Справа № 200/14299/21
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 р. Справа№200/14299/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якій просить суд:

- визнати протиправним бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч.1 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 травня 2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 згідно ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши період навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1976 по 03.06.1979, з 04.07.1979 по 05.09.1979, з 25.11.1979 по 09.03.1980 та з 30.04.1980 по 26.06.1980, до пільгового страхового стажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 02 січня 2011 року він є отримувачем пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 4 серпня 2021 року він звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах, до заяви було надано копію диплому НОМЕР_1 про навчання в Селидівському гірничому технікуму з 01.09.1976 року по 26.06.1980 року. Листом відповідача від 28 серпня 2021 року його повідомлено, що періоди навчання в технікумі з 01.09.1976 року по 03.06.1979 року, з 04.07.1979 року по 05.09.1979 року, з 25.11.1979 року по 09.03.1980 року та з 30.04.1980 року по 26.06.1980 року не зараховано до страхового стажу який дає право на пільги.

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, та такою, що порушує його Конституційні права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/14299/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. 2 грудня 2021 року через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем надано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначено про те, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні ПФУ в Донецькій області з 02.01.2011 та отримує пенсію призначену відповідно до ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Періоди навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1976 по 03.06.1979, з 04.07.1979 по 05.09.1979, з 25.11.1979 по 09.03.1980 та з 30.04.1980 по 26.06.1980 не зараховано до пільгового стажу, оскільки позивачем, на підтвердження періоду навчання у вищому навчальному закладі, до пенсійного органу не були надані документи, які визначають форми навчання та періоду навчання позивача, а також технікуми відсутні в переліку професійно-технічних навчальних закладів.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_3 виданий Селидівським МВ УМВС України в Донецькій області 19.11.1998 року), перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Донецької області як отримувач пенсії за віком з 02.11.2011 року.

Як зазначає позивач, 4 серпня 2021 року він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області від 28.08.2021 року №11395-10955/М-15/8 на звернення позивача від 04.08.2021 року №10955/М-0500-21, повідомлено про те, що періоди навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1976 по 03.06.1979, з 04.07.1979 по 05.09.1979, з 25.11.1979 по 09.03.1980 та з 30.04.1980 по 26.06.1980 зараховано до страхового стажу та оскільки Селидівський гірничий технікум не відноситься до професійно - технічного навчального закладу, тому підстави зарахування періоду навчання до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідних категорій працівників, відсутні.

Не погодившись з відмовою відповідача у зарахуванні до пільгового стажу періоду навчання у Селидівському гірничому технікумі, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( далі- Закон № 1058).

Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За приписами пункту першого частини другої статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 грудня 2015 року у справі № 686/19687/14а.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву щодо пенсії. Підставою для не зарахування періодів навчання позивача в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1976 по 03.06.1979, з 04.07.1979 по 05.09.1979, з 25.11.1979 по 09.03.1980 та з 30.04.1980 по 26.06.1980 слугувало те, що Селидівський гірничий технікум не відноситься до професійно - технічного навчального закладу, на що суд зазначає наступне.

З копії диплому серії НОМЕР_1 реєстраційний № 2250, виданому ОСОБА_1 вбачається, що він у 1976 році вступив до Селидівського гірничого технікуму по спеціальності підземна розробка вугільних родовищ та рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 26 червня 1980 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію гірничого техніка.

Згідно довідки Селидівського гірничого технікуму б/н від 22.07.2021, ОСОБА_1 дійсно навчався на денному відділенні Селидівського гірничого технікуму зі спеціальності «Підземна розробка вугільних родовищ» з 01.09.1976 (Наказ №140 від 24.08.1976) по 26.06.1980. Захистив дипломний проект 26.06.1980 (Протокол №113 від 26.06.1980). Диплом серія НОМЕР_1 .

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 від 11.06.1979, у період з 07.06.1979 по 03.07.1979 останній проходив виробничу практику машиністом підземної установки 2 розряду у Красноарміському об`єднанні по видобутку вугілля Шахтоуправління «Курахівська», у період з 06.09.1979 по 24.11.1979 проходив виробничу практику гірником підземним 3 розряду у Красноарміському об`єднанні по видобутку вугілля Шахтоуправління «Курахівська», у період з 10.03.1980 по 29.04.1980 проходив виробничу практику учнем гірника підземного у Красноарміському об`єднанні по видобутку вугілля Шахтоуправління «Курахівська».

Також, у трудовій книжці позивача міститься запис №7, згідно якого: 24.07.1980 позивач прийнятий гірничим майстром на підземну дільницю підготовчих робіт.

