Справа № 300/3108/21
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2021 р. справа № 300/3108/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.02.2021 № 0000029/7.4-19 та №0000030/7.4-19, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Галицької митниці Держмитслужби (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.02.2021 № 0000029/7.4-19 та №0000030/7.4-19.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржені податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на висновках акту перевірки № 2/7.4-19/ НОМЕР_1 від 22.01.2021 року, які не відповідають дійсності та суперечать нормам митного та податкового законодавства. Зокрема, щодо порушень викладених у акті перевірки, позивач вказав на помилковість висновків митного органу, щодо заниження ним митної вартості транспортного засобу під час здійснення митних процедур по ввезенню автомобіля марки SKODA, модель SUPER B, номер кузова - НОМЕР_2 , оскільки такі висновки відповідачем здійснено виключно на підставі отриманих документів з боку митних органів Королівства Нідерланди, водночас, безпідставно не враховано документи подані позивачем на Львівській митниці ДФС, як такі, що належним чином підтверджують митну вартість автомобіля. Позивач зазначив, що підставою для висновку про заниження податкових зобов`язань під час ввезення товарів на митну територію України може слугувати лише офіційна документально підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав, зокрема, щодо вартості ввезених товарів. Окрім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів і стосуватися зовнішньоекономічних операцій, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України. Водночас, позивач зазначив, що сам по собі лист митних органів Королівства Нідерланди жодним чином не може бути виключним, беззаперечним і визначальним доказом умислу ОСОБА_1 на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару та не доводять факт порушення вимог митного та податкового законодавства. З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.02.2021 № 0000029/7.4-19 та №0000030/7.4-19.

По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.181-182).

Ухвалою суду від 29.07.2021 року повернуто представнику Івано-Франківської митниці клопотання про заміну сторони її правонаступником - без розгляду (а.с.214-215).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року замінено відповідача Галицьку митницу Держмитслужби його правонаступником - Івано-Франківською у справі № 300/3108/21 (а.с.244-245).

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 28.07.2021 року, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що за результатами проведеного аналізу документів, отриманих від митних органів Королівства Нідерланди щодо законності ввезення громадянином України ОСОБА_1 на митну територію України легкового автомобіля марки SKODA, модель SUPER B, номер кузова - НОМЕР_2 , встановлено, що митною адміністрацією Королівства Нідерланди з`ясовано, що компанія Roex-KfZ Dorfstrabe 2926906 Neudersum Deutschland здійснила продаж автомобіля марки SKODA, модель SUPER B (номер кузова - НОМЕР_2 ) за вартістю 6150,00 євро (або згідно з встановленим НБУ курсом 1 євро = 30,14898200 грн. на день митного оформлення - 185416,24 грн.). Операція купівлі-продажу відображена у рахунку від 29.05.2019 року № 19-190. Відповідно рахунку покупцем є ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 . Вартість транспортного засобу (6150,00 євро) зазначена і у наданій митними органами Королівства Нідерланди копії експортної митної декларації № 19NLJW92RMA58UWD59. Представник позивача зазначив, що інформація отримана від митних органів Королівства Нідерланди про продаж вказаного транспортного засобу за ціною 6150,00 євро дає підстави використовувати цю вартість як основу для визначення митної вартості оцінюваного товару. На думку представника відповідача, при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні товару громадянином України ОСОБА_1 надано документи, що містять неправдиві відомості про вартість товару, чим порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 52 та статті 58 Митного кодексу України і, як наслідок, при декларуванні автомобіля SKODA, модель SUPER B (номер кузова - НОМЕР_2 ) занижено митну вартість (а.с.189-197).

ОСОБА_1 04.08.2021 року через канцелярію суду подав відповідь на відзив (а.с.222-226).

Головуючий по справі суддя Панікар І.В. в період з 09.08.2021 року по 08.10.2021 року перебував у відпустці, у зв`язку з чим, строк розгляду справи продовжено.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзив на позов, та в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.

Згідно митної декларації форми МД-2 № UA206010/2019/413507 ФОП ОСОБА_3 (уповноваженою особою позивача, декларантом/представником) ввезено на митну територію України транспортний засіб легковий автомобіль, вживаний, марки SKODA, модель SUPER B, номер кузова - НОМЕР_2 , рік випуску - 2011, об`єм двигуна - 1968 см.куб., тип палива дизель. Вартість автомобіля становить 3000 євро (а.с.74).

Івано-Франківською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості від 04.06.2019 року № UA206000/2019/000488/2, визначивши фактурну вартість автомобіля за резервним методом в сумі 4900 євро (а.с.76).

В подальшому, в період з 18.01.2021 року по 19.01.2021 року працівниками Галицької митниці Держмитслужби відповідно до наказу від 14.01.2021 року № 10 проведено документальну невиїзну перевірку дотримання громадянином України ОСОБА_1 законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 04.06.2019 року № UA206010/2019/413507.

За результатами перевірки складено акт за № 2/7.4-19/ НОМЕР_1 від 22.01.2021 року, відповідно до змісту якого, констатовано порушення позивачем: пункту 2 частини 2 статті 52, статті 58, пункту 1, 5 частини 8 статті 257, пункту 1 частини 1 статті 279 МК України, в результаті чого, декларантом занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 04.06.2019 року № UA206010/2019/413507 на загальну суму 3768,62 грн.; підпункту "в" пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією від 04.06.2019 року № UA206010/2019/413507 на загальну суму 8290,97 грн. (а.с.32-39).

05.02.2021 року ОСОБА_1 подав до Галицької митниці Держмитслужби заперечення на акт перевірки № 2/7.4-19/ НОМЕР_1 від 22.01.2021 року (а.с.41-55).

За результатами розгляду поданого заперечення, відповідачем надано відповідь від 12.02.2021 року № 7.4-1/19/13/3448, в якій зазначено, що Галицькою митницею Держмитслужби документальна невиїзна перевірка гр. України ОСОБА_1 проведена з дотриманням вимог законодавства України за результатами якої правомірно складено акт № 2/7.4-19/ від 22.01.2021 року (а.с.57-64).

На підставі акту № 2/7.4-19/ від 22.01.2021 року, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.02.2021:

- № 0000029/7.4-19, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами на 4710,78 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 3768,62 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 942,16 грн. (а.с.29).

- № 0000030/7.4-19, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів фізичними особами на 10363,71 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 8290,97 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 2072,74 грн. (а.с.30).

Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив в адміністративному порядку, однак згідно рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 18.05.2021 року №08-1/10-06/10/5097 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення (159-165).

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 - далі МК України).

Відповідно до пункту 54.3. статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (пп.54.3.2); результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях (пп.54.3.6).

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Згідно статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно зі статтею 272 Митного кодексу України ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

У відповідності до статті 377 Митного кодексу України товари за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Отже, відповідно до положень Митного кодексу України та Податкового кодексу України, ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування митними платежами - ввізним митом, акцизним податком та податком на додану вартість.

Згідно пункту 187.8 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Також, відповідно до статті 278 Митного кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 279 Митного кодексу України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: 1) для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів; 2) для товарів, на які законом встановлено специфічні ставки мита, - кількість таких товарів у встановлених законом одиницях виміру. Для товарів, на які законом встановлено комбіновані ставки мита, база оподаткування визначається відповідно до пунктів 1 і 2 цієї частини.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина 1 статті 49 Митного кодексу України).

У відповідності до статті 65 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, що ввозяться в Україну відповідно до митних режимів, відмінних від режиму імпорту, є ціна товару, зазначена у рахунку-фактурі чи рахунку-проформі.

Статтею 51 Митного кодексу України врегульований порядок визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, відповідно до якої, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (частина 1 статті 51 Кодексу). Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2 статті 51 Кодексу).

Стаття 57 Митного кодексу України визначає методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (частина 1 статті 57 Кодексу). Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 Кодексу). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 Кодексу).

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина 1 статті 52 Кодексу). Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частина 2 статті 52 Кодексу).

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 Кодексу). Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 Кодексу).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина 1 статті 54 Кодексу).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина 2 статті 54 Кодексу).

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 Кодексу).

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 Кодексу).

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (частина 1 статті 55 Кодексу).

Як встановлено судом, позивачем придбано у нерезидента - Automarkt Beverwijuk Holland транспортний засіб марки SKODA, модель SUPER B, номер кузова - НОМЕР_2 , рік випуску - 2011, об`єм двигуна - 1968 см.куб., тип палива дизель, бувшого у використанні, вартість якого становить 3000 євро.

ФОП ОСОБА_3 (особа відповідальна за фінансове врегулювання - ОСОБА_1 ) для здійснення митного оформлення даного транспортного засобу відповідачу подано в електронній формі митну декларацію за № UA206010/2019/413507 на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено його митну вартість в розмірі 300 євро. Так, в графі 42 митної декларації "ціна товару" зазначено 3000 євро, в графі 45 "коригування" вказано 147730,01 грн., в графі 23 "курс валюти" - 30,14898200 грн., у графі 47 - із заявленої вартості товару розраховані митні платежі в сумі 38730,59 грн. (а.с.74).

Відповідно до рішення Івано-Франківської митниці ДФС про коригування митної вартості від 04.06.2019 року № UA26000/2019/000488/2 вартість вказаного автомобіля становить 4900 євро, на час митного оформлення - 147730,01 грн. Саме за вказаною ціною і було проведено розмитнення транспортного засобу митними органами.

Відповідно до змісту акта позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України за митною декларацією від 04.06.2019 року № UA206010/2019/413507 за № 2/7.4-19/ від 22.01.2021 (а.с.32-39) ревізором-інспектором встановлено, що за результатами проведеного аналізу документів, отриманих від митних органів Королівства Нідерланди щодо законності ввезення гр. ОСОБА_1 на митну територію України легкового автомобіля марки SKODA, модель SUPER B, номер кузова - НОМЕР_2 , встановлено наступне.

Листом митних органів Королівства Нідерланди від 21.07.2020 року № NL20DZA00182835WZ надано інформацію про дійсну вартість вищезазначеного транспортного засобу, за якою було здійснено його продаж, а саме: компанія Roex-KfZ Dorfstrabe 2926906 Neudersum Deutschland здійснила продаж автомобіля марки SKODA, модель SUPER B (номер кузова - НОМЕР_2 ) за вартістю 6150,00 євро (або згідно з встановленим НБУ курсом 1 євро = 30,14898200 грн. на день митного оформлення - 185416,24 грн.). Операція купівлі-продажу відображена у рахунку від 29.05.2019 року № 19-190. Відповідно рахунку покупцем є ОСОБА_1, АДРЕСА_1 . Вартість транспортного засобу (6150,00 євро) зазначена і у наданій митними органами Королівства Нідерланди копії експортної митної декларації № 19NLJW92RMA58UWD59

Відтак, інформація, отримана від митних органів Королівства Нідерланди про продаж транспортного засобу (SKODA SUPER B, номер кузова - НОМЕР_2 ) за ціною 6150,00 євро, на думку митного органу, дає підстави використовувати цю вартість як основу для визначення митної вартості оцінюваного товару.

Враховуючи вищевикладене, відповідач дійшов висновку, що особою відповідальною за фінансове врегулювання - ОСОБА_1 надано документи, що містять неправдиві відомості про вартість товару, чим порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 52 та статті 58 МК України, і, як наслідок, при декларуванні транспортного засобу марки SKODA, модель SUPER B, номер кузова - НОМЕР_2 , рік випуску - 2011, об`єм двигуна - 1968 см.куб., тип палива дизель, бувшого у використанні, занижено митну вартість на суму 37686,23 грн.

Таким чином, склалася ситуація, коли розмір митної вартість ввезеного з-за кордону на митну територію України об`єкту - транспортного засобу, є обставиною, яка по різному тлумачиться сторонами та, як наслідок, породжує незгоду із предметом виниклого спору.

В даному аспекті суд зазначає, що сам по собі рахунок від 29.05.2019 року № 19-190 доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Королівстві Нідерланди, оскільки позивачем придбано автомобіль SKODA SUPER B, номер кузова - НОМЕР_2 у нідерландської компанії - Automarkt Beverwijuk Holland за ціною 3000 євро, що підтверджується договором-купівлі продажу від 29.05.2019 року № б/н (а.с.78).

