Справа № 522/10991/21
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/278/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Кісліної В.І.,

розглянувши у відкритому засіданні адміністративну справу за позовом громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом, у якому просив суд скасувати постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС України в Одеській області) № ПН МОД 004966 від 02.06.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 та закрити справу про адміністративне правопорушення через відсутність діях позивача складу правопорушення.

08 липня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Одеській області про скасування постанови та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Позивач мотивує свої вимоги, зокрема, тим, що його звернення до територіального органу ГУ ДМС в Харківській області з заявою за міжнародним захистом відразу після перетину державного кордону України в жовтні 2020 року, в силу п.2 Інструкції про порядок дій посадових осіб Державної прикордонної служби України та взаємодії з територіальними органами Державної міграційної служби України під час звернення іноземців чи осіб без громадянства із заявами про визнання біженцями чи особами, які потребують додаткового захисту, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.08.2016 року №772, надає йому статус особи, що на законних підставах перебуває на території України, а тому його не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП.

З посиланням на ч.5 ст.5 Закону України «Про біженців та осіб, що потребують додаткового та тимчасового захисту», відповідно якої особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політку у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач вважає, що відповідно до ч.5 ст.203 КУпАП дія цієї статті не поширюється на випадки, коли іноземці чи особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України звернулися без зволікань до компетентних органів влади із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, що потребують додаткового та тимчасового захисту».

Також, позивач мотивував позовні вимоги тим, що необхідність повторного звернення за міжнародним захистом протягом місяця після звільнення з Чернігівського ПТПІ виникла не з його вини і була обумовлена втратою органом публічної влади (ГУ ДМС України в Харківській області) його зави про звернення за міжнародним захистом від 06.10.2020 року.

ГУ ДМС України в Одеській області надано відзив на позовну заяву, в якому відповідачем висловлено незгоду з нею через необґрунтованість позовних вимог позивача.

Позивач та його представник, а також відповідач в судове засідання не з`явились, про час слухання справи повідомлялися належним чином.

Представниками позивача та відповідача подано заяву про проведення судового засідання відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, якою передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

02.06.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , співробітниками Приморського РВ ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який метою прибуття до України назвав особисті справи.

В ході проведення перевірки було встановлено, що громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживає без документів на право проживання в Україні.

Зі слів позивача встановлено, що він прибув на територію України у 2020 році, нелегально, поза пунктом пропуску через державний кордон. При проведені перевірки позивач не надав документ, що посвідчує його особу, а саме паспорт для виїзду за кордон, пояснивши, що він знаходяться за місцем його проживання.

В письмових поясненнях від 02.06.2021 року позивач зазначив про свою обізнаність, що він є нелегальним мігрантом, а також розуміння української мови без перекладача.

Згідно зі ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення «порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті тягне за собою накладення відповідного штрафу».

02.06.2021 року за фактом порушення ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 004913 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 02.06.2021року ПН МОД № 004966 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у формі штрафу в розмірі 1700 грн. Позивач особисто підписав зазначений протокол та отримав його копію, що підтверджується його підписами на другому аркуші протоколу.

Зазначену постанову підписано заступником начальника Приморського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області Калашніковою Т.Б. Також, позивач особисто підписав постанову та отримав її копію, що підтверджується його підписами на другому аркуші постанови.

02.06.2021 року Приморським РВ ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення № 60 про примусове повернення в країну походження відповідача та зобов`язано його покинути територію України у термін до 01.07.2021 року.

Відповідно до пп. 3.1. розділу ІІІ Наказу МВС від 28.08.2013 № 825 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення ДМС України» розглядати справи про адміністративне правопорушення у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, та накладати адміністративне стягнення відповідно до статті 2222 КУпАП мають право керівники (перші заступники, заступники керівників) головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення за місцем вчинення правопорушення, а у разі відсутності уповноваженої посадової особи, яка розглядає справи про адміністративне правопорушення та накладає адміністративне стягнення, - особа, яка виконує її обов`язки.

