Справа № 640/4971/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року м. Київ № 640/4971/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), у якому просив:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в м. Києві, викладену у листах від 13 грудня 2018 року №132321/03 та від 18 грудня 2018 року №135992/02/Г-8892/1, в результаті якої позивачу не визнано стаж державної служби 32 роки 1 місяць 9 днів як такий, що дає право на пенсію державного службовця за віком, визначених пунктом 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу 32 роки 1 місяць 9 днів до стажу державної служби, в тому числі на посадах державної служби з персональними чи спеціальними званнями, який дає право на призначення пенсії державного службовця за віком, визначених пунктом 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на наявність у нього достатнього стажу, який дає право на пенсію за віком, визначених пунктом 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» та підтверджується наданими доказами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/4971/19 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що ГУ ПФУ в м. Києві не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки у позивача відсутній достатній стаж роботи на посадах, які відносяться до посад державної служби, а тому дії відповідача в межах спірних відносин щодо відмови у переведенні позивача на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» є правомірними.

У відповіді на відзив позивачем зазначено, що положеннями Порядку №283 встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті митного контролю, внутрішніх справ, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

На підставі розпорядження про повторний автоматизований розподіл від 15 вересня 2020 року №265 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 вересня 2020 року визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №640/4971/19 та вказану справу передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2020 року адміністративну справу №640/4971/19 прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження (письмового провадження).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначив, що станом на дату звернення зо ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про переведення його на пенсію держслужбовця загальний страховий стаж позивача склав 42 роки 6 місяців 6 днів, що не заперечувалося відповідачем під час судового розгляду справи та не є предметом оскарження в межах заявлених позовних вимог.

29 жовтня 2018 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про переведення його на пенсію державного службовця.

Згідно трудової книжки ОСОБА_2 :

- 03 листопада 1976 року призваний на військову службу; 13 грудня 1978 року звільнений у запас;

- з 05 липня 1983 року по 01 липня 1988 року - служба в органах внутрішніх справ безперервно 4 роки 11 місяців 26 днів;

- з 01 липня 1988 року по 24 жовтня 1990 року - інструктор Радянського РК КП України м. Києва;

- 27 січня 1992 року призначений на посаду державного податкового інспектора; 02 листопада 1992 року призначений старшим державним податковим інспектором відділу непрямих податків; 04 липня 1993 року звільнений по переводу в державну податкову інспекцію по Ленінградському району м. Києва;

- 01 липня 1993 року прийнятий на роботу на посаду заступника керівника інспекції - керівника відділу податкових розслідувань;

- 27 квітня 1995 року згідно із Законом України «Про державну службу» прийняв присягу державного службовця»;

- з 26 листопада 1996 року переведений на посаду керівника управління справляння податків з фізичних осіб;

- 24 лютого 1997 року звільнений з посади по переводу в ДПА у Московському районі м. Києва; відповідно до наказу від 31 січня 1997 року №11 підтверджено спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу»;

- 25 лютого 1997 року призначений на посаду начальника відділу реєстрації і контролю застосування ЕККА, акцизних марок, патентів Управління документальних перевірок юридичних осіб по переводу з ДПА у Ленінградському районі м. Києва;

- 19 серпня 1997 року переведений на посаду заступника голови - начальника управління документальних перевірок юридичних осіб; 22 жовтня 1997 року звільнений з посади по переводу у ДПС у Києво-Святошинському районі Київської області;

- 23 жовтня 1997 року призначений на посаду голови ДПА у Києво-Святошинському районі Київської області у порядку переводу; наказом від 04 грудня 1997 року №225 «о» присвоєно персональне звання «радник податкової служби ІІІ рангу» з 4 грудня 1997 року; 16 лютого 1998 року звільнений з посади голови ДПС; 17 лютого 1998 року призначений на посаду начальника ДПІ в Києво-Святошинському районі Київської області; 02 серпня 2000 року звільнений з посади за угодою сторін;

- 05 грудня 2000 року призначений на посаду начальника відділу організації стягнення майна Головного управління стягнення заборгованості; 05 грудня 2000 року присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби І рангу; 18 липня 2001 року звільнений з посади за власним бажанням;

- 19 жовтня 2001 року призначений на посаду начальника управління у справах захисту прав споживачів у сфері роздрібної торгівлі та реклами, присвоєно 9 ранг державного службовця; 01 лютого 2002 року звільнений за власним бажанням;

-20 січня 2003 року призначений на посаду виконуючого обов`язки заступника начальника МГВПМ Броварської ОДПІ (Управління податкової міліції ДПА в Київській області); 02 липня 2003 року звільнений у порядку переводу до ДПВ України; 03 липня 2003 року призначений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу аналізу діяльності та вдосконалення системи боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Департаменту боротьби з відмивання доходів, одержаних злочинним шляхом ДПА України; 01 серпня 2003 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу співпраці з органами фінансового контролю Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом; 02 січня 2004 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу взаємодії з Держфінмоніторингом інформаційно-аналітичного управління Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом; 13 жовтня 2005 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу координації роботи центрального апарату організаційно-розпорядчого департаменту; 01 грудня 2006 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 03 вересня 2007 року переведений на посаду заступника начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 25 січня 2011 року переведений на посаду начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 17 червня 2011 року переведений на посаду начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 18 березня 2013 року звільнений з посаду в порядку переведення для подальшої роботи в Міністерстві доходів і зборів України; 19 березня 2013 року призначений у порядку переведення на посаду заступника начальника управління - начальника відділу координації роботи головних управлінь Міністерства в регіонах управління координації роботи територіальних органів департаменту регулювання діяльності Міністерства та його територіальних органів Міністерства доходів і зборів України та присвоєно 8 ранг держслужбовця; 05 грудня 2013 року присвоєно спеціальне звання - радник податкової та митної справи І рангу; 09 липня 2014 року переведений на посаду заступника начальника управління - начальника відділу супроводження організаційних заходів управління регулювання діяльності організаційно-розпорядчого департаменту ДФС України; 13 березня 2015 року - звільнений у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці; 14 березня 2015 року поновлений на посаді заступника начальника управління - начальника відділу супроводження організаційних заходів управління регулювання діяльності організаційно-розпорядчого департаменту ДФС України; 28 квітня 2017 року звільнений у зв`язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 13 грудня 2018 року №132321/03 на заяву позивача про переведення його на пенсію державного службовця повідомлено про відсутність законних підстав для переведення, оскільки за записами трудової книжки ОСОБА_2 до стажу роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби, зараховано періоди роботи з 19 жовтня 2001 року по 01 лютого 2002 року та з 19 березня 2013 року по 13 березня 2015 року, що становить 2 роки 3 місяці 8 днів.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 18 грудня 2018 року №135992/02/Г-8892/1 у відповідь на електронне звернення позивача повідомлено, що за записами трудової книжки ОСОБА_2 до стажу роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби, зараховано періоди роботи з 19 жовтня 2001 року по 01 лютого 2002 року та з 19 березня 2013 року по 13 березня 2015 року, що становить 2 роки 3 місяці 8 днів, у зв`язку з чим на заяву ОСОБА_2 відповідачем винесено відмову в переведенні з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Вважаючи дії щодо відмови у переведенні позивача з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апарату, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України «Про державну службу».

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі по тексту - Закон № 889-VIII).

Згідно з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону № 889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-XII (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, статті 490 із наступними змінами, далі по тексту - Закон № 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60% суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто до 01 травня 2016 року право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналізуючи встановлене, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІі Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року № 899-VIII «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктом 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, та мають передбачені частини статті 37 Закону 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року (зразкова справа №822/524/18).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до копії паспорта дата народження ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, станом на дату звернення до ГУ ПФУ в м. Києві позивачу виповнилося 62 років.

Наявність страхового стажу у позивача станом на дату звернення його до ГУ ПФУ в м. Києві не є предметом цього позову та не була підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»

Спірним в межах заявлених позовних вимог є відмова у зарахуванні періодів роботи позивача до стажу роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби.

При цьому, суд враховує, що відповідачем не ставиться під сумнів достовірність наведеної в трудовій книжці позивача інформація. Проте, відповідач заперечує саму можливість зарахування спірного періоду роботи позивача до стажу державної служби, оскільки відсутні відомості про присвоєння відповідний період його роботи рангу державного службовця відповідно до позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву.

Матеріалами справи підтверджено, що ГУ ПФУ в м. Києві зараховано періоди роботи позивача до стажу роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби, наступні періоди: з 19 жовтня 2001 року (призначений на посаду начальника управління у справах захисту прав споживачів у сфері роздрібної торгівлі та реклами, присвоєно 9 ранг державного службовця) по 01 лютого 2002 року (звільнений за власним бажанням); з 19 березня 2013 року (призначений у порядку переведення на посаду заступника начальника управління - начальника відділу координації роботи головних управлінь Міністерства в регіонах управління координації роботи територіальних органів департаменту регулювання діяльності Міністерства та його територіальних органів Міністерства доходів і зборів України та присвоєно 8 ранг держслужбовця; 05 грудня 2013 року присвоєно спеціальне звання - радник податкової та митної справи І рангу; 09 липня 2014 року переведений на посаду заступника начальника управління - начальника відділу супроводження організаційних заходів управління регулювання діяльності організаційно-розпорядчого департаменту ДФС України) по 13 березня 2015 року (звільнений у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці), що становить 2 роки 3 місяці 8 днів.

Водночас, позивач вважає, що відповідач повинен зарахувати також наступні періоди роботи позивача до стажу роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби:

- 03 листопада 1976 року призваний на військову службу; 13 грудня 1978 року звільнений у запас (з 03 листопада 1976 року по 13 грудня 1978 року - 2 роки 1 місяць 10 днів);

- з 05 липня 1983 року по 01 липня 1988 року - служба в органах внутрішніх справ безперервно 4 роки 11 місяців 26 днів; з 05 липня 1983 року по 01 липня 1988 року (4 роки 11 місяців 26 днів);

- з 01 липня 1988 року по 24 жовтня 1990 року - інструктор Радянського райкому КП України м. Києва; з 01 липня 1988 року по 24 жовтня 1990 року (2 роки3 місяці 24 дні);

- 27 січня 1992 року призначений на посаду державного податкового інспектора; 02 листопада 1992 року призначений старшим державним податковим інспектором відділу непрямих податків; 04 липня 1993 року звільнений по переводу в державну податкову інспекцію по Ленінградському району м. Києва; 01 липня 1993 року прийнятий на роботу на посаду заступника керівника інспекції - керівника відділу податкових розслідувань; 27 квітня 1995 року згідно із Законом України «Про державну службу» прийняв присягу державного службовця»; з 26 листопада 1996 року переведений на посаду керівника управління справляння податків з фізичних осіб; 24 лютого 1997 року звільнений з посади по переводу в ДПА у Московському районі м. Києва; відповідно до наказу від 31 січня 1997 року №11 підтверджено спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу»; 25 лютого 1997 року призначений на посаду начальника відділу реєстрації і контролю застосування ЕККА, акцизних марок, патентів Управління документальних перевірок юридичних осіб по переводу з ДПА у Ленінградському районі м. Києва; 19 серпня 1997 року переведений на посаду заступника голови - начальника управління документальних перевірок юридичних осіб; 22 жовтня 1997 року звільнений з посади по переводу у ДПС у Києво-Святошинському районі Київської області; 23 жовтня 1997 року призначений на посаду голови ДПА у Києво-Святошинському районі Київської області у порядку переводу; наказом від 04 грудня 1997 року №225 «о» присвоєно персональне звання «радник податкової служби ІІІ рангу» з 4 грудня 1997 року; 16 лютого 1998 року звільнений з посади голови ДПС; 17 лютого 1998 року призначений на посаду начальника ДПІ в Києво-Святошинському районі Київської області; 02 серпня 2000 року звільнений з посади за угодою сторін; період роботи з 27 січня 1992 року по 17 лютого 1998 року (6 років 0 місяців 20 днів)

