Справа № 9901/273/20
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

29 листопада 2021 року
справа №9901/273/20
адміністративне провадження №П/9901/273/20
судді Верховного Суду Стародуба О.П.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення щодо рішення Верховного Суду від 29.11.2021, яким відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 04 серпня 2020 року № 2356/0/15-20 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Сумської області на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України".
Постановляючи рішення Верховний Суд виходив з того, що предмет доказування в цій справі не охоплює обставини, що слугували підставою для дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_1 . Цим обставинам уже надано правову оцінку Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 11-238сап20.
За приписами ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, у силу вимог частини четвертої статті 78 КАС України факт вчинення ОСОБА_1 істотного дисциплінарного проступку, а також правомірність рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її дисциплінарного органу про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді подання про її звільнення з посади, не потребують доказування.
Відповідно до частини 3 статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
На підставі статті 34 КАС України вважаю за необхідне висловити окрему думку щодо рішення Верховного Суду у цій справі.
Як встановлено Судом у цій справі підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало вчинення нею дій, які полягали у позапроцесуальних відносинах із довіреною особою позивача у справі № 920/518/19, які містять склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а саме допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
При цьому, Судом на підставі частини 4 статті 78 КАС України враховано висновки ВП ВС у справі № 11-238сап20 (постанова від 08.04.2021), у якій позивач оскаржувала рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП про застосування щодо неї дисциплінарного стягнення.
У цій справі, серед іншого, Великою Палатою Верховного Суду встановлено наступні обставини:
« 42. Зокрема, як установили під час розгляду дисциплінарної справи ВРП і її Перша Дисциплінарна палата, 03 червня 2019 року між ОСОБА_2 та суддею Господарського суду Сумської області ОСОБА_1 відбулась зустріч біля будинку АДРЕСА_1 , а також у квартирі АДРЕСА_2 у цьому ж будинку. Під час цих зустрічей між ОСОБА_2 та суддею Господарського суду Сумської області Спиридоновою Н. О. відбувались розмови, і вони домовились, що в п`ятницю (05 червня 2019 року) відбудеться спрощене судове засідання у справі і рішення буде ухвалено на користь позивача. Суддя Спиридонова Н. О. також зазначила, що рішення буде ухвалено саме 05 червня 2019 року, оскільки потім вона іде у відпустку. Суддя Спиридонова Н. О. та ОСОБА_2 домовились про надання судді неправомірної вигоди у розмірі чотирьох тисяч доларів США за ухвалення рішення у справі на користь позивача.
43. На переконання ВРП і її дисциплінарного органу, вказані дії судді мають умисний характер, оскільки вона, допускаючи позапроцесуальні відносини під час розгляду справи № 920/518/19, діяла свідомо, упереджено, не могла не усвідомлювати неправомірності своїх дій, чим завдала істотної шкоди авторитету правосуддя.»
Таким чином, позапроцесуальні відносини ОСОБА_1 були спрямовані на отримання за їх наслідками неправомірної вигоди.
Водночас, як встанволено у цій справі такі дії позивача є предметом кримінального провадження за ознаками корупційного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, матеріали якого станом на час розгляду справи передані на розгляд Вищого антикорупційного суду.
За правилами частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, в разі завершення кримінального провадження та постановлення судового рішення висновки суду будуть обов`язкові для справи, яка розглядається.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За таких обставин, на мою думку існувала об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення Вищим антикорупційним судом кримінальної справи щодо позивача.
При цьому, зібрані у цій справі докази не дозволяли встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, оскільки в силу приписів частини 6 статті 78 КАС України висновки у кримінальному провадженні є для адміністративного суду обов`язковими саме в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, які є ключовими у питанні відповідальності позивача.
Крім того, як встановлено під час розгляду справи вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку встановлена виключно на підставі матеріалів та доказів, зібраних в рамках кримінального провадження.
За правилами статті 84 Кримінального процесуального кодексу України на підставі доказів, отриманих у передбаченому цим Кодексом порядку, слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (стаття 91 КПК України).
Таким чином, оцінка доказів, зібраних в рамках кримінального провадження з метою встановлення винуватості (невинуватості) особи у вчиненні кримінального правопорушення (показів підозрюваних, потерпілих, свідків, матеріалів експертиз, негласних слідчих дій, таке інше), не повинна здійснюватись в рамках іншого, в т.ч. дисциплінарного провадження, допоки їх оцінка (зокрема на предмет їх належності та допустимості) не відбудеться в рамках кримінального провадження, з прийняттям відповідного рішення за правилами кримінального судочинства.
В протилежному випадку така оцінка може призвести до порушення конституційної презумпції невинуватості особи.
Крім того, підстави звільнення судді з посади та припинення повноважень судді визначені Конституцією України.
Зокрема, підставами звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3 частини 6 статті 126 Конституції України).
В свою чергу, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину є підставою для припинення повноважень судді (пункт 5 частини 7 статті 126 Конституції України).
Таким чином, на рівні Основного Закону визначено наслідки визнання судді винним у вчиненні злочину у вигляді припинення його повноважень оскільки на час здійснення кримінального провадження суддя підлягає тимчасовому відстороненню від здійснення правосуддя.
При цьому, визнання судді винним у вчиненні корупційного правопорушення становить склад дисциплінарного проступку передбаченого пунктом 15 частини 1 статті 106 Закону №1402.
Водночас, виходячи зі складу зазначеного проступку дисциплінарна відповідальність позивача в такому випадку могла настати виключно після визнання її винною у вчиненні корупційного правопорушення в порядку кримінального судочинства.
За таких обставин, на мою думку провадження у справі підлягало зупиненню до набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні щодо позивача.
Суддя