Позивач не погоджується із законністю постанови про накладення адміністративного стягнення від 02.06.2021 року ПН МОД № 004966, оскільки вважає себе не винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП. Свою невинуватість у вчиненні даного правопорушення позивач доводить фактом звернення до ГУ ДМС в Харківській області з заявою за міжнародним захистом відразу після перетину державного кордону України в жовтні 2020 року, а також повторним зверненням із аналогічною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до ГУ ДМС України в Одеській області з 24.06.2021 року у зв`язку втратою первинної заяви Головним управлінням Державної міграційної служби в Харківській області.

Суд критично ставиться до доводів позивача щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, зазначеного у постанові про накладення адміністративного стягнення від 02.06.2021 року ПН МОД № 004966, оскільки заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до ГУ ДМС України в Одеській області було повторно подано лише 24.06.2021 року, тобто вже після притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, як зазначається позивачем в позовній заяві, його було звільнено з Чернігівського пункту тимчасового тримання іноземців 22 квітня 2021 року на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі №743/378/21 за позовом Луганського прикордонного загону ім. Героя України полковника Євгенія Пікуса ДПС України до позивача про продовження строку затримання.

Позивачем не надано доказів того, що він цікавився результатами розгляду поданої ним до ГУ ДМС в Харківській області первісної заяви про міжнародний захист, як під час перебування у Чернігівському пункті тимчасового тримання іноземців, так і вже після звільнення з ПТТІ.

Доводи позивача про те, що він в травні 2021 року неодноразово звертався до Управління по роботі з шукачами захисту і соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, але йому в усній формі відмовлено у прийняті такої заяви через відсутність паспортного документу та необхідність проведення додаткових перевірок, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Наказом ГУ ДМС України в Одеській області від 08.07.2021 № 127 позивачу відмовлено в оформлені документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

ГУ ДМС України в Одеській області було досліджено всю наявну інформацію по країні походження позивача, та встановлено відсутність обставин, які унеможливлюють примусове повернення та/або примусове видворення позивача до країни походження, передбачені ст. 31 Закону.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону № 3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Крім того, процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (далі - Порядок).

Так, положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у спеціальних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Тобто, законодавець в розумінні вищезазначених норм права не лише наділяє іноземця певними правами, але і покладає обов`язок забезпечення урегулювання іноземцем свого правового становища у легалізований спосіб, зокрема шляхом звернення до відповідного територіального підрозділу ДМС України.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Суд вважає, що позивачем не було надано обґрунтованих обставин на підтвердження власної правової позиції та приходить до висновку, що ГУ ДМС України в Одеській області правомірно складено протокол про адміністративне правопорушення та постановою про накладення адміністративного стягнення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що особа, яка бажає легалізувати своє перебування на території України в законодавчо встановлений спосіб, в першу чергу, має бути зацікавлена у зібранні необхідних доказів на підтвердження необхідності такого перебування в Україні, у тому числі і шляхом використання всіх законодавчо визначених правових механізмів, та уникаючи при цьому зловживання своїми правами та нехтування обов`язками.

Враховуючи те, що позивач перебував на території України без документів на право проживання в Україні, реалізуючи принцип «ефективного засобу» послідовним є притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, суд, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши наявні докази, оцінівши доводи та аргументи сторін, прийшов до висновку, що постанова про накладання адміністративного стягнення серії ПН МОД № 004966 від 02.06.2021 року прийнята з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства.

Викладені у позові доводи не дають підстав для висновку про неправомірність накладання на позивача адміністративного стягнення.

У зв`язку з чим, суд вважає, що дії відповідача ґрунтуються на законі, тому постанова про накладання адміністративного стягнення серії ПН МОД № 004966 від 02.06.2021 року підлягає залишенню без змін, а адміністративний позов - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-9, 72-77, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

29.11.2021