Окрім того, відповідачем під час проведення перевірки жодним чином не спростовано придбання позивачем 29.05.2019 року вищевказаного автомобіля у нідерландської компанії - Automarkt Beverwijuk Holland за фактурною вартістю 3000 євро. Жодних матеріалів, які б свідчили про перевірку автентичності виданих компаніями Roex-KfZ та Automarkt Beverwijuk Holland договорів купівлі-продажу вказаного автомобіля, митними органами Королівства Нідерланди до митних органів України не направлено.

Водночас, як вже зазначалося вище, гр. ОСОБА_1 при митному оформленні до митної декларації від № UA206010/2019/413507 транспортного засобу SKODA, модель SUPER B, номер кузова - НОМЕР_2 подана фактура, видана Automarkt Beverwijuk Holland на суму 3000 євро.

Взявши до уваги відповідачем лише документи митних органів Королівства Нідерланди, митниця не перевірила обставин завершення експорту товару, для усунення сумнівів не вчинила запитів відповідній компанії, яка фігурує відправником товару по документах Королівства Нідерланди та документах, поданих до митного оформлення декларантом.

Суд зазначає, що самі по собі документи митних органів Королівства Нідерланди не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості позивача у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на правомірне звільнення від сплати митних платежів шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару та його відправника.

При цьому, акт перевірки від 22.01.2021 року № 2/7.4-19/ також не містить будь-яких фактів, які б вказували на вчинення протиправних дій позивачем щодо підроблення інформації про ціну транспортного засобу, а лише підтверджує факт подання ОСОБА_1 під час митного оформлення зазначеного транспортного засобу таких документів та їхнє проходження під час митних процедур без будь-яких зауважень зі сторони митних органів.

Під час здійснення митного контролю з боку посадових осіб відповідача не було зауважень до поданої позивачем митної декларації UA206010/2019/413507.

Митна декларація була подана для контролю правильності заповнення та повноти сплати митних зборів і податків відповідальній посадовій особі відповідача. Посадова особа відповідача - інспектор, здійснив перевірку факту та повноти і правильності сплати митних зборів і податків, своїм правом на відмову у митному оформленні товару, у зв`язку з виявленими невідповідностями (якщо вони мали місце) не скористалась.

Отже, митні процедури охоплюють митний контроль, митне оформлення та справляння податків і зборів. При цьому виконання митним органом дій (процедур), які пов`язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів, є митним оформленням.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі Митного кодексу України відповідно до заявленого митного режиму.

Наслідком завершення митного оформлення є пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України. Оформлення митної декларації свідчить про надання суб`єкту зовнішньоекономічної діяльності права на розміщення товарів у заявлений митний режим і підтверджує права й обов`язки зазначених у митній декларації осіб щодо здійснення ними відповідних правових, фінансових, господарських та інших дій.

Виходячи з наведеного, якщо митний орган, приймаючи митну декларацію самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів, то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов`язань, за винятком випадку коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов`язкових платежів.

В даному випадку, фактів існування такої змови між ОСОБА_1 та митним органом, відповідачем не наведено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 16.02.2021 № 0000029/7.4-19 та №0000030/7.4-19 винесені з порушенням норм чинного законодавства України та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Окрім того, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати.

Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив: договір № 270/2 про надання правової допомоги від 20.04.2021 року (а.с.218), розрахунок затрат робочого часу при наданні правової допомоги № 24/6/21 від 24.06.2021 року (а.с.219), розписку адвоката від 24.06.2021 року щодо отримання гонорару (а.с.220) та акт про виконання договору від 24.06.2021 року (а.с.221).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до частини 9 статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

У відповідності до положень частини 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення не співмірності витрат на правову допомогу адвоката покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення зазначених витрат.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачем не долучено належного доказу на підтвердження надсилання вищевказаних документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги на адресу відповідача, оскільки докази про понесені витрати ним подано вже на стадії судового розгляду.

Вказане позбавило ймовірної можливості відповідача подати суду свої заперечення.

Враховуючи викладене, суд не бере до уваги вищевказаних доказів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги адвокатом, внаслідок чого, зазначене є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.02.2021 № 0000029/7.4-19 та № 0000030/7.4-19 - задоволити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Галицької митниці Держмитслужби № 0000029/7.4-19 від 16.02.2021 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Галицької митниці Держмитслужби № 0000030/7.4-19 від 16.02.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці (, вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ, 76005) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Івано-Франківська митниця (, вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ, 76005).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.