- 05 грудня 2000 року призначений на посаду начальника відділу організації стягнення майна Головного управління стягнення заборгованості; 05 грудня 2000 року присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби І рангу; 18 липня 2001 року звільнений з посади за власним бажанням;

- 20 січня 2003 року призначений на посаду виконуючого обов`язки заступника начальника МГВПМ Броварської ОДПІ (Управління податкової міліції ДПА в Київській області); 02 липня 2003 року звільнений у порядку переводу до ДПВ України; 03 липня 2003 року призначений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу аналізу діяльності та вдосконалення системи боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Департаменту боротьби з відмивання доходів, одержаних злочинним шляхом ДПА України; 01 серпня 2003 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу співпраці з органами фінансового контролю Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом; 02 січня 2004 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу взаємодії з Держфінмоніторингом інформаційно-аналітичного управління Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом; 13 жовтня 2005 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу координації роботи центрального апарату організаційно-розпорядчого департаменту; 01 грудня 2006 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 03 вересня 2007 року переведений на посаду заступника начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 25 січня 2011 року переведений на посаду начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 17 червня 2011 року переведений на посаду начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 18 березня 2013 року звільнений з посаду в порядку переведення для подальшої роботи в Міністерстві доходів і зборів України;

- 14 березня 2015 року поновлений на посаді заступника начальника управління - начальника відділу супроводження організаційних заходів управління регулювання діяльності організаційно-розпорядчого департаменту ДФС України; 28 квітня 2017 року звільнений у зв`язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності. З 14 березня 2015 року по 28 квітня 2017 року (2 роки 1 місяць 14 днів)

Для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ стаж державної служби обраховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби».

Пунктом 3 Порядку №283 встановлено, що до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, період проходження позивачем військової служби з 03 листопада 1976 року по 13 грудня 1978 року (2 роки 1 місяць 10 днів) підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається час роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 №1049 (далі - Положення №1049).

В свою чергу, абзацом четвертим пункту 3 Положення №1049 встановлено, що до стажу роботи, який надає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статтею 118 Кодексу законів про працю України.

Водночас, статтею 118 Кодексу законів про працю України передбачені партійні, комсомольські та профспілкові організації.

Згідно із роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 03 червня 1994 року №4-5-1156, погодженими з Кабінетом Міністрів України, до стажу державної служби зараховують період роботи в цих органах лише на виборних та відповідальних посадах до припинення дії статті 6 Конституції УРСР і внесення змін до статті 7 Конституції УРСР (до 24 жовтня 1990 року). Відповідальною вважається посада, прийняття на яку здійснювалось колегіальним органом (рішення, бюро, комітету, постановою конференції, зборів) партійних, профспілкових, комсомольських організацій.

Таким чином, наведене законодавство передбачає зарахування стажу роботи в партійних організаціях до стажу державного службовця, особам які працювали на виборних та відповідальних посадах в органах до 24 жовтня 1990 року.

Отже, період з 01 липня 1988 року по 24 жовтня 1990 року на посаді інструктора Радянського райкому КП України м. Києва (2 роки3 місяці 24 дні) підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Згідно з частиною другою Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів внутрішніх справ, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Таким чином період з 05 липня 1983 року по 01 липня 1988 року - служба в органах внутрішніх справ безперервно 4 роки 11 місяців 26 днів підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, до 01 травня 2016 року визначав Закон № 3723-XII.

Відповідно до статті 1 Закону № 3723-ХІІ, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Частиною другою статті 9 Закону № 3723-ХІІ регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Тобто, правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон № 3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальним законом.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, був Закон України від 04 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон № 509-XII).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 509-XII Державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2007 № 778, забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.

За правилами статті 15 Закону № 509-XII, посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації.

Зазначеною статтею Закону № 509-XII також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5, 12 Закону № 3723-ХІІ щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Отже, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Законом № 509-XII не врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення Закону № 3723-ХІІ, зокрема стаття 37.

Пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2013 року у справі 21-340а13, де колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач 27 січня 1992 року призначений на посаду державного податкового інспектора; 02 листопада 1992 року призначений старшим державним податковим інспектором відділу непрямих податків; 04 липня 1993 року звільнений по переводу в державну податкову інспекцію по Ленінградському району м. Києва; 01 липня 1993 року прийнятий на роботу на посаду заступника керівника інспекції - керівника відділу податкових розслідувань; 27 квітня 1995 року згідно із Законом України «Про державну службу» прийняв присягу державного службовця»; з 26 листопада 1996 року переведений на посаду керівника управління справляння податків з фізичних осіб; 24 лютого 1997 року звільнений з посади по переводу в ДПА у Московському районі м. Києва; відповідно до наказу від 31 січня 1997 року №11 підтверджено спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу»; 25 лютого 1997 року призначений на посаду начальника відділу реєстрації і контролю застосування ЕККА, акцизних марок, патентів Управління документальних перевірок юридичних осіб по переводу з ДПА у Ленінградському районі м. Києва; 19 серпня 1997 року переведений на посаду заступника голови - начальника управління документальних перевірок юридичних осіб; 22 жовтня 1997 року звільнений з посади по переводу у ДПС у Києво-Святошинському районі Київської області; 23 жовтня 1997 року призначений на посаду голови ДПА у Києво-Святошинському районі Київської області у порядку переводу; наказом від 04 грудня 1997 року №225 «о» присвоєно персональне звання «радник податкової служби ІІІ рангу» з 4 грудня 1997 року; 16 лютого 1998 року звільнений з посади голови ДПС; 17 лютого 1998 року призначений на посаду начальника ДПІ в Києво-Святошинському районі Київської області; 02 серпня 2000 року звільнений з посади за угодою сторін; 05 грудня 2000 року призначений на посаду начальника відділу організації стягнення майна Головного управління стягнення заборгованості; 05 грудня 2000 року присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби І рангу; 18 липня 2001 року звільнений з посади за власним бажанням; 20 січня 2003 року призначений на посаду виконуючого обов`язки заступника начальника МГВПМ Броварської ОДПІ (Управління податкової міліції ДПА в Київській області); 02 липня 2003 року звільнений у порядку переводу до ДПВ України; 03 липня 2003 року призначений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу аналізу діяльності та вдосконалення системи боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Департаменту боротьби з відмивання доходів, одержаних злочинним шляхом ДПА України; 01 серпня 2003 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу співпраці з органами фінансового контролю Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом; 02 січня 2004 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу взаємодії з Держфінмоніторингом інформаційно-аналітичного управління Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом; 13 жовтня 2005 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу координації роботи центрального апарату організаційно-розпорядчого департаменту; 01 грудня 2006 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 03 вересня 2007 року переведений на посаду заступника начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 25 січня 2011 року переведений на посаду начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 17 червня 2011 року переведений на посаду начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 18 березня 2013 року звільнений з посаду в порядку переведення для подальшої роботи в Міністерстві доходів і зборів України; 14 березня 2015 року поновлений на посаді заступника начальника управління - начальника відділу супроводження організаційних заходів управління регулювання діяльності організаційно-розпорядчого департаменту ДФС України; 28 квітня 2017 року звільнений у зв`язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності.

Як вже зазначалося судом, у відзиві на позовну заяву ГУ ПФУ в м. Києві зазначено, що відповідач заперечує саму можливість зарахування спірного періоду роботи позивача до стажу державної служби в частині періоду роботи його в органах податкової служби, оскільки відсутні відомості про присвоєння за відповідний період його роботи рангу державного службовця.

Жодних інших підстав для відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби зазначеного вище спірного періоду в органах податкової служби відповідачем не зазначено.

При цьому, з тексту листів відповідача неможливо становити підстави відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби спірного періоду в органах податкової служби.

Проте, як вже зазначалося судом, період роботи посадових осіб контролюючих органів (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Згідно з частиною другою Порядку №283, який застосовується у спірних відносинах до 01 травня 2016 року, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів внутрішніх справ, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Механізм обчислення стажу державної служби з 01 травня 2016 року визначається Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 (далі по тексту - Порядок №229).

Пунктом 3, 4, 6 Порядку №229 визначено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка, копія послужного списку, військовий квиток та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи (довідки, виписки з наказів, дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, тощо).

Стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу». До стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону.

Стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.

Судом встановлено, що позивач у періоди з 27 січня 1992 року по 02 серпня 2000 року, з 05 грудня 2000 року по 18 липня 2001 року, з 20 січня 2003 року по 28 квітня 2017 року працював в органах державної податкової служби, займаючи різні посади відповідно до записів у трудовій книжці; 27 квітня 1995 року згідно із Законом України «Про державну службу» прийняв присягу державного службовця»; відповідно до наказу від 31 січня 1997 року №11 підтверджено спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу»; наказом від 04 грудня 1997 року №225 «о» присвоєно персональне звання «радник податкової служби ІІІ рангу» з 4 грудня 1997 року; 05 грудня 2000 року присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби І рангу; 19 жовтня 2001 року наказом №140-к присвоєно 9 ранг державного службовця; наказом від 18 квітня 2013 року №152-б присвоєно 8 ранг державного службовця; наказом від 05 грудня 2013 року №3769-о присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи І рангу».

Тобто, станом на дату звернення позивача до ГУ ПФУ в м Києві із заявою про переведення його на пенсію державного службовця у позивача був наявний необхідний стаж роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби, який становить більше 20 років, з урахуванням чого у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у призначенні пенсії як держслужбовцю відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ з підстав відсутні відомостей про присвоєння за відповідний період його роботи рангу державного службовця.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо відмови позивачу в переведенні з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Водночас, позивач просить визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в м. Києві, викладену у листах від 13 грудня 2018 року №132321/03 та від 18 грудня 2018 року №135992/02/Г-8892/1, в результаті якої позивачу не визнано стаж державної служби 32 роки 1 місяць 9 днів як такий, що дає право на пенсію державного службовця за віком, визначених пунктом 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Проте, суд зазначає, що у листах ГУ ПФУ в м Києві від 13 грудня 2018 року №132321/03 та від 18 грудня 2018 року №135992/02/Г-8892/1 не міститься жодних посилань чи доводів, якими не визнано стаж державної служби 32 роки 1 місяць 9 днів як такий, що дає право на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням чого позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу 32 роки 1 місяць 9 днів до стажу державної служби, в тому числі на посадах державної служби з персональними чи спеціальними званнями, який дає право на призначення пенсії державного службовця за віком, визначених пунктом 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними та, як вже зазначалося судом, відмови відповідача, викладені у листах, не містять жодних посилань на не зарахування 32 років 1 місяців 9 днів стажу до стажу державної служби.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, з метою захисту прав, свобод, інтересів позивача, керуючись положеннями частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог, визнавши протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії позивачу відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» та зобов`язати відповідача на підставі пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу».

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок коштів ГУ ПФУ в м. Києві пропорційно до розміру задоволених вимог.

На підставі вище викладеного та керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_2 відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на підставі пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» призначити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу».

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.

Суддя Н.А. Добрівська