Справа № 160/13121/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерфом-М до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, -
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що на підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору (контракту) позивачем надано до митного оформлення митну декларацію з усіма необхідними документами, які не містили розбіжностей та ознак підробки, а, навпаки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, що, в свою чергу, виключало можливість витребування митницею у декларанта додаткових документів у розумінні приписів ч.3 ст.53 МКУ. Однак, відповідач, не зважаючи на вищенаведене, посилаючись на формальні підстави, витребував у позивача додаткові документи. Так, безпідставним, на думку позивача, є твердження відповідача про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах через відсутність в інвойсі посилання на контракт, а в банківських платіжних документах - посилання на специфікацію та інвойс; через ненадання фактури, посилання на яку містяться у митній декларації країни відправлення; через незабезпечення декларантом перекладу наданих для митного оформлення документів (коносамент, копія митної декларації країни відправлення) українською мовою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року було відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання ухвали суду 31.08.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що під час митного оформлення у посадових осіб відповідача виник сумнів в заявлених відомостях декларантом, оскільки містились розбіжності і неточності в поданих документах. До митного оформлення не було подано ряд документів на підтвердження заявленої митної вартості, що в свою чергу свідчить про заявлення декларантом неповних даних, а також не всіх складових митної вартості. У цьому випадку були наявні розбіжності в числових значеннях, а також не підтверджено числові значення складових митної вартості товару. Враховуючи зазначені в повідомленні митниці результати перевірки документів, наданих до митного оформлення оцінюваної партії товару за МД, ненадання документів у спростування виявлених невідповідностей, що унеможливлює перевірити числове значення вартості заявленого товару, відсутність документального підтвердження повноти включення складових митної вартості і ціни, що фактично сплачена, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не може бути застосований відповідно до п.2 ст.58 МКУ та п.6 ст.54 МКУ.
Відповідач своїм правом щодо надання до суду письмових заперечень до теперішнього часу не скористався.
Ухвалою суду від 06.10.2021 року у задоволенні клопотання відповідача про залишення даної позовної заяви без розгляду було відмовлено.
В силу ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Даний товар поставлявся на підставі зовнішньоекономічного контракту від 11.03.2020 р. №1, укладеного між ТОВ Інтерфом-М та фірмою «METAL MATRIS SANAYI TICARET A.S.» (Туреччина), на умовах поставки DAP UA Одеса.
Митна вартість товарів заявлена декларантом позивача за основним методом відповідно до ст.58 МКУ на рівні - 0,719 дол.США/кг.
10.07.2020 р. декларантом надіслано до Дніпропетровської митниці Держмитслужби повідомлення про неможливість надати інші документи, окрім тих, які вже надано до митного органу, при цьому, декларант просив продовжити митне оформлення товару та прийняти рішення щодо митної декларації № UА110120/2020/005472 від 09.07.2020 р.
На підставі поданих документів Дніпровською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110120/2020/000010/1 від 10.07.2020 року.
Митна вартість оцінюваних товарів скоригована відповідачем за другорядним методом визначення митної вартості - 2г резервним методом за результатом контролю співставлення та за основу для коригування взято митне оформлення товарів, співставлених з оцінюваним товаром, з урахуванням опису, функціонального призначення, країни походження, виробника товару та випущених у вільний обіг за МД від 07.07.2020 р. №UА500130/2020/222768 на рівні - 0,7280 дол.США/кг.
10.07.2020 р. декларантом подано нову митну декларацію № UA110120/2020/005500, заповнену з урахуванням вимог спірного рішення про коригування митної вартості товарів №UA110120/2020/000010/1 від 10.07.2020 р.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Частиною 1 статті 7 МКУ встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п.24 ч.1 ст.4 МКУ).
Відповідно ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 54 МКУ передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті.
Приписами ст.337 МКУ передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Згідно з п.1 ч.4 ст.54 МКУ контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
В силу ч.6 ст.54 МКУ орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.24 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.1 статті 55 МКУ рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 ст.55 МКУ визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Передбачене частиною п`ятою статті 54 МКУ право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів реалізується виключно з підстав, які передбачені частиною третьою статті 53 МКУ, - надання декларантом документів, які містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а відтак суперечності (розбіжності) між відомостями які не впливають на ціну товару та інші складові митної вартості не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару та витребування додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 МКУ.
Як видно з матеріалів справи, 11.03.2020 р. між ТОВ «Інтерфом-М» (м.Марганець, Україна, покупець) та «METAL MATRIS SANAYI VE TICARET A.S.» (Kayseri,Turkey, продавець) укладено контракт (зовнішньо економічний договір) № 1 на постачання товарів (далі - контракт).
