Справа № 200/12243/21
Суддя: Льговська Ю.М.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 р. Справа№200/12243/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Льговської Ю.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учасника бойових дій та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2021 року (згідно з відбитком поштового штампу на конверті) ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учасника бойових дій за період 2015 -2021 років;

стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за невикористані 98 календарних днів додаткової відпустки учасника бойових дій за період 2015 -2021 років у сумі 81 919, 18 грн;

стягнення з відповідача на користь позивача коштів за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 11 травня 2021 року по день винесення рішення.

Позовні вимоги вмотивовано протиправністю дій відповідача щодо відмови у виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, оскільки законодавчі обмеження, встановлені в особливий період щодо реалізації права на використання такої відпустки, не припиняють виплати компенсації за невикористані дні відпустки. Вважає, що право на компенсацію гарантується пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

09 листопада 2021 року від Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшов відзив, в якому представник відповідача просив відмовити в позові, посилаючись на те, що спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про Національну поліцію», а також Законом України «Про відпустки», Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки поліцейському як учаснику бойових дій. Вважає, що вказана додаткова відпустка не переноситься на інший період, не ділиться на частини та не замінюється компенсацією.

19 листопада 2021 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій він послався на судову практику, за якою залишаються без змін судові рішення про стягнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

За відомостями наказів Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07 листопада 2015 року № 59 о/с, від 07 травня 2021 року № 274 о/с ОСОБА_1 проходив службу в органах поліції з 07 листопада 2015 року по 07 травня 2021 року.

Під час проходження служби в 2015 році ОСОБА_1 набув статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 27 липня 2015 року.

За даними довідок Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 16 серпня 2021 року № 30089/12/03-2021, від 26 жовтня 2021 року № 1495 тощо позивач додаткову відпустку як учасника бойових дій не використовував, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій не нараховувалась та не виплачувалась.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 92 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 1 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) визначено законодавство про відпустки: державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Отже, спеціальним законом прямо передбачена можливість застосування до спірних відносин Закону № 504/96-ВР, Кодексу законів про працю України та інших нормативно-правових актів в частині, що стосується відпусток.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

За змістом статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, серед інших, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Також пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі Закон № 3551-ХІІ) визначено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги як одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

З огляду на зміст статті 16-2 Закону № 504/96-ВР, пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, за якими гарантується надання учасникам бойових дій додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, поліцейські, які отримали статус учасника бойових дій, мають право на такий вид щорічної відпустки як додаткова відпустка учаснику бойових дій.

При застосуванні наведених норм суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 200/12427/19-а, про те, що зазначені вище норми фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Оскільки спеціальним законодавством, а саме Законом № 580-VIII, Порядком та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260), не врегульовано питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, то застосуванню підлягають приписи частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР, частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, […].

Аналогічний правовий припис закріплено частиною першою статті 83 Кодексу законів про працю України.

При цьому суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, відповідно до якого у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

На підставі зазначеного суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що Закон № 504/96-ВР не передбачає компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також про те, що додаткова відпустка не переноситься на інший період та не замінюється компенсацією.

Крім того, з огляду на викладене суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо застосування частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, абзацу 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 як таких, що не передбачають можливості отримання компенсації за будь-які роки роботи, відмінні від року звільнення.

При цьому суд також враховує, правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 200/12427/19-а, про те, що пріоритетному застосуванню підлягають саме норми Закону № 3551-ХІІ, які не обмежують право особи-учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Доводи відповідача щодо непоширення на позивача як поліцейського приписів Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є обґрунтованими, але не впливають на вирішення справи по суті.

Судом встановлено, що протягом 2015 - 2021 років ОСОБА_1 додаткову відпустку як учасник бойових дій не використав, при звільненні компенсацію за ці відпустки не отримував, тому позивач при звільненні зі служби в Національній поліції України мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним частину додаткової відпустки. Однак, відповідачем протиправно не виплачено таку компенсацію.

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані ним додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки.

Разом з тим нарахування такої компенсації належить до виключної компетенції відповідача як роботодавця. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень не може бути виправдано з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин. І оскільки така компенсація позивачеві не нараховувалася, тому суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму.

З огляду на наведене з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учасника бойових дій за період 2015 -2021 років та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки учасника бойових дій за період 2015 -2021 років.

Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 11 травня 2021 року по день винесення рішення, задоволенню не підлягають з огляду на передчасність, оскільки компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не нарахована та не виплачена, і, відповідно, суд позбавлений можливості визначити період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, суму заборгованості, істотність частки суми такої компенсації порівняно із середнім заробітком позивача, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, пов`язаним зі стягненням з відповідача на користь позивача коштів за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Необхідність застосування аналогічного підходу при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наведено і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, постановах Верховного Суду від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19, від 20 січня 2021 року у справі № 200/4185/20-а, від 29.04.2021 року у справі №240/6583/20.

Суд не застосовує судову практику наведену позивачем у відповіді на відзив з тих підстав, що в ній не зазначено про відступлення від позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

При цьому, суд зауважує, що позивач не позбавлений права звернутися до суду за стягненням компенсації після проведення з ним остаточного розрахунку.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учасника бойових дій та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових за період з 2015 року по 2021 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (, місцезнаходження: пр-т. Нахімова, буд. 86, м. Маріуполь, Донецька область, 87517) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки учасника бойових дій за період 2015-2021 років.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08 грудня 2021 року.

Суддя Ю.М. Льговська