Справа № 380/9556/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9556/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка - ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що полягали у нарахуванні заборгованості до виплати судді у відставці ОСОБА_1 суми довічного грошового утримання з урахуванням виплачених сум за період з 19 лютого 2020 року по 31 січня 2021 року із розрахунку 68% суддівської винагороди судді на відповідній посаді згідно даних довідки від 13 березня 2020 року № 07.20/303/2020 та проведення з 01 лютого 2021 року виплат довічного грошового утримання із розрахунку 68% суддівської винагороди судді на відповідній посаді;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, котра полягала у не врахуванні з 19 лютого 2020 року права ОСОБА_1 на отримання довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року на підставі даних довідки від 13 березня 2020 року № 07.20/303/2020 із розрахунку 90% суддівської винагороди судді на відповідній посаді та провести виплату недоплаченої суми довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року з врахуванням фактично перерахованих сум;

- судові витрати стягнути з відповідача.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що постановою Верховної Ради України № 1515-VІІІ від 08 вересня 2016 року «Про звільнення суддів» її звільнено з посади судді Апеляційного суду Львівської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, а наказом голови Апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року № 48-к виведено зі штату суду. Позивачка вказує, що її стаж роботи на посаді судді становить 29 років 3 місяці 1 день, що дало їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді.

В той же час, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5415/20 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, котра полягала у не проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року на підставі довідки від 13 березня 2020 року № 07.20/303/2020 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року на підставі довідки від 13 березня 2020 року № 07.20/303/2020 та провести виплату недоплаченої суми довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року з врахуванням фактично перерахованих сум. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року в цій частині залишено без змін.

На виконання зазначеного рішення суду відповідач здійснив перерахунок довічного грошового утримання позивачки з 19 лютого 2020 року на підставі довідки від 13 березня 2020 року № 07.20/303/2020, однак зменшив його розмір з 90% до 68% суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді.

Такі дії відповідача позивачка уважає протиправними, оскільки відповідно до Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VII «Про судоустрій і статус суддів», в редакції, яка діяла на час припинення нею суддівських повноважень, вона набула право на відставку та виплату довічного грошового утримання у розмірі 90% суддівської винагороди судді на відповідній посаді, оскільки в період з червня 1987 року по вересень 2016 року пропрацювала суддею. Звертає увагу на те, що жодного нормативно-правового акта, яким би передбачалось зменшення процентного співвідношення довічного грошового утримання судді у відставці, що скористався таким правом за положеннями Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VII «Про судоустрій і статус суддів» по відношенню до суддівської винагороди судді на відповідній посаді, працюючого за положеннями Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», не існує. Також позивачка наголошує, що ніякого спору між сторонами з приводу відсоткового значення розміру її довічного грошового утримання не існувало. Тільки у відповіді на заяву позивачки від 09 квітня 2021 року відповідач вперше заперечив її право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 90% суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді.

У зв`язку з вищенаведеним, адміністративний позов просить задоволити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що відповідно до частини третьої статті 142 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5415/20, яке набрало законної сили відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року, встановлено, а також не заперечується позивачкою у позовній заяві, що стаж її роботи на посаді судді становить 29 роки 03 місяці 1 день. Таким чином, на переконання відповідача, у нього відсутні підстави для перерахунку та виплати позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року у розмірі 90% суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді.

У зв`язку з вищенаведеним, у задоволенні адміністративного позову просить відмовити у повному обсязі.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивачка подала відповідь на відзив, у якій додатково покликається на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16 липня 2021 року у справі № 200/9113/20-а. Вважає, що доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну, є неприйнятними.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 18 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5415/20, яке набрало законної сили 03 грудня 2020 року, встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці. Зі штату Апеляційного суду Львівської області її виведено наказом голови суду від 22 вересня 2016 року № 48-к. Стаж роботи позивачки на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 29 років 3 місяці 1 день.

Зазначеним рішенням суду позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, котра полягала у не врахуванні при проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року на підставі довідки від 10 січня 2020 року № 07.20/26/2020 суми матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок з 01 січня 2020 року та провести виплату ОСОБА_1 недоплаченої суми довічного грошового утримання з 01 січня 2020 року на підставі довідки від 10 січня 2020 року № 07.20/26/2020 з врахуванням складової - матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки, що помісячно становить 2890,25 грн.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, котра полягала у не проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року на підставі довідки від 13 березня 2020 року № 07.20/303/2020.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року на підставі довідки від 13 березня 2020 року № 07.20/303/2020 та провести виплату недоплаченої суми довічного грошового утримання з 19.02.2020 з врахуванням фактично перерахованих сум.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі № 380/5415/20 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не врахування при проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року на підставі довідки від 10 січня 2020 року № 07.20/26/2020 суми матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки, зобов`язання провести перерахунок та виплату з 01 січня 2020 року ОСОБА_1 недоплаченої суми довічного грошового утримання з 01 січня 2020 року на підставі довідки від 10 січня 2020 року № 07.20/26/2020 з врахуванням складової - матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині.

09 квітня 2021 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5415/20.

Листом від 07 травня 2021 року № 5151-4280/Г-52/8-1300/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивачку на її заяву від 09 квітня 2021 року про те, що відповідно до частини третьої статті 142 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5415/20 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року позивачці у січні 2021 року проведено перерахунок довічного грошового утримання як судді у відставці. Розмір довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року складає 154370,88 грн. За період з 19 лютого 2020 року по 31 січня 2021 року нарахована доплата в сумі 1117270,98 грн. з урахуванням виплачених сум, яку включено до реєстру судових рішень. Також у листі зазначено про те, що вищезазначеними судовими рішеннями зобов`язань щодо обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не покладено.

Позивачка, уважаючи, що відповідач протиправно зменшив розмір її довічного грошового утримання при здійсненні його перерахунку з 19 лютого 2020 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5415/20 з 90% до 68% суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді, звернулася з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо зменшення розміру довічного грошового утримання позивачки при здійсненні його перерахунку з 19 лютого 2020 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5415/20 з 90% до 68% суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно із частиною першою статті 142 Закону № 1402-VIІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до частини другої зазначеної статті Закону № 1402-VIІІ суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VIІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з тим, Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди, а також щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Зокрема, пунктом 25 розділу XII Закону № 1402-VIII було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1 402-VIII, вказаний пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнаний неконституційним.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16 червня 2020 року у зразковій справі № 620/1116/20 (справа щодо перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці).

Відтак на спірні правовідносини розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону № 1402-VIII.

Та обставина, що стаж роботи позивачки на посаді судді становить 29 років 3 місяці 1 день встановлена рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5415/20, яке набрало законної сили, а тому в силу вимог частини 4 статті 78 КАС України доказуванню не підлягає.

За таких обставин, беручи до уваги вимоги частини 3 статті 142 Закону № 1402-VIII, відповідач з 19 лютого 2020 року правомірно провів перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачки, виходячи із розміру 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та додатково плюс два відсотки грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, що загалом становить 68% (50% + 9 х 2%) = 68%.

Посилання позивачки на необхідність застосування розміру 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, під час проведення перерахунку її пенсії з 19 лютого 2020 року, суд вважає помилковими, оскільки такий відсоток розміру довічного грошового утримання позивачки від суддівської винагороди працюючого судді був визначений відповідачем в порядку, передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, та який відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання, встановленого чинним Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, та на підставі якого позивачці проведено перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року.

Така відмінність полягає в тому, що Законом № 2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018), на відміну від положень Закону № 1402-VIII, який передбачає зовсім інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді, в цьому випадку апеляційного суду, - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (стаття 135), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина 3 статті 142).

Як слідує з матеріалів справи, позивачці проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі частин 4 статті 142 Закону № 1402-VIII. Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Необхідно зазначити, що вказана норма неконституційною не визнавалась.

Суд також звертає увагу й на те, що перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці позивачці проведено відповідно до вимог Закону № 1402-VIII та рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року у справі № 2-р/2020, а тому до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми саме Закону № 1402-VIII, а не вибірково з різних законів.

Таким чином, підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці з 19 лютого 2020 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% відсутні.

З цього приводу суд, в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України, враховує правову позицію Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у аналогічній справі № 580/585/21 (адміністративне провадження № К/9901/25475/21).

Посилання позивачки у відповіді на відзив на позовну заяву на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16 липня 2021 року у справі № 200/9113/20-а, суд вважає помилковим, оскільки у цій справі рішення про відставку позивача з посади судді прийнято Вищою радою правосуддя 18 червня 2020 року, на момент якої і була чинною частина 3 статі 142 Закону № 1402-VIII. До того ж, у справі № 200/9113/20-а Верховний Суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин положень Закону № 1402-VIII.

Таким чином, правовідносини у справі № 200/9113/20-а не є релевантними до правовідносин у цій справі.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У межах спірних правовідносин відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, наведені вище критерії дотримані, а тому підстави для визнання його дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання до вчинення дій, відсутні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до правил статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.