Справа № 755/20338/21
Суддя: Марфіна Н. В.
Дата ухвалення: 2021-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Марфіної Н. В.,

з участю секретаря - Булгакової Є. І.,

перекладача - Дадівадзе Г.,

представника позивача - Мельника М. М.,

відповідача - ОСОБА_1 (в режимі відео-конференції),

представників відповідача - Коваль Б.В., Сабаріна Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, адміністративну справу за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до Громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, -

у с т а н о в и в:

03 грудня 2021 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до Громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

У вказаному позові позивач просить суд затримати громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 01.12.2021 року співробітниками ДСР НПУкраїни виявлено громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживав без документів, які б надавали йому право на проживання в Україні. В подальшому його було доставлено до службового приміщення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області за адресою: м. Київ, вул. Петропавлівська, буд. 11. Було встановлено, що відповідач є громадянином Республіки Грузія, до України прибув перетнувши кордон поза пунктом пропуску, що підтверджується витягом із системи «Аркан», у якому відсутня інформація про перетин державного кордону України відповідачем. На момент затримання відповідач не надав оригінал паспортного документа, оскільки такий документ в нього відсутній. Із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні до міграційної служби іноземець не звертався. На території України відповідач знаходиться без законних підстав. Викладене свідчить про те, що відповідач порушив вимоги ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Крім того, 02.12.2021 року до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшло подання вх. №566710/1/8010-21 «про розгляд питання щодо прийняття рішення про примусове видворення з України, в якому зазначено, зокрема про те, що відповідач, відповідно до Додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», перебуває за №525. 02.12.2021 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було затримано відповідача для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли, у порядку ч. 2 ст. 263 КУпАП, строком на 72 години та поміщено до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Посилаючись на положення ст.ст. 1, 3, 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивач вказує, що документи, які б підтверджували законне перебування відповідача на території України відсутні, що унеможливлює його ідентифікацію. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач також посилається на положення ст.ст. 21, 23, 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і зазначає, що Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України і Виконавчою владою Грузії про приймання і передачу осіб (реадмісію), які знаходяться на територіях держав незаконно» ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Виконавчою владою Грузії про приймання і передачу осіб (реадмісію), які знаходяться на території держав незаконно. Також позивач мотивує свої вимоги положеннями ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п. 1 розділу 5 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яким визначено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. Позивач стверджує, що підстав для того, щоб вважати, що відповідач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» немає, а доказів протилежного не надано. Крім того, нормативне обґрунтування позовних вимог пов`язане з нормами Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Позивач зазначає, що є наступні підстави вважати, що відповідач буде ухилятись від виїзду: відсутність законних підстав для перебування іноземця на території України (передбачені ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»); відсутність документів, які б надавали право на перетин кордонів для виїзду з території України; відсутність документів на право перебування на території України; відсутність на території України родинних зв`язків; відсутність дозволу на працевлаштування, постійного місця проживання та законного джерела отримання доходів. Згідно позиції позивача, відповідач грубо порушив положення ст.ст. 4, 9, 15, 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і на виконання вимог ч. 3 ст. 30 вказаного закону, він має бути поміщений до пункту тимчасового перебування, з метою ідентифікації та забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію. У відповідача відсутні будь-які документи, що посвідчують особу та надають йому право перебування на території України, відсутній факт звернення до ДМС з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, тому позивач вважає, що відповідач підлягає затриманню з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію. Відповідач не має законних підстав перебувати на території України і у громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні документи, що посвідчують особу та на підставі яких він може вибути з території України і цей факт є обставиною, яка перешкоджатиме процедурі реадмісії. Крім того, для здійснення ідентифікації особи відповідача необхідна достатня кількість часу, при цьому відповідач грубо порушив правовий статус іноземців та осіб без громадянства і буде ухилятись від виїзду з України.

Ухвалою суду від 03.12.2021 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що у відповідача відсутні підстави для перебування на території України, відсутні документи на право перетину державного кордону і у позивача наявні достатні підстави вважати, що відповідач є громадянином Грузії та становить загрозу інтересам національної безпеки України. Відповідач знаходиться у санкційному списку рішення Ради Національної безпеки та оборони України, а тому до нього мають бути застосовані санкції, передбачені указом Президента України. Між Україною та Грузією ратифікована угода про передачу осіб в порядку реадмісії по Виконавчому Протоколу, що є частиною цієї угоди, тому відповідача слід затримати з метою передачі його до Грузії в установленому порядку. У відповідності до положень ст. 289 КАС України є підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме реадмісії та існує ризик втечі і у відповідача відсутні документи на підставі яких він міг би самостійно перетнути кордон, тож фактично самостійно покинути територію України він не може, а потрібен відповідний сертифікат на повернення, але для його виготовлення необхідний деякий час. У позивача є підстави вважати , що відповідач є громадянином Грузії, адже згідно висновку за результатами проведеної перевірки від 08.07.2011 року від посольства була отримана відповідь, що відповідач належить до громадянства Грузії, при цьому позивач вважає, що відповідач продовжує належати до громадянства Грузії, тому на теперішній час позивач також звернувся до посольства Грузії для підтвердження цього факту. На думку представника позивача, наявність у відповідача ідентифікаційного коду не підтверджує його належності до громадянства України, адже коли паспортний документ був вилучений, відповідно довідка про присвоєння ідентифікаційного коду втратила чинність. Сторона відповідача стверджує, що відповідач був громадянином Грузії до 2007 року, натомість за попередніми даними посольства відображеними у висновку, станом на 2011 рік відповідач є громадянином Грузії. За реєстрами ДМС відповідач відсутній у них як громадянин України. Представник вказує, що посольству Грузії було повідомлено про затримання відповідача, але на теперішній час відповіді від посольства ще не надійшло. Також представник зазначає, що надані стороною відповідача документи викладені грузинською мовою, а рішення про скасування рішення від 19.12.2007 року та довідки №222 щодо належності відповідача до громадянства України не скасовано.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що не належить до громадянства Грузії та є громадянином України, а в іншому повністю підтримує позицію своїх представників.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечують проти задоволення позовних вимог та просять відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що суд касаційної інстанції вже надав свій висновок про те, що висновок не може створювати будь-яких правових наслідків для відповідача. Із наданих стороною позивача документів не вбачається, що відповідач є громадянином Грузії. Крім того, під час затримання відповідача та його поміщення до пункту затримання йому не було надано правової допомоги, захисників до відповідача не допустили, у зв`язку із чим адвокатами був викликаний наряд поліції, а також подано заяву до ДБР про вчинення кримінального правопорушення. Позивач безпідставно посилається на те, що відповідач незаконно перетнув державний кордон, що не відповідає дійсності, адже у 2007 році відповідач отримав паспорт України, тож на законних підставах перетнув кордон, крім того в судовому засіданні відповідач продемонстрував наявність в нього довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, тож він є громадянином України. Таким чином, на теперішній час відповідач будучі громадянином України незаконно утримується у пункті тимчасового перебування і крім того, саме держава має доводити свою позицію. Всі посилання позивача є лише припущеннями. Сторона позивача вказує, що має підтвердження наявності у відповідача громадянства Грузії, що є ризик його переховування, але доказів цьому немає. Відповідач документований паспортом України, має місце постійного проживання, будь-яких злочинів або адміністративних правопорушень не вчиняв. Позивач має право проводити процедуру реадмісії, але позивач безпідставно вимагає позбавити відповідача волі строком на шість місяців. Жоден документ наданий позивачем не містить у своєму змісті посилання на присутність адвокатів при вчиненні дій з затримання, складання протоколу тощо. Перебування відповідача у санаційному списку є підставою для застосування економічних санкцій, а не для затримання. За даними представника відповідача, останній перебував у громадянстві республіки Грузія десь до 2007 року. Представники вказують, що сторона позивача сама створила документи на які тепер і посилається та вказує у них різні дані. У відповідача громадянства Грузії немає, він документований паспортом України та місце його проживання зареєстроване на тимчасово окупованій території України. Крім того, жоден українець не може бути виданий іншій державі. Представники вказують, що відповідача затримали без документів та не надали до нього доступу, ані адвокатам, ані родині, тож відповідач не міг надати документи на підтвердження законного перебування на території України. Жодної доцільності утримувати людину шість місяців аби отримати відповідь посольства немає, адже жодних протиправних дій відповідач не вчиняв, докази сторони позивача жодних ризиків не доводять.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані сторонами документи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

За змістом довідки про особу, вона складена щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, громадянина Грузії, місце проживання: АДРЕСА_1 , якого виявлено у АДРЕСА_2 , документ що посвідчує особу відсутній та відсутня інформація про особу за обліками ДМС.

Згідно рапорту оперуповноваженого ДСР НП України, 01.12.2021 року працівниками ДСР НП України за адресою: м. Київ, пр-т Голосіївський, 58 виявлено суб`єкта підвищеного злочинного впливу у статусі «вора в законі» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який при собі не мав документів, що посвідчують особу. Вказана особа відповідно до Додатку №1 до рішення РНБО від 14.05.2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» перебуває за номером 525. У зв`язку із цим ОСОБА_2 був доставлений до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

За змістом листа Департаменту стратегічних розслідувань НП України №15472/55/03-2021 від 02.12.2021 року, 01.12.2021 року працівниками ДСР НПУ за адресою: м. Київ, пр-т Голосіївський (40-річчя Жовтня), 58 виявлено суб`єкта підвищеного злочинного впливу у статусі «вор в законі» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який при собі не мав документів, що посвідчують особу. ОСОБА_2 відповідно Додатку №1 до рішення РНБО від 14.05.2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» перебуває за №525. Відповідно до Стратегії боротьби з організованою злочинністю, схваленою розпорядженням КМУ від 16.09.2020 року №1126-р, в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави організована злочинність становить пряму загрозу для національної безпеки. В структурі організованої злочинності найбільшу загрозу становлять особи, які перебувають у статусі підвищеного злочинного впливу, у тому числі, у статусі «вора в законі», а також кримінальні авторитети - лідери організованих злочинних угруповань. Вказані особи перебуваючи на території України та за її межами створюють стійкі організовані групи та злочинні організації, встановлюють корумповані зв`язки з представниками органів державної влади та місцевого самоврядування, судових та правоохоронних органів, на виконання завдань спеціальних служб та розвідувальних органів держави-агресора проводять розвідувально-підривну діяльність з метою дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Україні та поширюють вплив організованої злочинності на процеси, що відбуваються в економічній, політичній, суспільній сферах, а також в умовах виконання покарань. Згідно Указу Президента №203/2021 від 21.05.2021 року «Про рішення РНБО від 14.05.2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» до суб`єкта підвищеного злочинного впливу, який має статус «вор в законі» та учасника злочинної групи застосовано санкції. Враховуючи викладене та беручі до уваги те, що громадянин Республіки Грузія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить загрозу інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, відповідно до вимог пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Інструкції «Про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземця та особам без громадянства», затвердженої наказом МВС від 17.12.2013 року №1235 ДСР НПУ клопоче про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Грузія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на три роки. В разі виявлення вказаного громадянина ДСР НПУ вважає за доцільне ініціювати прийняття рішення про примусове повернення/видворення з України з подальшою забороною в`їзду на територію України відповідно до вимог ст.ст. 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Відомості про особу: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство - Грузії, місце проживання - м. Київ.

Згідно Висновку за результатами службового розслідування за фактом видачі довідки №222 від 19.12.2007 року щодо належності до громадянства України, оформлення паспорту громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого т.в.о. начальника ГУ МВС України в Донецькій області 08.07.2011 року, визнано, що у картці форми А, форми Б, які були підставою для оформлення справи про перевірку належності до громадянства України ОСОБА_2 внесені неправдиві відомості; скасоване рішення від 19.12.2007 року та довідку №222 щодо належності ОСОБА_2 до громадянства України; паспорт, що виданий на підставі довідки про перевірку належності до громадянства України серії ВК №445751 виданий Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на прізвище ОСОБА_1 , підлягає вилученню та знищенню.

Відповідно до наданих відомостей про осіб, які перетнули державний кордон в період з 03.12.2016 року по 03.12.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не значиться.

02.12.2021 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол №МКМ 000265 про адміністративне затримання за ч. 2 ст. 263 КУпАП, в якому, зокрема, зазначено, що затриманий є громадянином Грузії та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням від 02.12.2021 року, затвердженого т.в.о. начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, поміщено у Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України, які незаконно перебувають на території України за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для підготовки адміністративного позову про затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України, та подальшому виконанню рішення суду про реадмісію.

У вказаному рішенні зазначено, що 02.12.2021 року в м. Києві було виявлено громадянина республіки Грузія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Під час перевірки було встановлено, що останній проживає без документів на право проживання в Україні, дій щодо легалізації факту свого перебування на території України не вживав, до органів міграційної служби не звертався, постійного місця проживання не має. Громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ч. 2 ст. 263 КУпАП.

За змістом рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 року у справі №420/14130/21, визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної Служби України в Донецькій області щодо відмови від вилучення з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на ім`я ОСОБА_2 , а також зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області вилучити з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформацію про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Червоногвардійським РВ Макіївського МУ на ім`я ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини другої статті 26 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно до частини третьої статті 26 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Частиною четвертою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360 встановлено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення № 360 Державна міграційна служба України приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Пунктом 7 Положення № 360 встановлено, що Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Відповідно до частини 1 статті 288 КАС України позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Згідно із частиною 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного із зазначених у цій статті заходів.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначається Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 року № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 22.01.2018 року № 38/77).

Розділом VI Інструкції визначено порядок дій з ідентифікації та документування іноземців.

Якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Проаналізувавши дані норми спеціального законодавства можна дійти до висновку, що ідентифікація органами міграційної служби відносно іноземців здійснюється з обов`язковим урахуванням запитів до відповідних дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця та відповідей на них.

На момент виявлення та затримання іноземця документ, що посвідчує особу іноземця та дає йому право на виїзд за територію України іноземцем надано не було.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Розділу III Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України 29.02.2016 року № 141, у разі надходження від іноземців або осіб без громадянства звернень щодо надання ними сприяння в забезпеченні їх ідентифікації та (або) видворення (реадмісії) чи придбання іноземцями або особами без громадянства проїзних квитків для виїзду з України адміністрація ПТПІ невідкладно інформує про це відповідний заінтересований орган.

Суд звертає увагу на те, що виявлення та надання іноземцем, що вже перебуває ПТПІ та знаходиться в процесі його ідентифікації, будь-якого документу що має відношення до іноземця, не являється підставою для скасування раніше прийнятого рішення про затримання та поміщення такого іноземця до ПТПІ, як і не може слугувати беззаперечним аргументом щодо його ідентифікації. Такий документ може лише посприяти органам державної влади у вчиненні дій стосовно ідентифікації іноземця.

На момент затримання відповідач не мав паспортного або іншого документа, що б посвідчували його особу та/або давали йому право на виїзд з України, за таких обставин наявні законні підстави для затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації.

Оскільки відповідач не надав доказів законності перебування на території України, відповідне є порушенням законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців.

Застосування більш м`яких заходів суд вважає недоцільним з огляду на особу відповідача, на відсутність даних про легальні джерела доходу в Україні, відсутність в матеріалах справи підтвердження місця реєстрації відповідача на території України, відсутність постійного місця проживання відповідача, адже в одному випадку місце проживання відповідача зазначене: АДРЕСА_1 , в іншому: АДРЕСА_4 .

Сторона відповідача стверджує, що відповідач документований паспортом України та є громадянином України, однак належних доказів на підтвердження цієї обставини до суду надано не було.

Крім того, суд враховує, що Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", згідно якого до відповідача застосовано й інші персональні санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом (відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання, скасування посвідки на тимчасове проживання; відмова у наданні дозволу на імміграцію, скасування дозволу на імміграцію, скасування посвідки на постійне проживання; відмова в продовженні строку перебування в Україні; відмова в задоволенні заяви про прийняття до громадянства України; примусове видворення за межі України).

При цьому, за змістом висновку за результатами службового розслідування від 08.07.2011 року прийнято рішення про скасування рішення від 19.12.2007 року та довідки №222 щодо належності відповідача до громадянства України та вилучення і знищення виданого йому паспорту, а відповідно до застосованих до відповідача санкцій він не має права на задоволення заяви про прийняття до громадянства України.

Відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі №640/9600/20, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року скасовано, провадження у цій справі № 640/9600/20 закрито.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначає, що службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення. Висновок службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер. За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення. Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Вказаний висновок містить інформацію про те, що у картках форм А/Б внесені неправдиві відомості, що прийняте рішення про скасування рішення від 19.12.2007 року та довідки №222 щодо належності відповідача до громадянства України й вилучення і знищення паспорту серії НОМЕР_1 виданий Червоногвардійським РВ Макіївського МУ.

Вказана інформація та відповідний висновок, як доказ в адміністративній справі, стороною відповідача не спростований, належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності у відповідача громадянства України та відсутності в нього громадянства Республіки Грузії суду не надано.

Стосовно поданих стороною відповідача документів, викладених не держаною мовою, зміст яких згідно усного перекладу перекладача здійсненого в судовому засіданні свідчить про призупинення громадянства Республіки Грузія у зв`язку з набуттям громадянства іншої держави, суд зазначає, що згідно положень ч. 1 ст. 15 КАС України, судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

За змістом ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова, а згідно ч. 8 ст. 94 КАС України, іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку.

Оскільки подані стороною відповідача документи складені не державної мовою, не мають легалізації або перекладу, суд не має процесуального права прийняти такі документи, як докази відсутності у відповідача громадянства Республіки Грузії та наявності у відповідача громадянства України.

Стосовно наданої представниками відповідача копії рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 року суд зазначає, що вказане рішення не набрало законної сили і за даними Єдиного державного реєстру судових рішень та згідно пояснень сторони відповідача на теперішній час вказане рішення переглядається в апеляційному порядку, тож обставини встановлені у цьому рішенні не є такими, що не підлягають доказуванню та такі обставини не можуть братись судом до уваги при вирішенні цього спору, як такі, що встановлені судовим рішенням у іншій справі.

Поряд із цим, суд не може погодись із визначеним позивачем строком затримання відповідача протягом шести місяців та вважає, що для проведення відносно відповідача передбачених законодавством дій цілком достатнім буде одного місяця, тим більше, що позивач не позбавлений можливості звернутись до суду із позовом про продовження зазначеного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 241-246, 250, 251, 255, 271, 288, 289, 295, 297 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

у х в а л и в:

Адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області до Громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства - задовольнити частково.

Затримати громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 1 (один) місяць до 03.01.2022 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст судового рішення складений 04.12.2021 року.

Учасники справи:

Позивач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02125, м. Київ, вул. Березняківська, 4а, );

Відповідач - громадянин Республіки Грузія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ).

Суддя -