Справа № 480/5039/21
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2021 року Справа №480/5039/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5039/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просить:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що листом від 28.04.2021 Головне управління ДПС у Сумській області повідомило, що за позивачем обраховується борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300) в на загальну суму 377 346,11грн. за податкові періоди 2017, 2018, 2019років та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (18010300) за податкові періоди 2017, 2018, 2019років на загальну суму 494 770,64грн.
Зазначений борг виник внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень - рішень в зв`язку з тим, що позивач є власником нежитлового приміщення «Цегельний завод» що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Також, у власності позивача перебуває корівник, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач зазначає, що являється засновником Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма «Тростянецька цегла-імпульс», яке займається виробництвом цегли, черепиці та інших будівельних виробів із випаленої глини, відтак будівля цеху з виготовлення цегли є будівлею промисловості, а тому згідно з пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відміні від земельної ділянки.
Також позивач вважає, що відповідач неправомірно нарахував податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на об`єкт не житлової нерухомості, а саме: корівник, який знаходиться на земельній ділянці, що передана позивачу в оренду. Позивач використовує об`єкт нерухомості - корівник для розведення овець для потреб своєї сім`ї.
Крім того, позивач зазначає, що у позивача відсутній у власності об`єкт житлової нерухомості.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що відповідно до інформації, зазначеної у Державному реєстрі речових справ на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у власності ОСОБА_1 перебувають, зокрема: цегельний завод, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; корівник, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач вважає, що об`єкт нерухомості (цегельний завод), який на праві власності належить заявнику, не підпадає під дію пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу так, як заявник не являється промисловим підприємством і навіть не зареєстрований фізичною особою - підприємцем.
Щодо об`єкту нерухомості - корівник, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа- підприємець, не знаходиться на обліку в органах місцевого самоврядування як особисте селянське господарство, не здійснює оподаткування доходу, отриманого від вирощування проданої продукції тваринництва безпосередньо платником податку (п.п.164.1.24 п.161.1 ст.164 ПКУ), вимоги п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ на нього не розповсюджуються.
Позивач своїм правом щодо надання відповіді на відзив на позов не скористався.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до інформації, зазначеної у Державному реєстрі речових справ на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у власності ОСОБА_1 перебувають, зокрема (а.с. 54 55):
- цегельний завод, загальною площею 11 335,8 м2, розташований за адресою АДРЕСА_3 , підстава права власності: договір купівлі-продажу від 09.08.2002 року, дата державної реєстрації: 17.03.2004 року (а.с. 14 15);
- корівник, загальною площею 4 459 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , підстава права власності: рішення суду, справа № 588/2192/13-ц, № провадження 2/588/48/14, виданий 11.01.2014 року, дата державної реєстрації: 21.03.2014 року (а.с. 13).
В зв`язку із наявністю у власності позивача перелічених об`єктів нерухомого майна, відповідачем згідно до п.п. 266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України були прийняті податкові повідомлення - рішення, яким визначено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, по об`єкту нерухомого майна «цегельний завод»:
- від 17.12.2020 року № 0075424/2-0413-1816 за 2017 рік в розмірі 108 823,68 грн. площа об`єкта нежитлової нерухомості (11 335,8 кв.м.) х ставку податку (9,60 грн.) (а.с. 8);
по об`єкту оподаткування нерухомого майна «корівник»:
- від 18.12.2020 року № 0075626/1-0413-1816 за 2018 рік в розмірі 166 008,57 грн. площа об`єкта нежитлової нерухомості (4 459 кв.м.) х ставку податку (37,23 грн.) (а.с. 10);
- від 18.12.2020 року № 0075626/2-0413-1816 за 2017 рік в розмірі 142 688,00 грн. площа об`єкта нежитлової нерухомості (4 459 кв.м.) х ставку податку (32,00 грн.) (а.с. 11).
Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку викладеним обставинам справи, суд виходить з наступного.
З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII (далі - Закон №71-VIII), яким запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.
Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом «є» та «ж», підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, які не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку; (є) та будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), які не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку; (ж).
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).
Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 640/3355/19, зазначив, що самостійно, специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу будівлі промисловості - не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Отже, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні чи юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Крім того, застосування податкової пільги, передбаченої підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК також можливе можливе за умови, якщо такі будівлі не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Також, як зазначалося судом вище, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17 зазначав, що правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Поряд із цим, згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.
З матеріалів справи суд вбачає, що право власності на об`єкт нерухомості - цегельний завод, розташований за адресою АДРЕСА_3 , належить фізичній особі - ОСОБА_1 .
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь які докази, що позивач використовує вказаний об`єкт нерухомості за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
При цьому, суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що вказана будівля використовується Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельною фірмою «Тростянецька цегла-імпульс», яке займається виробництвом цегли, черепиці та інших будівельних виробів із випаленої глини (КВЕД-2010 23.32).
Судом встановлено, що відповідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, засновником Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельною фірмою «Тростянецька цегла-імпульс» є ОСОБА_1 (а.с. 19).
Разом з тим, зазначена юридична особа зареєстрована за адресою - АДРЕСА_3 , тоді як об`єкт нерухомості цегельний завод, розташований за адресою АДРЕСА_3 .
Будь-які докази щодо використання зазначеною юридичною особою об`єкту нерухомості - цегельного заводу, розташованого за адресою АДРЕСА_3 ., в матеріалах справи відсутні. Також відсутні докази передачі позивачем об`єкту нерухомості - цегельного заводу (в користування, оренду, як внесок в статутний фонд, тощо) ТОВ ВТФ «Тростянецька цегла-імпульс».
Враховуючи, що судом не встановлено факту використання позивачем об`єкту нерухомості - цегельного заводу, розташованого за адресою АДРЕСА_3 ., за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), суд доходить висновку про правомірність нарахування контролюючим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно.
Також суд зазначає, що об`єкт нерухомості - корівник, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, є будівлею сільськогосподарського призначення та відповідно до листа Тростянецької міської ради від 16.12.2020 №1879 використовується ОСОБА_1 для розведення свійських тварин, тобто для здійснення сільськогосподарської діяльності. (а.с. 75).
При цьому, законодавство не містить вимог, що виробниками сільськогосподарської продукції можуть вважатися лише фізичні особи зареєстровані як суб`єкти підприємницької діяльності.
За таких обставин, суд вважає безпідставним нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянку на об`єкт нерухомості - корівник, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Сумській області суму судового збору у розмірі 4 947,72 грн., сплаченого відповідно до квитанції від 22.06.2021 року № 1_12 (а.с. 30а).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек