Справа № 520/12543/2020
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про зміну способу і порядку виконання судового рішення

07 грудня 2021 року Справа № 520/12543/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Супрун Ю.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (, м. Харків, майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2, 61050), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області (, м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 18, 61166) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду 30.11.2021 звернувся позивач із заявою, в якій просить суд змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі № 520/12543/2020 та встановити спосіб виконання рішення шляхом стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2, м. Харків, 61050, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) нарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 206116,84 грн..

Відповідач та третя особа своїм правом надання пояснень не скористалися.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Крім того, заявник просив суд розглядати заяву за його відсутності.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом КАС України) зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 378 КАС України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та подані учасниками справи заяву та пояснення, суд встановив таке.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі №520/12543/2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківської області щодо нарахування та виплати судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застуванням обмеження нарахування у сумі 230164 (двісті тридцять тисяч сто шістдесят чотири гривні) 46 копійок.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2, м. Харків, 61050, ) нарахувати та виплатити судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року на підставі частин 2, 3, 5, 6 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2020 року, з утриманням з цих сум передбачених законодавством податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у загальній сумі 230164 (двісті тридцять тисяч сто шістдесят чотири гривні) 46 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Звернуто до негайного виконання судове рішення у межах виплати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суддівської винагороди за один місяць.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2021 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 залишено без змін.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 набрало законної сили та по справі було видано виконавчий лист.

ТУ ДСА України у Харківській області заявою від 19.10.2021 за № 06-15/3267/2021 повідомило ОСОБА_1 , що добровільно виконало рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі №520/12543/2020 в частині, яка підлягає негайному виконанню судового рішення та здійснило нарахування та виплату недоотриманої суддівської винагороди за квітень 2020 року, а саме з 18.04.2020 по 30.04.2020 у розмірі 24047 грн. 62 коп..

Також вказано, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі №520/12543/2020 за період 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року ТУ ДСА України у Харківській області здійснило розрахунок від 19.10.2021 за вихідним № 04-49/563 щодо недоотриманої суддівської винагороди судді Київського районного суду ОСОБА_1 , загальна сума якої складає 206116 грн. 84 коп. (двісті шість тисяч сто шістнадцять гривень 84 коп.), з цієї суми: 37101,03 грн. податок з доходів фізичних осіб, та 3091,76 грн. військовий збір, які необхідно утримати.

Таким чином, сума недоотриманої суддівської винагороди складає: 165924 грн. 05 коп. (сто шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) грн. 05 коп.

Отже, несплачена Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Харківській області сума за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі №520/12543/2020 складає 165924 грн. 05 коп., що підтверджується також розрахунком недоотриманої суддівської винагороди від 19.10.2021 за вихідним № 04-49/563 за період з 18.04.2020 - 28.08.2020.

Так, судом встановлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду №520/12543/2020 не виконано відповідачем.

У листі від 19.10.2021 за вихідним № 04-49/563 відповідачем вказано, що ТУ ДСА України у Харківській області не має правових підстав самостійно виконати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі №520/12543/2020 та здійснити виплату зазначеної вище суми недоотриманої суддівської винагороди в повному обсязі з наступних причин.

Повноваження ТУ ДСА України у Харківській області визначаються положеннями статей 154 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон) та Положенням про Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, затвердженого Головою Державної судової адміністрації України 25.09.2015. Територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно з пунктом другим частини третьої статті 148 Закону ДСА України здійснює функцію головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів.

Пунктом четвертим частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VІ визначено, що головний розпорядник бюджетних коштів затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до положень ст. ст. 3, 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення виключно в рамках бюджетного періоду, який становить один календарний рік який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно з частиною першою статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань. Таким чином, ТУ ДСА України у Харківській області здійснює всі нарахування і виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, який затверджує Державна судова адміністрація України.

На рівні головного розпорядника бюджетних коштів ДСА України відкрито бюджетну програму 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» за рахунок якої здійснюється виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів.

За таких обставин, виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі №520/12543/2020 в повному обсязі можливе лише після зміни способу і порядку виконання судового рішення шляхом стягнення з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів».

До листа додано розрахунок недоотриманої суддівської винагороди позивача 19.10.2021 за вихідним № 04-49/563, з якого судом встановлено, що на користь позивача залишається невиплаченою сума суддівської винагороди у розмірі 165924 грн. 05 коп..

Відповідно до ч.1-3 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Положеннями ч.ч. 2 та 3 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України (обов`язковість судових рішень).

Згідно зі ст. 2 Закону України від 05.06.2012 №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до ч.1 ст. 7 вказаного Закону виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Так, положеннями Закону України Про виконавче провадження визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно із до ч.3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також, засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 840/3112/18, яка враховується судом при розгляді даної справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Отже, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, саме на стадії виконавчого провадження мають бути остаточно відновлені порушені права позивача (стягувача).

Враховуючи, що в межах даної справи розглядається питання стосовно порушення прав позивача щодо виплати недоотриманої суддівської винагороди, слід враховувати, що розмір і порядок виплати суддівської винагороди визначається виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Конституційне поняття "закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

Разом з тим у даній справі суд не здійснює вихід за межі позовних вимог та не вирішує питання, що не було предметом дослідження при розгляді справи, а лише конкретизує спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення заборгованості.

Встановлення такого способу виконання направлено на своєчасне та повне виконання судового рішення, а також відповідає вимогам прямих норм ст. 124 Конституції України.

Судом також враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Заявник просить суд змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі № 520/12543/2020 та встановити спосіб виконання рішення шляхом стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь ОСОБА_1 нарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 206116,84 грн..

Проте, суд зазначає, що ТУ ДСА України у Харківській області заявою від 19.10.2021 за № 06-15/3267/2021 повідомило ОСОБА_1 , що добровільно виконало рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі №520/12543/2020 в частині, яка підлягає негайному виконанню судового рішення та здійснило нарахування та виплату недоотриманої суддівської винагороди за квітень 2020 року, а саме з 18.04.2020 по 30.04.2020 у розмірі 24047 грн. 62 коп..

Крім того, ТУ ДСА України у Харківській області здійснило розрахунок від 19.10.2021 за вихідним № 04-49/563 щодо недоотриманої суддівської винагороди судді Київського районного суду ОСОБА_1 , загальна сума якої складає 206116 грн. 84 коп. (двісті шість тисяч сто шістнадцять гривень 84 коп.), з цієї суми: 37101,03 грн. податок з доходів фізичних осіб, та 3091,76 грн. військовий збір, які необхідно утримати. Таким чином, сума недоотриманої суддівської винагороди складає: 165924 грн. 05 коп. (сто шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) грн. 05 коп.

Отже, несплачена Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Харківській області сума за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі №520/12543/2020 складає 165924 грн. 05 коп., що підтверджується також розрахунком недоотриманої суддівської винагороди від 19.10.2021 за вихідним № 04-49/563 за період з 18.04.2020 - 28.08.2020.

Аналізуючи встановлені судом обставини у поєднанні з наведеними нормативними положеннями, а також враховуючи відсутність доказів повного виконання Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 в частині виплати позивачу заборгованості суддівської винагороди у сумі у розмірі 165924 грн. 05 коп., суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви позивача про зміну способу і порядку виконання рішення відповідно до статті 378 КАС України.

Керуючись положеннями ст. ст. 48, 241-243, 248, 256, 294, 295, 371, 378 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (, м. Харків, майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2, 61050), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області (, м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 18, 61166) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі № 520/12543/2020 та встановити спосіб виконання рішення шляхом стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2, м. Харків, 61050, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) нарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 165924 грн. 05 коп. (сто шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) грн. 05 коп.

У задоволенні заяві в іншій частині - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст ухвали складено та підписано 07.12.2021.

Суддя Супрун Ю.О.