов`язати відповідача здійснити розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (невиплачена пенсія по інвалідності за період з 01.04.2015 року по 28.06.2016 року), що визначається відповідно до Закону України від 19.10.200 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року;

- стягнути з відповідача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (компенсація за невиплачену пенсію по інвалідності за період з 01.04.2015 року по 28.06.2016 року), зо визначається відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку в управлінні пенсійного фонду, є отримувачем пенсії по інвалідності ІІІ група. Є державним службовцем, який працює в Головному управління Державної фіскальної служби у Донецькій області. Є внутрішньо переміщеною особою. Згідно до заяви, позивач звертався до УПФУ з вимогою відновити нарахування та виплату пенсії по інвалідності з 01.04.2015 року. В свою чергу територіальним управлінням відновлено виплату пенсії лише з 01.10.2017 року.

Позивачем зазначено, що з 01.04.2015 року набув чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 213-VІІІ від 02.03.2015 року, яким встановлюється особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. 01.04.2015 року відповідач на підставі вказаного закону припинив виплату пенсії позивачу, у зв`язку із внесенням змін до ст. 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. На думку позивача, з 01.04.2015 року були відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії по інвалідності, а тому, остання, підлягає нарахуванню позивачу, як інваліду 3 групи відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, - з 01.04.2015 року по 28.06.2016 року. З даним діями управління позивач не погоджується та вважає їх протиправними, у зв`язку із чим змушений звернутись до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.08.2021 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду уточненої позовної заяви із належним викладом позовних вимог та клопотання про поновлення строку на звернення з позовною заявою із відповідними доказами в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку.

На виконання ухвали суду позивачем надано уточнену позовну заяву.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.09.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд з`ясував наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позовна заява подана до суду в серпні 2021 року, позовні вимоги заявлені за період з 01.04.2015 року.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду із даним позовом позивач, посилається на постанову Верховного суду у зразковій справі №805/402/18-а від 03.05.2018 року. Зазначає, що в даному випадку дійсно наявні інші обставини щодо невиплати (припинення) пенсії, але категорія справи, в якій застосовується строк звернення до суду однакова.

Разом із тим, з листа відповідача №8972-8018/Ц-15/8-0500/21 від 04.08.2021 року судом встановлено, що останнім роз`яснено підстави поновлення пенсійних виплат з 01.10.2017 року, а саме посиланням на ст. 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та визначено, що тимчасово, з 01.04.2015 року по 30.09.2017 року (крім осіб з інвалідністю І та ІІ груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) які займають посади державної служби, визначені законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIІІ Про державну службу, а також працюють на посадах та умовах, передбачених законами України передбачених Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачувались.

З урахуванням заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про безпідставність посилання позивача на постанову Верховного суду у зразковій справі №805/402/18-а від 03.05.2018 року, оскільки у даному випадку має місце не припинення виплат позивачу, як внутрішньо переміщеній особі, а застосування органами пенсійного фонду вимог законодавства щодо призначення та виплати пенсій (на момент виникнення спірних правовідносин) особам, які обіймали посади державної служби, визначені Законом №889-VIІІ, а також працювали на посадах та умовах, передбачених законами України Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, оскільки підставою для призупинення виплати пенсії позивачу є перебування його на державній службі.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 9 частини 3 статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є зокрема неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; та інше.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд звертає увагу на те, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Позивач, як отримувач пенсії по інвалідності III групи та обіймаючи посаду державного службовця, станом на момент припинення пенсійних виплат (01.04.2015) був обізнаний про введення в дію обмежень щодо виплати пенсій особам, які обіймають посади державної служби, зазначене встановлено судом, з тексту позовної заяви, де ОСОБА_2 , посилається на відповідне законодавство відповідно до якого відповідачем припинено пенсійні виплати, а також не заперечує факт правомірності їх припинення станом на 01.04.2015 року.

Як наголошувалося судом в ухвалі про залишення позову без руху, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19 при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду вказав на те, що необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись»:

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 р. №340/1019/19).

Відтак, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголосила на тому, що з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступила від висновків викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

У даній справі, як вбачається з матеріалів позову, позивачу не здійснювалось нарахування пенсії. При цьому суд звертає увагу, що позивачу було достеменно відомо про неотриману пенсію з 01.04.2015 по 28.06.2016 року з моменту невиплати, тобто з 01.04.2015 року.

Посилання позивача на положення ч.2 ст. 46 №1058-ІV є безпідставними, оскільки за змістом наведених норм, строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій. В спірних же правовідносинах докази нарахування пенсійним органом позивачу суми пенсії у спірний період відсутні.

Такий висновок щодо застосування статті 46 Закону №1058-IV у подібних правовідносинах міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №758/2471/17, від 29.04.2020 у справі №490/9535/16-а, від 31.05.2021 року №567/180/17 та постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19.

В ухвалі про залишення позову без руху суд вказав позивачеві на недоліки позовної заяви, а саме на пропуск строку звернення до суду. Однак, позивачем не надано суду жодних доказів, які б вказували про наявність обставин, які є об`єктивно непереборними та залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій щодо звернення до суду у встановлений строк.

Доступ до правосуддя не може бути безумовним, оскільки його часові рамки обумовлені певними строками. Відтак, поновлення строку звернення до суду за наведених позивачем причин його пропуску призведе до порушення принципу правової визначеності в правовідносинах, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Суд звертає увагу, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Крім того, суд зазначає, що позивач звертався до суду з вимогами про визнання неправомірними дій Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови йому у відновленні виплати пенсії по інвалідності з 01.06.2015 року та зобов`язання відновити нарахування та виплату пенсії по інвалідності (3 група) з 01.06.2015 року, з урахуванням сплачених сум.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року по справі №200/1233/19-а в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено, а адміністративний позов залишено без розгляду.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 12.11.2021 року та заявив позовні вимоги за період з 01.04.2015 року по 28.06.2016 року, не надавши доказів та не навівши переконливих обґрунтувань дотримання (пропуску) шестимісячного строку звернення до суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом без поважних причин.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі частини 3 статті 123 КАС України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 240, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Г.П. Бабаш