Отже, в період навчання позивач проходив виробничу практику на шахті на різних роботах та посадах, які віднесені до відповідного списку, що відповідачем не заперечується, а 24.07.1980, тобто в межах тримісячного строку після закінчення навчання, прийнятий на роботу гірничим майстром на підземну дільницю підготовчих робіт.

Згідно п.«д» ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховують стаж навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації, в аспірантурі, докторантурі клінічній ординатурі. Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, оскільки позивач проходив навчання у закладі професійної освіти, такий час навчання зараховується до трудового стажу позивача, як здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, оскільки перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

З урахуванням викладеного, у позивача наявний пільговий стаж за увесь період навчання у Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1976 по 2606.1980 як період роботи за спеціальністю.

Застосування правових норм при розгляді питання щодо зарахування до пільгового стажу періоду навчання у технікумі відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 17.05.2019 у справі №644/2182/17, від 04.03.2020 у справі № 367/945/17, а також ухвалі Верховного Суду від 09.08.2019 у справі №560/321/19, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2019, оскільки ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її.

Посилання відповідача на те, що Закон України «Про народну освіту», що діяв на час навчання заявника, відносив технікуми до середніх спеціальних навчальних закладів, є безпідставними, оскільки після набуття чинності Законом України «Про освіту» (з 1991 року (наступний - з 28.09.2017 року)) та Законом України «Про вищу освіту» (з 2002 року (наступний - з 06.09.2014 року)) технікуми та училища були віднесені до вищих навчальних закладів I рівня акредитації, в яких здійснюється підготовка фахівців за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста. Молодший спеціаліст - це освітньо-кваліфікаційний рівень вищої освіти особи, яка на основі повної загальної середньої освіти здобула неповну вищу освіту, спеціальні уміння та знання, достатні для здійснення виробничих функцій певного рівня професійної діяльності, що передбачені для первинних посад у певному виді економічної діяльності. (Аналогічне зазначене в листі-роз`ясненні Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 16.03.2011 року № 4.7-17/674.).

Статтею 18 Закону України «Про професійно-технічну освіту» визначено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать, зокрема інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

Отже, на професійне навчання в технікумах поширюються положення ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту».

Посилання відповідача на постанову Вищого адміністративного суду від 23 квітня 2015 року по справі №227/2693/14 є неприйнятними, оскільки вона прийнята до вказаної постанови Верховного Суду. Таким чином, суд погоджується із доводом позивача про його право на включення у пільговій стаж роботи періоду навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1976 по 03.06.1979, з 04.07.1979 по 05.09.1979, з 25.11.1979 по 09.03.1980 та з 30.04.1980 по 26.06.1980.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі. Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він під час відмови позивачу у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів навчання діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто с забезпеченням усіх прав особи.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (частина третя статті 245 КАС України).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне на підставі частини третьої статті 245 КАС України з метою відновлення прав, за захистом яких позивач звернувся до суду, зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії з зарахуванням до пільгового стажу періоду навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1976 по 03.06.1979, з 04.07.1979 по 05.09.1979, з 25.11.1979 по 09.03.1980 та з 30.04.1980 по 26.06.1980.

Щодо дати, з якої необхідно здійснити перерахунок, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, лист Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області від 28.08.2021 року №11395-10955/М-15/8 був виданий на звернення позивача від 04.08.2021 року №10955/М-0500-21, позивач також у своїй позовній заяві зазначає, що він звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії саме 04.08.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з ч. 4 ст. 45 вказаного Закону, яка визначає строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії, перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивачу повинен бути здійснений перерахунок пенсії з 01 серпня 2021 року, а не з 4 травня 2021 року, як просить позивач у своїх позовних вимогах.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області викладеною у листі від 28.08.2021 року №11395-10955/М-15/8 щодо відсутності можливості у зарахуванні спірних періодів навчання до пільгового стажу, а не з бездіяльністю, вчиненою останнім при виконанні своїх функцій та повноважень, суд вважає, що належним, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною таку відмову, а також зобов`язання відповідача до вчинення необхідних дій з метою відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, внаслідок чого позовні вимоги слід задовольнити частково, з корегуванням обраного позивачем способу судового захисту.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Частиною 8 статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області викладену у листі від 28.08.2021 року №11395-10955/М-15/8 щодо відсутності можливості у зарахуванні періодів навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1976 по 03.06.1979, з 04.07.1979 по 05.09.1979, з 25.11.1979 по 09.03.1980 та з 30.04.1980 по 26.06.1980 до пільгового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Соборна, будинок 3) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) перерахунок пенсії з 01.08.2021 року з зарахуванням до пільгового стажу періоду навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1976 по 03.06.1979, з 04.07.1979 по 05.09.1979, з 25.11.1979 по 09.03.1980 та з 30.04.1980 по 26.06.1980.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження. Повний текст рішення виготовлено та підписано 08 грудня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов