Справа № 520/3579/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 р. Справа № 520/3579/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 12.04.21 по справі № 520/3579/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту- ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Харківській обл., відповідач), в якому просила:

- скасувати рішення 72 від 12.02.2021 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці про застосування 62 % від винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській обл. здійснити їй як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 згідно довідки 04-52/174 від 27.02.2020 ТУ ДСА в Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській обл. від 12.02.2021 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці про застосування 62 % від винагороди судді, який працює на відповідній посаді про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 .

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській обл. здійснити ОСОБА_1 , перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020, згідно довідки 04-52/174 від 27.02.2020 ТУ ДСА в Харківській області

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Зазначив, що рішенням Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами. Згідно з пунктами 16, 17 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 Конституційний Суд вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Відповідно до ст.142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» (далі Закон №1402-VIII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді. Враховуючи те, що стаж роботи на посаді судді позивача складає 26 років 03 місяців 03 днів, - резолютивній частині рішення суду невірно визначений відсоток суддівської винагороди, що є підставою для скасування рішення, оскільки порушені норми матеріального права, не враховано рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020.

12.07.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду м. Харкова відкрито апеляційне провадження по справі №520/3579/21.

22.07.2021 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві ОСОБА_1 вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/3579/21 є законним, обґрунтованим, вмотивованим, а доводи апелянта не спроможні, оскільки ГУ ПФУ в Харківській обл. в своїй апеляційній скарзі посилається на висновки ВС у зразковій справі №0640/3835/18, рішення якого від 01.11.2020 Велика Палата Верховного Суду своєю постановою від 13.05.2020 залишила без змін. В даній зразковій справі розглянуті спірні правовідносини, що стосуються не щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який виходить у відставку, а щодо перерахунку розміру раніше призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Предметом спору у справі №520/3579/21 є зменшення відсоткового розміру при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. Тому на її думку справа має розглядатися з урахуванням висновків рішення ВП ВС у зразкові справі №240/5401/18.

07.12.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду м. Харкова справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддюдоповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

З 28.09.2016 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ізюмському відділенні Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує довічне грошове утримання в розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 02.03.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додала довідку №04-52/174 від 27.02.2020, видану Територіальним управлінням ДСА про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказана довідка видана ОСОБА_1 відповідно до Додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, Закону № 1402-УІІІ зі змінами, рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-Р/2020.

Рішенням відповідача №13 від 04.03.2020 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу було відмовлено.

28.08.2020 рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/9347/2020 скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській обл. від 04.03.2020 р. №13, зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській обл. здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року на підставі довідки №04- 52/174 від 27.02.2020 яка видана ТУ ДСА в Харківській області. При цьому, розмір раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до розпорядження Ізюмського об`єднаного УПФУ 115672 від 05.10.2016 року становить 90%.

На виконання вказаного рішення Харківського окружного адміністративного суду, відповідачем винесено рішення №72 від 12.02.2021 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та встановлено його в розмірі 62% винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Позивач, вважаючи рішення відповідача, яким безпідставно зменшено основний розмір раніше призначеною довічного грошового утримання з 90% на 62%, протиправним, звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача про відмову позивачу у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року у розмірі 90% суддівської винагороди, зазначеної у довідці ТУ ДСА України у Харківській області від 27.02.2020 за №04-52/174 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

У відповідності до ч. 4 ст. 142 вказаного Закону у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з ч. 5 ст. 142 Закону № 1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

При цьому, згідно з пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим, Законом України від 16.10.2019 № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Також, в Конституційний Суд України у рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Як слідує з матеріалів справи, право позивача на проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів підтверджено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2020 по справі №520/9347/2020.

Щодо зменшення основного розміру раніше призначеного довічного грошового утримання з 90% на 62% колегія суддів зазначає.

Частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Вищевказана норма неконституційною не визнавалась.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI, та до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів.

Отже, враховуючи зазначені вище положення ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VІІІ, позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого судді, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, виходячи з 50 відсотків (20 років роботи) + 2% за кожний повний рік роботи понад 20 років.

Як слідує з обставин справи, відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 62 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді

Стаж роботи саме на посаді судді позивача для обрахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає 26 років 3 місяця 03 дня.

Враховуючи положення вище зазначених правових норм та наявний стаж роботи позивача на посаді судді 26 років, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність права у ОСОБА_1 на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90%.

В свою чергу, для застосування розміру 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про що просить позивач, немає ніякої підстави, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, який з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020 в частині регулювання щомісячного грошового утримання остаточно втратив чинність.

При цьому, діючим Законом, передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.

Неможливо використовувати для обрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання та за різними законами. Дані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду висловлену у постанові від 27.09.2021 по справі №580/492/21.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90%.

Щодо доводів позивача про необхідність врахування у цій справі висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.02.2019 № 240/5401/1 колегія суддів зазначає наступне.

Так, спір у справі №240/5401/18 стосувався перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII. Водночас, спір у справі №520/3579/21 стосується перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону № 1402-VIII. Отже, сторони, предмет спору та обставини справи №240/5401/18 суттєво відрізняються від справи № 580/2074/20.

Вказане не дозволяє аналогічно застосувати положення законодавства та, відповідно, правові позиції у справі №240/5401/18 до вибору і застосування норм права у справі № 580/2074/20.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.09.2021 у справі № 580/585/21, що відповідно до положень ч.5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при застосуванні норм права.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на зазначені вище аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на викладені обставини справи, на переконання колегії суддів рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зі змісту ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року по справі №520/3579/21 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк Я.В. П`янова