Справа № 560/13244/21
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
іменем України

07 грудня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо непроведення повного розрахунку при звільненні невиплату у день звільнення грошового забезпечення в повному розмірі, стягнути з відповідача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату грошового забезпечення в повному розмірі) за період з 01.08.2019 по день фактичного розрахунку 14.09.2021 в розмірі 251549,50 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що при звільненні відповідач протиправно на здійснив з ним усіх необхідних розрахунків. Військова частина НОМЕР_1 на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду виплатила індексацію грошового забезпечення, тобто здійснила повний розрахунок 14.09.2021. Вважає, що має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Просив позов задоволити.

У відзиві на позов відповідач вказав, що відсутні правові підстави для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу адміністративного судочинства України. Також зазначив про застосування принципу співмірності та визначення розміру відшкодування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Крім цього, відповідач подав клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що позивач вже звертався до суду з позовами про виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (справи №560/5491/20, №560/5176/21).

Вирішуючи вказане клопотання, суд враховує, що пунктом 10 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Разом з тим, предмет позову у справах №560/5491/20 та №560/5176/21 не є аналогічним з предметом позову у цій справі, оскільки у вказаних справах підставою для звернення з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку слугувала несвоєчасна виплату позивачу грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій. В цій справі позивач просить стягнути середній заробіток у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення. Тому у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду слід відмовити.

Ухвалою від 02.08.2021 Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини справи.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2019 №171 позивач виключений зі списків особового складу військової частини з 01.08.2019.

Рішенням від 01.07.2021 у справі №560/6009/21 Хмельницький окружний адміністративний суд зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.12.2016 по 28.02.2018.

На виконання рішення суду військова частина НОМЕР_1 нарахувала позивачу 1881,88 грн індексації грошового забезпечення та виплатила вказану суму 14.09.2021, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

За змістом статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, умовами застосування частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладений обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішений на користь працівника. Якщо спір вирішений на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладений обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 13.05.2020 по справі №810/451/17.

Відповідач при звільненні позивача не виплатив всіх належних йому сум, адже при розрахунку таких сум військова частина не нарахувала та не виплатила індексацію грошового забезпечення.

Таким чином, оскільки в день звільнення позивача відповідач не здійснив остаточного розрахунку всіх виплат, тому останній має право на застосування статті 117 Кодексу законів про працю України в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем 14.09.2021, тому період, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачу сум, є проміжок часу з 01.08.2019 (момент звільнення) по 14.09.2021 (776 днів).

Водночас, встановлений статтею 117 Кодексу законів про працю України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 викладені наступні правові висновки: "Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні."

Необхідність застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких була встановлена наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосований Верховним Судом під час вирішення справи №806/2473/18 і наведений в постанові від 30.10.2019.

З урахуванням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду розмір простроченої заборгованості перед позивачем на момент звільнення складав 1881,88 грн.

Період затримки виплати цієї суми склав 776 днів з моменту звільнення (з 01.08.2019 по 14.09.2021).

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_3 №15 грошове забезпечення позивача за останні два повні календарні місяці перед звільненням складало 19592,50 грн. Протягом цих двох місяців був 61 календарний день. Виходячи з цього, середньоденний заробіток становить 19592,50 грн / 61 = 321,19 грн.

Розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні коштів, які слід було б виплатити позивачу, складає 249243,44 грн (321,19 х 776).

При цьому сам позивач до березня 2021 року не пред`являв жодних вимог до роботодавця в частині виплати зазначеної суми. В березні 2021 року позивач звернувся з вимогою виплатити належну суму індексації грошового забезпечення.

Листом від 15.03.2021 №50/53/33-441 військова частина НОМЕР_1 відмовила позивачу у виплаті індексації грошового забезпечення, у зв`язку з чим останній звернувся до суду за захистом порушеного права до суду.

Рішенням від 01.07.2021 у справі №560/6009/21 Хмельницький окружний адміністративний суд задоволив позовні вимоги позивача.

Як свідчать матеріали справи, суд погодився, що вимоги позивача були обґрунтованими, тому слід вважати, що спір щодо виплати позивачу сум при звільненні був вирішений на його користь у повному обсязі. За таких обставин, суд не має підстав визначати розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку в будь-який інший спосіб, аніж стягнути його у повному обсязі.

Щодо моменту, з якого у підприємства виникає обов`язок виплатити спірну суму, то таким моментом слід вважати дату, коли підприємство дізналось про наявність спору, адже саме в цей день роботодавець мав можливість перевірити обґрунтованість заявленої вимоги. У разі негайної виплати суми, яка помилково не була доплачена, відповідальність у виді стягнення середнього заробітку виключається.

Перевіривши звернення позивача, відповідач листом від 15.03.2021 №50/53/33-441 відмовив у проведенні належних позивачу виплат.

Тому саме цю дату слід вважати такою, коли між сторонами виник спір щодо належних позивачу сум при звільненні. До цього моменту відповідач не може нести відповідальність за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки ним була виплачена неоспорювана сума.

Натомість з 15.03.2021 у відповідача виник обов`язок перевірити правомірність розрахунку позивача при звільненні і виплатити йому належні суми, а невиплата цих сум складає затримку розрахунку при звільненні.

З цих підстав суд вважає, що 15.03.2021 відповідач перевірив обґрунтованість вимог позивача та замість того, щоб їх задоволити, протиправно відмовив у проведенні виплати. Тому з цього моменту військова частина має нести відповідальність і компенсувати позивачу затриманий розрахунок при звільненні в розмірі середнього заробітку.

Остаточний розрахунок з позивачем проведений 14.09.2021, тому за період починаючи 15.03.2021 у відповідача виникає обов`язок сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні і він складає 59098,96 грн (184 днів х 321,19 грн).

За таких обставин, позов слід задоволити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.03.2021 по 14.09.2021.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з грошового забезпечення при звільненні в розмірі 59098,96 грн (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`яносто вісім гривень 96 коп.) з урахуванням обов`язкових платежів та виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 )

Головуючий суддя О.Л. Польовий