Справа № 200/11095/21
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 р. Справа№200/11095/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Донецькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень на загальну суму 78698,51 гривень

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень на загальну суму 78698,51 гривень:

- від 02.11.2018 року № 0-0584 на суму 20875,20 гривень;

- від 29.05.2019 року № 0-0584 на суму 24286,99 гривень;

- від 18.02.2020 року № 0-0584 на суму 27222,57 гривень;

- від 18.02.2020 року № 0-0584 на суму 4202,21 гривень;

- від 16.10.2020 року № 0-0584 на суму 1556,53 гривень;

- від 16.10.2020 року № 0-0584 на суму 555,01 гривень.

Також просить поновити строк звернення до суду з даним позовом.

В обґрунтування вимог зазначає, що про винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 78698,51 гривень дізналась з позову Головного управління ДПС у Донецькій області про стягнення вказаної суми податку.

Вважає податкові повідомлення-рішення протиправними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1304,7 кв.м. у 2017, 2018, 2019, 2020 роках та на теперішній час позивачу на праві власності, володіння, розпорядження не належала та не належить.

Нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 26,6 кв.м. належить позивачу на підставі договору дарування від 21.01.2014 року.

Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 загальною площею 74,6 кв.м. належить позивачу на підставі договору дарування від 21.01.2014 року.

Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_5 загальною площею 201,4 кв.м. дійсно належить позивачу на праві власності, але її частка складає 1/100 загальним розміром 15,5 кв.м. і це є окремим приміщенням.

Зазначає, що відповідач при нарахуванні податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки користувався базою даних ДПС України та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, однак не встановив, якою часткою нерухомості володіє позивач.

Наголошує, що в жодному податковому повідомленні-рішенні не зазначено підстав нарахування податкового боргу та підстав права власності, яке виникає з моменту державної реєстрації відповідних прав.

Також зазначає, що з початку проведення антитерористичної операції позивач була зареєстрована у місті Маріуполі Донецької області, де проводилася антитерористична операція, тому пільги, встановлені статтею 6 Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо сплати плати за землю розповсюджуються і на неї, а отже, позивач є звільнена за невиконання податкових зобов`язань з зазначеного податку з 01.01.2016 року по 07.06.2016 року, тому просить скасувати спірні податкові повідомлення-рішення.

Також наголошує на пропуск відповідачем 1095 днів, передбачених п. 102.1 ст. 102 ПК України для нарахування грошових зобов`язань у спірних повідомленнях-рішеннях.

З зазначених причин просить скасувати спірні податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Прийнято розгляд справи проводити в строки встановлені ст. 258 КАС України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Відповідно до вимог статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Представником відповідача надано письмовий відзив (а.с. 80-85). Зазначає, що податок на майно, як обов`язковий місцевий податок, підлягає сплаті відповідно до норм ст. 266 ПК України.

Зазначає, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень за адресами:

- Нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1304,7 кв.м. (право власності з 09.06.2003 року);

- Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 26,6 кв.м. (право власності з 21.01.2014 року);

- Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_7 , АДРЕСА_4 загальною площею 74,6 кв.м. (право власності з 08.02.2006 року);

- Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_8 загальною площею 201,4 кв.м. (право власності з 16.04.2004 року).

На підставі вказаних даних позивачу обчислено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- за 2017 рік податковим повідомленням-рішенням від 02.11.2018 року № 0-0584 на суму 20875,20 гривень;

- за 2018 рік від 29.05.2019 року № 0-0584 на суму 24286,99 гривень;

- за 2019 рік від 18.02.2020 року № 0-0584 на суму 4202,21 гривень;

- за 2019 рік від 18.02.2020 року № 0-0584 на суму 27222,57 гривень;

- за 2019 рік від 16.10.2020 року № 0-0584 на суму 1556,53 гривень;

- за 2019 рік від 16.10.2020 року № 0-0584 на суму 555,01 гривень.

Всі вказані податкові повідомлення-рішення були направлені за адресою позивача: АДРЕСА_9 рекомендованими листами про вручення, однак повернуто з відміткою у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається врученим.

За таких обставин вважає всі, зазначені податкові повідомлення-рішення є правомірними.

На підставі викладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача надано заперечення на відзив, в яких заперечує проти доводів відповідача, наведених у відзиві та зазначає, що відповідач приймаючи оскаржувані рішення вийшов за межі своїх повноважень не визначивши базу оподаткування, чим не дотримав вимоги п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Тому з зазначених причин просить задовольнити позовні вимоги та скасувати спірні податкові повідомлення-рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 56-57). Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 .

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень за наступними адресами:

- Нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1304,7 кв.м. (право власності з 09.06.2003 року);

- Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 26,6 кв.м. (право власності з 21.01.2014 року);

- Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_10 загальною площею 74,6 кв.м. (право власності з 08.02.2006 року);

- Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_8 загальною площею 201,4 кв.м. (право власності з 16.04.2004 року).

На підставі вказаних даних позивачу податковим органом обчислено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- за 2017 рік податковим повідомленням-рішенням від 02.11.2018 року № 0-0584 на суму 20875,20 гривень;

- за 2018 рік від 29.05.2019 року № 0-0584 на суму 24286,99 гривень;

- за 2019 рік від 18.02.2020 року № 0-0584 на суму 4202,21 гривень;

- за 2019 рік від 18.02.2020 року № 0-0584 на суму 27222,57 гривень;

- за 2019 рік від 16.10.2020 року № 0-0584 на суму 1556,53 гривень;

- за 2019 рік від 16.10.2020 року № 0-0584 на суму 555,01 гривень.

