Справа № 200/7008/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 200/7008/21

адміністративне провадження № К/9901/41658/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року

у справі №200/7008/21 за позовом ОСОБА_1 до Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання незаконною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

15 листопада 2021 року до касаційного суду надійшла скарга ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у тексті касаційної скарги заявник указує, що підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції у справі №200/7008/21 є пункти 1, 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України Суд зазначає таке.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Тобто, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що при прийнятті рішення суд апеляційної інстанції не врахував висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі №400/4023/19, а саме: «За таких обставин Верховний Суд вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-УІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду».

Вважає, що даний висновок є актуальним незважаючи на внесені зміни до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» Законом України від 03 липня 2018 року №2475-УІІІ.

Судами першої та апеляційної інстанцій у справі №200/7008/21 установлено, що у Мирноградському міському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження ВП №60230740 з примусового виконання виконавчого листа №242/3818/16-ц, що виданий 08 листопада 2018 року Селидівським міським судом Донецької області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 611 081,63 грн.

Так, постановою начальника Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 07 жовтня 2019 року на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження ВП №60230740. Пунктом 3 резолютивної частини постанови стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 161108,16 грн.

Постановою начальника Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09 лютого 2021 року на підставі заяви стягувача (АК «Альфа-Банк») від 22 січня 2021 року про повернення виконавчого документу без виконання, керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист повернуто стягувачу. У постанові зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 09 лютого 2024 року.

09 лютого 2021 року також винесена постанова про припинення розшуку майна боржника.

09 лютого 2021 року начальником Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в межах виконавчого провадження ВП №60230740 на підставі положень статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова «Про стягнення виконавчого збору», якою стягнуто з боржника - ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 10% від суми боргу, що становить 161 108,16 грн.

Таким чином спірні правовідносини у справі №200/7008/21 виникли після набрання чинності змін, внесених до Законом №2475-VIII до статті 27 Закону №1404-VІІІ (після 28 серпня 2018 року).

У справі №400/4023/19, на яку посилається скаржник, виконавче провадження було відкрито 07 квітня 2018 року, тобто до внесення змін Законом №2475-VIII до статті 27 Закону №1404-VІІІ.

25 січня 2019 року державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та у цей же день прийняв постанову про стягнення виконавчого збору.

Так, відповідно до редакції Закону №1404-VIII, яка була чинною у період існування заборгованості позивача у справі №400/4023/19, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

З огляду на викладене, оскільки внесені Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ погіршили становище позивача, а виконавчою службою фактично не стягнуто з нього коштів за виконавчими листами у повному обсязі, тому Суд у справі №400/4023/19 дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з боржника виконавчого збору у визначеному державним виконавцем розмірі.

Таким чином, справа №400/4023/19, на яку посилається скаржник, стосується інших фактичних обставин справи, спірні правовідносини регулюються різними редакціями Закону України «Про виконавче провадження», а тому такі висновки Верховного Суду не підлягають застосуванню у цій справі.

З огляду на викладене, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Щодо посилання на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України Суд зазначає таке.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У тексті касаційної скарги заявник, серед іншого, зазначає про необхідність відступлення касаційною інстанцією від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2021 року у справі №420/1373/19, від 20 листопада 2019 року у справі №480/1558/19.

Так, відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 р. у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).

Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

Тобто у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи. Сама ж по собі вмотивованість такого клопотання скаржника оцінюється судом касаційної інстанції при застосуванні наведеного процесуального фільтру під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку про те, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права; 2) постанови Верховного Суду, на яку послався суд апеляційної інстанції, і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування цієї ж норми (видозміна, уточнення, відмова від такого висновку); 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду, від якого необхідно відступити, i у якій подається касаційна скарга).

Так, заявник у тексті касаційної скарги лише констатує факт застосування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у справах №420/1373/19, №480/1558/19 та зазначає, що це стало підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги.

Однак, не обґрунтовує необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, не зазначає чи такий висновок потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи.

З огляду на викладене, позивачем не обґрунтовано підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Скаржник, серед іншого, обґрунтовує касаційну скаргу підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України указуючи, що розгляд цієї справи матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Суд звертає увагу скаржника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Суд зазначає, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.

Зміст касаційної скарги зводиться до викладу фактичних обставин справи із посиланням на нормативно-правові акти, однак без належного обґрунтування посилання на підпункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, що суперечить вимогам статті 330 КАС України та унеможливлює вирішення Судом питання про відкриття касаційного провадження.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі №200/7008/21.

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 328, 330, 332 КАС України Суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі №200/7008/21 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

Суддя Верховного Суду