Справа № 477/1960/21
Суддя: Полішко В. В.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 477/1960/21
Провадження № 2-а/477/15/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої у справі судді Полішко В.В., з секретарем Коцюрубенко О.М.,

з участю: представника позивча адвоката Киричука В.В.,

представника відповідача Руденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в у приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову від 20 вересня 2021 року, серії БАА, №146801, про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП у виді штрафу у сумі 40800,00 грн.

В обґрунтування вказав, що 20 вересня 2021 року постановою Управління патрульної поліції в Миколаївській області (далі УПП в Миколаївській області) серії БАА, № 146/801, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на пункті вагового контролю, за здійснення руху на автомобілі IVEKO, без права керування, було притягнуто його до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП, та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 40800,00 грн.

Вважає постанову необґрунтованою, протиправною та такою, що підлягає скасуванню посилаючись на те, що 20 вересня 2021 року розгляду справи фактично не було, оскільки його клопотання про залучення адвоката для його захисту було проігноровано. Тобто відповідачем не вжито жодних дій щодо надання можливості йому реалізувати своє право на отримання такої допомоги, що свідчить про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Зазначив, що під час винесення постанови інспектор взагалі не розібрався з ситуацією, яка сталася, та належним чином не дослідив всіх обставин справи, чим порушив вимоги статей 245, 280 КУпАП.

Вважає, що відповідач не маючи взагалі ніяких доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, притягнув його до адміністративної відповідальності, не виконавши вимоги статей 251, 252 КУпАП та статті 69 КАСУ. Оскільки ніяких доказів вини немає, а отже відсутня суб`єктивна сторона і відповідно склад правопорушення.

Крім цього, зазначив, що Інструкцією визначено вичерпний перелік підстав для зупинення транспортних засобів, і з огляду на те, що підстав для зупинки його транспортного засобу не було, постанову слід визнати незаконною та скасувати.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову через його безпідставність та необґрунтованість. Вказував, що постанова складена відповідно до вимог законодавства. Зазначив, що 20 вересня 2021 року під час несення служби на пересувному посту габаритно-вагового контролю у складі екіпажу «Корвет 510» поліцейським УПП в Миколаївській області ДПП капралом поліції Утяшевою К.Р. разом з напарником було виявлено адміністративне правопорушення, а саме водій транспортного засобу IVECO, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом BSS NV, державний номерний знак НОМЕР_2 , під час здійснення процедури габаритно-вагового контролю не виконав вимоги пункту 2.4-1, а саме не надав на вимогу поліцейського посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Особу водія - ОСОБА_1 було встановлено за допомогою Інформаційного порталу Національної поліції України. При перевірці наявності у ОСОБА_1 права на керування транспортного засобу відповідної категорії було з`ясовано, що позивач був позбавлений права керування строком на 1 рік Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва по справі № 489/2581/21 від 15 червня 2021 року.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог пунктів 2.4 а) та 2.1 а) ПДР України, відповідальність за яке передбачена частиною 4 ст. 126 КУпАП, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення (далі - Постанова) щодо позивача.

Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поліцейський Утяшева К.Р. винесла постанову та наклала стягнення на позивача в розмірі 20400,00 грн., відповідно до санкції статті.

Згідно зі статтею 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, копію постанови ОСОБА_1 отримав під підпис.

Відповідно до 16 ЗУ «Про дорожній рух», водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Такої точки зору притримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що викладено в Постанові Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 127/19283/17.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Сторона відповідача зазначає, що законом встановлений спеціальний порядок притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 126 КУпАП, який полягає у тому, що протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП.

Представник відповідача враховує висновок Конституційного Суду України, який викладений у рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, згідно якого скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

У вказаному рішенні міститься висновок про те, що положення, зокрема ч. 1 ст. 268 КУпАП, є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

На час розгляду конституційного подання і прийняття вказаного рішення, Кодексом України про адміністративні правопорушення не було передбачено застосування скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», що набув чинності з 08 серпня 2015 року, були внесені зміни до ст. 258 КУпАП у частині визначення випадків, у яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, а накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.

Отже, право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права гарантується при розгляді справи за правилами розділу IV КУпАП, який у даному випадку не здійснювався.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ч. 4 ст. 126 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

При цьому сторона відповідача звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку або за допомогою мережі інтернет чи месенджерів. Таким чином, інспекторами було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.

Вказав, що постанова була винесена правомірно, при цьому були з`ясовані всебічно обставини, що мали значення для вирішення справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав викладене у позовній заяві та просив позов задовольнити, а постанову скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав викладене у відзиві та просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що під час винесення постанови позивач взагалі не клопотав про залучення захисника та надання йому правової допомоги, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, судом встановлено наступне.

Відповідно до статей 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, з якого вбачається, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створити безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоду підприємствам, установам, організаціям і громадянами, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водій військових транспортних засобів на вимогу правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені пунктом 2.1 ПДР України.

Судом встановлено, що 20 вересня 2021 року поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону 2 УПП Миколаївського ДПП капралом поліції Утяшевою К.Р. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА, №146801.

З огляду на зміст вказаної постанови позивачу у провину ставиться керування транспортним засобом IVECO MAGIRUS/BSS NV, державний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , 20 вересня 2021 року о 22-30 годині по автодорозі Н-24, сполученням «Миколаїв-Благовіщенське», 211 км, без права керування, а саме він був позбавлений права керування транспортним засобом рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2021 року строком на один рік, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР.

Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн. за порушення вимог частини 4 статті 126 КУпАП.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Санкція цієї частини статті передбачає накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 20400,00 грн.

Підпунктом «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху України закріплено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

З огляду на рапорт . начальнику УПП ДПП поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 2 УПП в Миколаївській області ДПП Утяшевої К.Р транспортний засіб позивача було зупинено на автодорозі Н-24 сполучення «Миколаїв-Благовіщінське», 211 км на габаритно-ваговому контролі та під час перевірки документів встановлено, що водій ОСОБА_1 згідно з рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2021 року був позбавлений права керування транспортним засобом на один рік. По факту порушення п. 2.1 «а» розглянуто адміністративну справу, складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП, накладено стягнення у сумі 20400,00 грн.

Вказане також підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік, а також Витягом з сайту «Судова влада».

Суд критично сприймає твердження позивача, стосовно того, що інспектори патрульної поліції не розібралися із ситуацією, яка сталася, та належним чином не дослідив всіх обставин справи, оскільки вони спростовуються дослідженим в судовому засіданні відеозаписом.

Так, на відеозаписі, долученому відповідачем до відзиву зафіксовано, відсутність у позивача водійського посвідченняяка останнім під час зупинки не оспорювалася. Навпаки, позивач під час зупинки його транспортного засобу повідомив працівників патрульної поліції про те, що у нього відсутнє водійське посвідчення, оскільки був позбавлений за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва права керування транспортними засобами. Ця інформація перевірена під час зупинки.

Крім цього, на відеозаписі, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та з`ясування обставин справи, позивачем не було заявлено клопотання про залучення адвоката чи надання йому правової допомоги, що спростовує його посилання щодо порушення права на захист.

Доводи позивача щодо неправомірності зупинки його транспортного засобу спростовується наступним.

Як вбачається з дослідженого 20.09.2021 року позивач був зупинений на пересувному посту габаритно-вагового контролю. Пунктом 2.4-1 ПДР визначено, що у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю або поліцейського водій вантажного автомобіля (в тому числі механічного транспортного засобу) повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: передати для перевірки документи, зазначені в підпунктах «а», «б» і «г» пункту 2.1 цих Правил, а саме: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон), на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів документацію відповідно до вимог спеціальних правил, що визначаються Європейською Угодою про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів; а також надати транспортний засіб та причіп (за наявності) для вагового та/або габаритного контролю відповідно до встановленої процедури.

Таким чином автомобіль позивача був правомірно зупинений та дії поліцейських відповідали вимогам закону.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 35 цього Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Отже, до компетенції поліцейського вищезазначеними Законом та Інструкцією віднесено право приймати постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

На реалізацію покладених на поліцейського повноважень, ним було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова від 20 вересня 2021 року, серії БАА3, №146801 не підлягає скасуванню оскільки винесена уповноваженою на це особою, у порядку визначеному законом, відповідно до встановлених фактичних обставин, які також знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, та стягнення накладене у розмірі, передбаченому законом.

Керуючись статтями 241-243, 286 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 20 вересня 2021 року, серії БАА 3 146801, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 ;

відповідач Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, адреса: вул. Новозаводська, 1-Б/1, м. Миколаїв, .

Суддя В.В. Полішко