Справа № 420/10384/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Одеській області про визнання протиправним дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Одеській області (далі - ГУНП України в Одеській області) про визнання протиправним дії відповідача, щодо відмови в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, а саме при 2 групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та поліції - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на перше січня календарного року, в якому буде прийнято рішення про виплату.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.09.2019 року Медична військово-лікарська комісія ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» за результатами огляду встановила, що позивачем отримане захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції та видано свідоцтво про хворобу №326/2 від 23.09.2019 року. Надалі 27.09.2019 року наказом ГУНП України в Одеській області №1247 о/с, його на підставі пункту 2, ч.1, ст.77 Закону України «Про Національну поліцію України» (за хворобою), звільнено зі служби в поліції України. Разом з тим 07.10.2020 року висновком медико-соціальної експертної комісії КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» позивачу встановлено другу групу інвалідності з причиною інвалідності-захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції, встановивши дату встановлення страхового випадку 23.09.2019 року та ступінь втрати професійної працездатності 70% на підставі чого надано відповідну довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №128992. З огляду на зазначене 28.10.2020 року позивач звернувся із заявою за вх..№П-11222 про виплату йому одноразової грошової допомоги, в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського згідно Закону України «Про Національну поліцію».

Однак, 28.10.2020 року позивач отримав відповідь №14/П-605 від 25.11.2020 року з ГУНП в Одеській області, в якій йому було відмовлено в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, в зв`язку з тим, що 27.09.2019 року позивача звільнено з поліції, в той же час II групу інвалідності встановлено 07.10.2020 року відповідно до довідки серії 12ААВ №159328, тобто спливу шести місяців після звільнення.

Водночас, позивач вказав на те, що після звільнення зі служби в поліції він проходив лікування в закладах охорони та в зв`язку зі станом здоров`я, задля уникнення загрози захворювання, оскільки знаходився в групі ризику по хворобі та запобіганню поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, відповідно до постанов КМ України №211 від 11.03.2020 року, №392 від 20.05.2020 року, №1236 від 09.12.2020 року у зв`язку з чим позивачем було відстрочено звернення в найкоротший термін до медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у нарахування та виплаті позивачу вказаної грошової допомоги, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

28.07.2021 року представник відповідача надав до суду відзив, який мотивований тим, що позивач звернувся з заявою про виплату ОГД до ГУНП в Одеській області лише 28.10.2020 року, тобто більше ніж через 6 місяців, після звільнення з поліції.

Крім того представником відповідача зазначено, що позивач у позові намагається пояснити порушення 6 місячного строку звернення із заявою до ГУНП в Одеській області про виплату ОГД посилаючись на постанови КМ України №211 від 11.03.2020 р., №392 від 20.05.2020 р., №1236 від 09.12.2020 р. і на карантинні обмеження, що ці усі фактори в сукупності заважали звернутися до органу МСЕК. Однак Постановами КМ України не було передбачено будь-яких обмежень роботи МСЕК на період карантину, а тому на думку відповідача вказані обставини позивачем у позові є не поважними, так як 6 місяців досить великий термін, який дозволяє пройти комісію МСЕК та отримати відповідну групу інвалідності на підставі зібраних документів та висновків.

Таким чином представником відповідача у відзиви зазначено, що ГУНП в Одеській області діяло виключно в межах законодавства без порушення прав та інтересів позивача.

Ухвалою суду від 13.07.2021 року у справі відкрито позовне провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 13.09.2020 року розгляд справи вирішено проводити в порядку загально позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Також вищевказаною ухвалою суду зобов`язано Комунальну установу «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» надати до суду в строк до 28.09.2021 року пояснення та належним чином засвідчені документи на їх обґрунтування:

- щодо того чи вносились зміни строків проведення Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією засідань та медичних оглядів з підстав введення на території України обмежувальних заходів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої короновірусом 8АІ18-СоУ- 2» та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 13.03.2020 №663 «Про оптимізацію заходів щодо не допущення занесення і поширення на території України випадків СОУГО-19» та у разі якщо так, чи відобразилося це на перенесення строків огляду ОСОБА_1 ;

- щодо часу звернення ОСОБА_1 задля огляду про який вказується в цій ухвалі суду, та з чим пов`язано те, що довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серія 10 ААА №128992 видана 07.10.2020 року, тоді як дата встановлення страхового випадку 23.09.2019 року.

Ухвалою суду від 12.10.2021 року без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу підготовчого засідання суд ухвалив зробити запит до Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» щодо того, чи працювала установа в звичайному режимі після встановлення Постановою Кабінету Міністрів №211 від 11.03.2020 року карантину на території України та якщо ні - надати відомості щодо режиму роботи, зокрема з якого по який період часу установа не працювала, або не здійснювала прийом громадян чи/або не проводила експертизи.

До судового засідання сторони не з`явились, від позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Ухвалою суду від 02.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Дослідивши письмові докази та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах Внутрішніх справ України про що свідчать посвідчення наявні в матеріалах справи (а.с.15-16).

23.09.2019 року Медична військово-лікарська комісія ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» за результатом огляду Позивача встановила, що ним отримане захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції та було видано свідоцтво про хворобу №326/2 від 23.09.2019 року (а.с.9-11).

Разом з тим, 27.09.2019 року відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) підполковника поліції ОСОБА_1 (0018106), заступника начальника відділу боротьби з організованою злочинністю управління стратегічних розслідувань Головного управління Національної поліції в Одеській області, з 27.09.2019 року, відрахувавши з грошового забезпечення за 15 діб надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за 2019 рік, що підтверджується витягом з наказу ГУНП в Одеській області №1247 о/с від 26.09.2019 року (а.с.7).

В подальшому висновком Медико-соціальної експертної комісії КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з причиною інвалідності-захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №159328 (а.с.12). За результатами зазначеного висновку, позивачу надано довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №128992, де зокрема вказано дату встановлення страхового випадку, а саме 23.09.2019 року та ступінь втрати професійної працездатності 70% (а.с.13).

28.10.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з Заявою (рапортом) про виплату ОГД у разі загибелі(смерті) чи втрати працездатності до якої надав необхідні додатки (зокрема копію свідоцтва про хворобу та вищезазначені довідки органу МСЕК) (а.с.69).

Як вбачається з висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 19.11.2020 року у її виплаті було відмовлено (а.с.68).

25.11.2020 року листом №14/П-605 ГУНП в Одеській області надіслало супровідній лист з додатками на адресу позивача, де зокрема зазначило:

«Згідно наданих документів Вас звільнено з поліції 27 вересня 2019 року, а 2 групу інвалідності встановлено 07 жовтня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, підстави для нарахування та виплати Вам одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського відсутні.» (а.с.14)

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначає закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-УІІІ).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Отже, зазначене положення Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності щонайменше трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):

- інвалідність особи повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;

- інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

- причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05.02.2020 року у справі №810/836/18.

Суд зазначає, що пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено граничний 6-ти місячний термін для встановлення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції. Цей термін спливає за закінченням 6 місяців після звільнення поліцейського з поліції.

Таким чином, законодавець чітко закріпив граничний строк для встановлення інвалідності після звільнення.

Згідно з частиною 2 статті 97 Закону №580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.01.2016 року №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок №4), яким визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т.ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій.

За змістом пункту 1 Розділу II Порядку №4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Отже, право на отримання передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону № 580-VII одноразової грошової допомоги у разі встановлення після звільнення зі служби інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з проходженням служби в поліції, виникає у поліцейського з дати встановлення йому інвалідності, а підставою для її призначення та виплати є встановлення інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Суд встановив, що позивач наказом Головного Управління Національної поліції в Одеській області від 26.09.2019 №1247 о/с звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» з 27.09.2019 р.

Друга група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції з втратою 70% працездатності, встановлена позивачу 07.10.2020, після закінчення шестимісячного строку з дати звільнення, передбаченого пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону № 580-VII.

Водночас, шестимісячний строк, протягом якого встановлюється інвалідність, у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 97 Закону № 580-VII є обов`язковою умовою для призначення одноразової допомоги. Відсутність цієї умови вказує на відсутність у заявника права на призначення одноразової допомоги, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону № 580-VII.

При цьому, суд враховує, що ані Законом № 580-VII, ані Порядком №4 не передбачене поновлення чи продовження зазначеного строку.

Тому, відповідач правомірно відмовив позивачу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

Суд також вважає безпідставним посилання позивача на на те, що після звільнення зі служби в поліції він проходив лікування в закладах охорони та в зв`язку зі станом здоров`я, задля уникнення загрози захворювання, оскільки знаходився в групі ризику по хворобі та запобіганню поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, відповідно до постанов КМ України №211 від 11.03.2020 року, №392 від 20.05.2020 року, №1236 від 09.12.2020 року у зв`язку з чим позивачем було відстрочено звернення в найкоротший термін до медико-соціальної експертної комісії, оскільки позивачем не доведено, що запроваджені цими актами обмежувальні заходи стосувались строків проведення медико-соціальною експертною комісією засідань та медичних оглядів.

Водночас, у відповідь на запит суду Одеська обласна державна адміністрація Департаменту охорони здоров`я КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» повідомила про те, що ОСОБА_1 був вперше оглянутий обласною медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) №1 та визнаний особою з інвалідністю другої групи, захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції, строком до 01.11.2021 року та за даними акта огляду медико-соціальною експертною комісією №356:

- дата надходження документів на МСЕК 07.10.2020 р.,

- дата початку експертизи 07.10.2020 р.,

- дата огляду хворого 07.10.2020 р.,

- дата прийняття рішення МСЕК 07.10.2020 р.,

- дата закінчення експертизи 07.10.2020 р.,

тобто строки огляду ОСОБА_1 не переносилися, МСЕК працювала безперервно (лист №340 від 27.10.2021 р.).

Крім того суд враховує також той факт, що позивачем не надано жодних доказів про те, що з моменту його звільнення 27.09.2019 року по момент першого запровадження Постановами КМ України карантинних обмежень ОСОБА_1 лікувався стаціонарно та не мав жодної можливості для відповідного звернення до органу МСЕК.

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду спору відповідачем доведена правомірність відмови щодо призначення і виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності із втратою 70% працездатності, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Одеській області - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд.15-А, ).

Суддя Іванов Е.А.

.