Відповідно до п.1.1 контракту, продавець продає, а покупець купує металопродукцію, далі «Товар», у відповідності до специфікацій, доданих до даного контракту, які є його невід`ємними частинами, на умовах, викладених у цьому контракті.
За змістом п.1.2 контракту товар повинен бути виготовлений і поставлений партіями на умовах та по цінах, погоджених сторонами і вказаних в специфікаціях.
Згідно з п.1.3 контракту продавець є власником товару, що поставляється за цим договором.
Відповідно до п.2.3 контракту, загальна сума контракту становить 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч) доларів США 00 центів.
За змістом п.3.1 контракту, кількість товару, що підлягає поставці, вказується у специфікаціях.
Пункт 3.2 контракту встановлює, що якість кожної партії товару, поставленої продавцем згідно контракту, повинно підтверджуватись сертифікатом якості.
Згідно з п.4.1 контракту, оплата кожної партії товару здійснюється відповідно до умов, котрі вказані у специфікаціях до даного контракту.
Як вказано у п.4.2. контракту після оплати продавець зобов`язується протягом 10 (десяти) днів від дати внесення оплати надіслати товаросупровідні документи:
4.2.1. Комерційний рахунок - 3 оригінал, засвідчений;
4.2.3. Пакувальний лист - 3 оригінали;
4.2.4. Сертифікат про походження Форми А, виданий Торгово-промисловою палатою країни продавця - 1 оригінал, 1 копія;
Сертифікат якості на кожне найменування товару і виданий підприємством-виробником - 1 оригінал;
4.2.6. Експортна митна декларація - 1 копія.
Згідно з п.5.1 контракту, продавець поставляє товар на умовах DAP ODESSA, Україна, відповідно до ІНКОТЕРМС 2020, якщо інше не передбачено в специфікаціях на поставку партії товару.
Відповідно до п.5.10 контракту, право власності на товар та всі ризики його випадкового знищення, псування чи втрати переходить від продавця до покупця на умовах поставки DAP ODESSA, Україна, відповідно до ІНКОТЕРМС 2020 з моменту подачі продавцем (перевізником продавця) транспортного засобу для розвантаження.
На виконання зазначеного контракту у липні 2020 року на адресу позивача продавцем «METAL MATRIS SANAYI VE TICARET A.S.» (Turkey) поставлено партію товару (металопродукція).
Як було зазначено вище, 09.07.2020 р. з метою здійснення митного оформлення вказаного товару представником позивача ПП «Брок-Альянс», з яким позивачем укладено договір про надання послуг митного брокера, подано до Дніпропетровської митниці (митний пост «Нікополь») вантажну митну декларацію МД-2, в якій митну вартість поставленого товару визначена за ціною договору.
Відповідачем було присвоєно декларації №UA110120/2020/005472.
Відповідно до надісланого повідомлення, митним органом виявлено наступні розбіжності у поданих позивачем документах:
Але, пунктом 1.1 контракту № 1 на постачання товарів від 11.03.2020 р. (далі - контракт) передбачено, що продавець продає, а покупець купує товар у відповідності до специфікацій, доданих до даного контракту, які є його невід`ємними частинами.
Так, згідно з вимогами ч.2 ст.53 МКУ, до митної декларації були додані всі документи, які підтверджують митну вартість, зокрема: специфікацію та інвойс, котрі містять ідентичні відомості щодо найменування товару та загальної вартості партії. У своїй сукупності ці документи дають змогу ідентифікувати партію товару, підтверджують числові значення та відповідно не мають розбіжностей.
Системний аналіз статей 49, 51-53 МКУ вказує на те, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання до митного оформлення неповного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методом (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.
Крім того, у постанові від 29.04.2020 (справа №915/641/19) Верховний Суд сформував такий правовий висновок: за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.
Отже, рахунок має містити платіжну інформацію, необхідну та достатню для здійснення оплати.
Суд вважає, що наявність чи відсутність в інвойсі певних відомостей (реквізитів), зокрема, посилання на контракт, не може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, якщо з інших поданих декларантом документів можливо встановити такі дані.
Щодо відсутності в банківських платіжних документах посилання на специфікацію та інвойс, суд зазначає таке.
Так, відповідно до пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженого постановою правління Національного Банку України №216 від 28.07.2008 р., платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.
Чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання в платіжному документі на інвойс чи специфікацію.
Отже, сама по собі відсутність у платіжних документах посилання на інвойс чи специфікацію, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки відповідного товару, і були подані позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з відповідним товаром.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22.08.2019 р. (справа №810/2784/18) та 25.05.2021 р. (справа № 520/103 86/2020).
У платіжному дорученні №72 від 02.06.2020 р. у графі «Призначення платежу» зазначено: «Prepayment for spring wire according to contract number 1 on March 11.2020», тобто «передоплата за пружинний дріт згідно контракту № 1 від 11.03.2020».
У платіжному дорученні №77 від 18.06.2020 р. у графі «Призначення платежу» зазначено: «Prepayment for spring wire according to contract number 1 on March 11.2020», тобто «передоплата за пружинний дріт згідно контракту № 1 від 11.03.2020».
Пунктом 4.1 контракту передбачено здійснення оплати кожної партії товару згідно умов, що вказані у специфікації.
У специфікації № 1 від 06.05.2020 р. вказані наступні умови оплати: передоплата - 30% від суми виставленого інвойсу, 70% - по факту оформлення відвантажувальних документів.
Контракт №1 від 11.03.2020 р., специфікація № 1 від 06.05.2020 р. були надані відповідачу під час митного оформлення товару.
За таких обставин, дослідження у сукупності вказаних документів, дає можливість встановити, що передоплата за товар у сумі 17 894,42 дол.США відповідно до банківських платіжних документів №72 від 02.06.2020 р. та № 77 від 18.06.2020 р. була здійснена позивачем саме за товар, визначений контрактом №1 від 11.03.2020 р. та специфікацією № 1 від 06.05.2020 р.
У зв`язку з тим, відсутність у банківських платіжних документах №72 від 02.06.2020 р. та № 77 від 18.06.2020 р. посилань на специфікацію та інвойс не є підставою для висновків про не підтвердження позивачем заявленої митної вартості товарів.
Умови і обставини оплати оцінюваного товару у взаємозв`язку з тими документами, що подавались позивачем до митного контролю, не давали обґрунтованих підстав вважати, що позивачем заявлені неповні чи недостовірні відомості про вартість оцінюваного товару.
Щодо надання рахунку, на який міститься посилання у митній декларації країни відправлення, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до п.4.2. контракту продавець («METAL MATRIS SAN AY І VE TICARET A.S.», Туреччина) зобов`язується протягом 10 (десяти) днів від дати внесення оплати надіслати такі документи:
4.2.1. комерційний рахунок - 3 оригінал, засвідчений;
4.2.3. пакувальний лист - 3 оригінали;
4.2.4. сертифікат про походження Форми А, виданий Торгово-промисловою палатою країни продавця - 1 оригінал, 1 копія;
4.2.5. сертифікат якості на кожне найменування товару, виданий підприємством-виробником - 1 оригінал;
4.2.6. експортну митну декларацію - 1 копія.
Отриманий від постачальника рахунок-фактуру (комерційний рахунок) на партію товару декларантом (позивачем) надавався митному органу для митного оформлення. Водночас, зазначена у митній декларації країни відправлення фактура складається продавцем для перевезення товару територією Туреччини до місця відвантаження (Кайсері, Туреччина). До таких відносин позивач як вантажоотримувач в силу умов поставки не мав відношення.
В силу ст.53 МКУ митна декларація країни відправлення не відноситься до документів, які підтверджують митну вартість товару.
Аналіз норм митного законодавства дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Законодавством, яке регулює митні відносини, не передбачено право митного органу вимагати від декларанта надання пояснень або документів про обставини щодо яких декларант не має фактичної можливості надати пояснення чи документів та які безпосередньо у нього не знаходяться і не можуть знаходитися.
Не надання додаткових документів не є підставою для здійснення коригування митної вартості.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких має здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. Таким чином, розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інщі документи в сукупності не викликають сумнів у достовірності задекларованої митної вартості. Зокрема, це може відбуватися, коли декларант надав документи, які підтверджують всі складові митної вартості, сплату визначеної згідно з умовами зовнішньоекономічного контракту ціни за товар і послуг зі страхування тощо, вартість яких відповідно до чинного законодавства включена до митної вартості.
З урахуванням вказаного, доводи митниці про наявність розбіжностей щодо умов оплати товару не відповідають фактичним обставинам справи та є необґрунтованими.
Крім того, розбіжності щодо умов оплати товару, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів.
Позивач подав митному органу належні та допустимі докази на підтвердження ціни імпортованого товару і зазначені документи не містять розбіжностей щодо вартості та містять дані, що піддаються обчисленню. Тож, відповідач не довів обставини, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору.
У постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 809/872/17 (провадження № К/9901/3 8569/18; номер у ЄДРСР 83105204) викладено правовий висновок про те, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів (платіжних або інших бухгалтерських), за відсутності належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом за відсутності цих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару.
Надані декларантом документи містили достатні відомості про числові значення складових митної вартості, митна вартість товару могла бути обчислена з метою здійснення її контролю.
Щодо забезпечення перекладу документів українською мовою, суду слід вказати на таке.
Декларантом, з метою митного оформлення поставленого товару, надавалися відповідачу пакувальний лист, сертифікат якості та інвойс складені одночасно англійською та російськими мовами, а так само, коносамент та митна декларація країни відправлення, складені англійською мовою.
При цьому, відповідачем у якості підстави витребування додаткових документів, заявлено вимогу про надання перекладу копії митної декларації країни відправлення та коносаменту на українську мову.
Відповідно до ст.254 МКУ документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Законом України «Про ратифікацію Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі» від 10.04.2008 р. № 250-VІ ратифіковано Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі, підписаний у м.Женеві 5 лютого 2008 року, у зв`язку із чим, 16 травня 2008 року Україна приєдналася до СОТ.
Офіційними мовами СОТ є англійська, французька, іспанська.
Відтак, вимоги митного органу про надання перекладу на українську мову документів, складених англійською мовою, як офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, та іноземною мовою міжнародного спілкування, не ґрунтуються на законі та не можуть бути підставою для висновку про ненадання документів для підтвердження заявленої декларантом митної вартості.
Таким чином, зауваження митного органу до поданих до митного оформлення документів є формальними, такими що не гуртуються на положеннях статей 53, 54 МКУ та не унеможливлюють контроль митної вартості.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову, тому судовий збір у розмірі 2 270 грн. підлягає поверненню позивачу.
Відповідно до частин 1, 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що 05.01.2020 року між позивачем та АО «Бахмач та Партнери» був укладений договір про надання правової допомоги № 21/01 від 05.01.2021 р.
У дорученні № 4/2021 від 26.07.2021 року до вказаного договору АО «Бахмач та Партнери» зобов`язалось надати позивачу послуги з оскарження рішення відповідача про коригування митної вартості товару, поставлених компанією «METAL MATRIS SANAYI VE, TICARET A.S.» згідно з контрактом № 1 від 11.03.2021 р.
У вказаному дорученні сторони погодили види правової допомоги: вивчення судової практики, збір доказів, підготовка позовної заяви, представлення інтересів позивача у суді, та її вартість 4 000 грн.
Згідно з актом № 120 від 26.07.2021 року до доручення № 4/2021 від 26.07.2021 року сторони визначили, що послуги були надані, їх вартість становить 4 000 грн. Розмір витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги вказаний з огляду на наявність значного переліку первинної документації, обробка якої потребувала значних часових затрат та велику кількість підготованих документів у судовій справі, тощо.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до позову було додано договір про надання правової допомоги № 21/01 від 05.01.2020 року; доручення № 4/2021 від 26.07.2021 року та попередній акт № 120 від 26.07.2021 року до вказаного договору, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 26.07.2021 року (з детальним описом видів правової допомоги, їх вартості та затраченого адвокатом часу).
Згідно з актом № 146 від 02.09.2021 року до доручення № 4/2021 від 26.07.2021 року та договору про надання правової допомоги № 21/01 від 05.01.2020 року сторони визначили перелік наданих адвокатським об`єднанням послуг та їх вартість 4 000 грн.
На підставі вищевказаного, АО «Бахмач та Партнери» 02.09.2021 року виставило ТОВ Інтерфом-М рахунок-фактуру № СФ-0000146, котрий був оплачений позивачем, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 03.09.2021 року.
Так, відповідач у відзиві заперечує проти компенсації позивачу витрат на правничу допомогу, та зазначає, що предметом судового розгляду в цій справі є одне рішення про коригування митної вартості товарів. Сума гарантійних зобов`язань, тобто різниця між розміром податків та зборів, розрахованих відповідно до рішення митниці, та розміром податків та зборів, розрахованих декларантом з митної вартості товарів за ціною договору, складає 1 119,11 грн. З урахуванням різниці митних платежів, відповідач вважає заявлений розмір правничої допомоги не співмірними із складністю справи.
Згідно з п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з постановою від 03 жовтня 2019 р. Об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гічайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
З огляду на викладене, витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. не є співмірними зі складністю справи та наданих адвокатом обсягом робіт (наданих послуг), а заперечення відповідача в цій частині є частково обґрунтованими.
Враховуючи, викладене, суд доходить висновку, що сплачені позивачем витрати на правову допомогу підлягають поверненню лише в розмірі 2 000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма