Справа № 260/119/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/119/21 пров. № А/857/15845/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року прийняте суддею Калинич Я.М. в м. Ужгород, о 08 годині 46 хвилині, повний текст складено 05 липня 2021 року у справі № 260/119/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 20 жовтня 2020 року за № .

Позовні вимоги мотивував тим, що ним 06.03.2020 року була припинена підприємницька діяльність, а рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області № від 20.10.2020 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 21943,11 грн. винесено 20 жовтня 2020 року. На його заяву про наявність у нього податкових зобов`язань відповідач довідкою від 04.06.2020 року повідомив позивача про наявну заборгованість сформовану вимогою № Ф-27619-17 У від 04.11.2019 року про сплату єдиного внеску в сумі 26539,26 грн. та в червні 2020 року донараховано 2755 грн., які були стягнуто державною виконавчою службою, проте, про наявність штрафних санкцій відповідач позивача не повідомляв.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності 06.03.2020р. та після сплати відповідних платежів до цільових фондів, 03.06.2020р. звернувся із запитом про наявну заборгованість.

04.06.2020р. за № 5304/4/16-55-10 Головне управління ДПС у Закарпатській області надало інформацію про наявну заборгованість, а саме: земельний податок 1162 грн. 65коп.; податок на доходи фізичних осіб 999 грн.; військовий збір 83 грн.; заборгованість з єдиного соціального внеску в розмірі 2754,18 грн.

Відповідно до ст. 52 ПК України за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Уповноважена особа центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про продовження строку розгляду звернення на отримання індивідуальної податкової консультації понад 25-денний строк, але не більше 15 календарних днів, та письмово повідомити про це платнику податків у паперовій або електронній формі до закінчення строку, визначеного абзацом першим цього пункту.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Апелянт врахувавши зазначені норми законодавства вважає, що суд першої інстанції не надав оцінки інформації наданої відповідачем у листі № 5304/4/16-55-10 від 04.06.2020 року та вважає, що дана відповідь позбавила його подати заяву про списання відповідних штрафних санкцій, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У відповідності до вимог ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 04.09.1995 року по 06.03.2020 року.

Відповідачем було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату ЄСВ від 20.10.2020 року № , яким до позивача застосовано штрафні санкції в загальному розмірі 5858,77 грн. та нараховано пеню в розмірі 16084,34 грн.

Позивач оскаржив дане рішення ГУ ДПС у Закарпатській області від 20.10.2020 року № в адміністративному порядку. ДПС України винесло рішення про результати розгляду скарги від 01.12.2020 року № 33887/6/99-00-06-03-01-06, яким рішення ГУ ДПС у Закарпатській області від 20.10.2020 року № залишила без змін, а скаргу позивача від 09.11.2020 - без задоволення.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.08.2010 № 2464 (далі - Закон № 2464).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів, шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2464).

Законом України від 06.12.2016 № 1774 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2017, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464).

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

З 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону № 2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій частини восьмої статті 9 Закону № 2464).

Статтею 6 Закону № 2464 визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до підпунктів 6, 7 статті 13 Закону № 2464 та розділу VI Інструкції Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449), органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно ч.8 ст. 9 Закону № 2464, періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Згідно ч.4 ст. 6 Закону № 2464, у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, як фізична особа-підприємець, платник ЄСВ мав сплачувати відповідний внесок до дати припинення підприємницької діяльності (06.03.2020).

Сума єдиного внеску своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України № 2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (п. 6 ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст.25 Закону № 2464)

Згідно положень ч.14 ст. 25 Закону № 2464, про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Враховуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що факт несвоєчасної сплати позивачем ЄСВ має наслідок нарахування на суму боргу пені та застосування штрафу.

Несвоєчасність здійснення позивачем відповідних платежів підтверджується обліковою карткою платника податків, що міститься в матеріалах справи, розрахунком штрафної санкції, доданим до оскарженого рішення, а також тією обставиною, що стягнення суми боргу за податковою вимогою здійснювалось в рамках виконавчого провадження, тому відповідач за загальним правилом мав право розглянути питання щодо нарахування ОСОБА_1 пені та застосування до нього штрафу, оскільки суми єдиного внеску, які були стягнуті в межах виконавчого провадження, надходили до бюджету несвоєчасно.

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 15 травня 2003 року № 755-IV).

Частиною 4 ст. 6 Закону № 2464 встановлено, що в разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем.

Зняття з обліку фізичної особи як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється відповідно до пункту 1 статті 5 Закону № 2464 після проведення передбачених законодавством перевірок платника та проведення остаточного розрахунку.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа-платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, та зобов`язана забезпечити остаточні розрахунки з податків та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від провадження підприємницької діяльності.

Однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.12.2013 року у справі № 6-125цс13.

Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно несплачених сум.

Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (частина 10 статті 25 Закону № 2464).

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (частина 13 статті 25 Закону № 2464).

Щодо штрафних санкцій в оскаржуваному рішенні від 20.10.2020 року, слід зазначити, що позивачу нараховано за несвоєчасну сплату суми боргу з ЄСВ, за період здійснення підприємницької діяльності за 2017 рік, І-IV 2019 року, І квартал 2020 року, тому рішення ГУ ДПС № від 20.10.2020 року в частині застосування до нього штрафних санкцій та нарахування пені є правомірним, оскільки він не оскаржує основну суму заборгованості з єдиного внеску за 2017 рік, як і процедуру примусового стягнення. Факт несвоєчасності погашення цієї суми недоїмки підтверджений матеріалами справи, тому штраф та пеня застосовані правомірно, за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Щодо посилання апелянта на те, що штрафні санкції та пеня за оскаржуваним рішенням повинні бути списані відповідачем відповідно до Закону України від 13.05.2020 року № 592-IX Про внесення змін до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо усунення дискримінації за колом платників (далі - Закон 592) слід зазначити наступне.

Нормами Закону № 592 розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із змінами, доповнено п. 9.15. Відповідно до цього пункту підлягають списанню за заявою платника та несплачені на день набрання чинності Законом № 592 суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Умовою, при цьому, є подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592: платниками - фізичними особами - підприємцями, які обрали загальну систему оподаткування - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи ФОП заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та подання до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини 2 ст. 6 Закону № 2464 за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом 592. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі № 260/119/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 07.12.21