Відповідачем надано розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017-2019 роки по об`єктах оподаткування, які належать позивачу за зазначеними вище адресами у м. Маріуполі, однак правильність визначення податкових зобов`язань позивачем не спростовується (а.с. 87, 92, 116-117).

Зазначені податкові повідомлення-рішення були направлені за адресою позивача: АДРЕСА_9 рекомендованими листами про вручення, проте всі ППР повернуті з відміткою у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 86-107).

Таким чином, за приписами пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкові повідомлення-рішення вважаються врученими.

Позивач просить поновити строк звернення до суду, однак згідно з п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до ст. 102 ПК України строк давності щодо спорів платника податків та контролюючого органу складає 1095 днів.

За таких обставин, строк оскарження зазначених вище податкових повідомлень-рішень позивачем не порушено.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 року, запроваджено з 01.01.2015 року податок на майно, що відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 ст. 266 ПК України включає в себе, зокрема, спірний податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Таким чином, у зв`язку з тим, що позивач є власником об`єктів нежитлової нерухомості за адресами в м. Маріуполі, зазначеними вище, ОСОБА_1 є платником податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки по нарахованих відповідачем зобов`язаннях за 2017-2019 роки.

Згідно з пп. 266.3.1 - 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Жодних доказів стосовно спростування даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відсутності у позивача на праві власності нежитлових приміщень, зазначених вище, позивачем не надано.

Відповідачем надано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого, ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень за адресами:

- Нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1304,7 кв.м. (право власності з 01.08.2005 року); Суд зазначає, що відповідачем невірно вказаний номер будинку, проте ППР від 02.11.2018 року № 0-0584, від 29.05.2019 року № 0-0584, від 18.02.2020 року № 0-0584 не містять адрес нерухомого майна, оскільки нормами податкового законодавства це не передбачено. При цьому, позивачеві належить 1/2 готельного комплексу, проте, загальна площа комплексу в реєстрі не вказана, що не дає можливості розрахувати об`єкт оподаткування, тому ППР від 02.11.2018 року № 0-0584 на суму 20875,20 гривень, від 29.05.2019 року № 0-0584 на суму 24286,99 гривень, від 18.02.2020 року № 0-0584 на суму 27222,57 гривень підлягають скасуванню, як необґрунтовані.

- Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 26,6 кв.м. (право власності з 21.08.2006 року);

- Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_10 загальною площею 74,6 кв.м. (право власності з 08.02.2006 року);

- Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_8 загальною площею 201,4 кв.м. (право власності з 16.04.2004 року).

Водночас, статтею 10 ПК України встановлено перелік місцевих податків, в якому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прямо не передбачений.

Натомість, є податок на майно (підпункт 10.1.1 пункт 10.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1 статті 7 ПК України.

Згідно із пунктом 10.3 статті 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до положень пункту 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зі змісту наведених законодавчих норм вбачається, що встановлення податку на майно, зокрема, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, входить у повноваження місцевої ради, яка має прийняти відповідне рішення.

Згідно з пунктом 8.3. статті 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Наведене відповідає вимогам пункту 10.2 статті 10 ПК України, згідно з яким саме місцеві ради обов`язково установлюють податок на майно, а також кореспондує положенням пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 143 Конституції України.

Правильність нарахування відповідачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та своєчасність прийняття органом місцевого самоврядування рішень про ставки податків позивачем не оспорюється. Позивач оскаржує ППР лише з підстав відсутності у неї права власності на спірні об`єкти нерухомості.

Крім того, суд критично ставиться до тверджень позивача щодо наявності у нього пільги, передбаченої статтею 6 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», враховуючи наступне.

По-перше, Законом України №1669-VII від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності 15.10.2014 року передбачено певні заходи щодо забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Позивач же звернулась до суду, як фізична особа, а не суб`єкт господарювання.

По-друге, пільга, встановлена статтею 6 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», стосувалася звільнення господарюючих суб`єктів від сплати орендної плати за користування земельними ділянками за землю державної або комунальної власності за період з 01.01.2016 року по 07.06.2016 року.

Позивачеві ж спірними ППР нараховані зобов`язання, а не борг, як помилково зазначає позивач з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017-2019 роки, тому посилання на статтю 6 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є необґрунтованими.

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною першою третьою статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 02.11.2018 року № 0-0584 на суму 20875,20 гривень, від 29.05.2019 року № 0-0584 на суму 24286,99 гривень, від 18.02.2020 року № 0-0584 на суму 27222,57 гривень.

З зазначених причин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Податкового кодексу України, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 87515, Доненька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, код ЄДРПОУ ВП 44070187) про скасування податкових повідомлень-рішень на загальну суму 78698,51 гривень задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 02.11.2018 року № 0-0584 на суму 20875,20 гривень.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 29.05.2019 року № 0-0584 на суму 24286,99 гривень.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 18.02.2020 року № 0-0584 на суму 27222,57 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати з судового збору у розмірі 835 (вісімсот тридцять п`ять) гривень 36 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 29 листопада 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова