Справа № 160/11750/21
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ ГРУП» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправним та скасування наказу №3070-п від 13.07.2021 року, -
14 липня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ ГРУП» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №3070-п від 13.07.2021 року.
Стосовно заміни відповідача 1- Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, суд зазначає наступне.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби", територіальні органи Державної податкової служби як юридичні особи публічного права ліквідовано, їх права та обов`язки перейшли до Державної податкової служби та її територіальних органів у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.
Наказом ДПС України від 30.09.2020 №529 утворено як відокремлені підрозділи ДПС України територіальні органи за переліком згідно з додатком, до якого, зокрема, включено - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.
У свою чергу, відповідно до наказу Державної податкової служби України №755 від 24.12.2020, з 01.01.2021 розпочато здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС України №529 від 30.09.2020, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що є підстави для заміни відповідача-1 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, а тому, у відповідності до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд допускає заміну відповідача-1 у справі на правонаступника - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу ДПС України (код ЄДРПОУ ВП: 44118658).
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Основним видом діяльності «ФЕРСТ ГРУП» є виробництво продуктів нафтоперероблення (основний) (код КВЕД 19.20).
13.07.2021 року на підставі п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України та наказу №3070-п від 13.07.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області оформлено направлення №3512 та №3513 на проведення фактичної перевірки ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» з 13.07.2021 року тривалістю не більше 10 діб.
У межах встановлених наказом від 13.07.2021 року №3070-п строків, посадовими особами контролюючого органу здійснено виїзд з метою проведення перевірки відповідача та відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України, 13.07.2021 року вручено наказ від 13.07.2021 року №3070-п на проведення фактичної перевірки та пред`явлено направлення від 13.07.2021 року №3512, №3513, представнику ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» - адвокату Володимировій О.В. (про що свідчить її підпис на зазначених документах). Однак розпочати перевірку не вдалося, у зв`язку із не допущення до її проведення (представник, адвокат ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» Володимирова О.В. незгодна з наказом від 13.07.2021 року №3070-п). Як наслідок, складено Акт від 13.07.2021 року про відмову у допуску до перевірки/відмову від проведення фактичної перевірки, у зв`язку з не допуском посадових осіб до проведення перевірки.
Позивач, вважаючи прийнятий відповідачем наказ від 13.07.2021 року №3070-п протиправним з метою його скасування, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Враховуючи аргументи сторін, предметом дослідження у справі є питання щодо механізму захисту платника податків у випадку призначення та проведення фактичної перевірки яку платник вважає неправомірною та можливості скасування у судовому порядку наказу про проведення фактичної перевірки після його реалізації. Позивач вважає наказ протиправним та обґрунтовує позов відсутністю як фактичних так і нормативних підстав для його прийняття із чим відповідач не погоджується.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України).
Згідно з п.п20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України).
Фактична перевірка має деякі спільні ознаки із документальною виїзною перевіркою, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Зокрема спільним є те, що у процесі як фактичної так і виїзної документальної перевірки існує етап допуску до її проведення.
Порядок проведення фактичної перевірки встановлений статтею 80 ПК України.
Відповідно до п.80.1 ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України).
Як вбачається з доданого до матеріалів справи спірного наказу від 13.07.2021 року №3070-п підставою для проведення фактичної перевірки вказано п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено нормою п.1 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відтак, прийнявши рішення у формі наказу від 13.07.2021 року №3070-п «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» та зазначивши у ньому нормативні підстави, відповідач діяв у спосіб, що визначений нормами Податкового кодексу України.
Щодо аргументів позивача про відсутність передбачених нормами п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України підстав для призначення фактичної перевірки, то суд оцінюючи їх керується такими мотивами.
Відповідач у справі аргументував власну позицію із посиланням на висновки Верховного Суду суть яких зведено до того, що норма п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" покладені на відповідача.
Суд погоджується із аргументами сторін щодо обов`язку врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, адже така необхідність ґрунтується на нормах закону.
Так, згідно ч.1 ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Одним із способів практичного втілення вказаної Конституційної норми є забезпечення ефективного судового захисту прав, свобод та інтересів особи за допомогою становлення єдності судової практики.
Згідно ч.1 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Нормою ч.5 ст.242 КАС України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Правило подібного змісту містить ч.6 ст.13 Закону №1402-VIII, в силу якого, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Верховний Суд у постанові від 07.11.2019 по справі №140/391/19 зазначив, що норма п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 481/95-ВР покладені на відповідача.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 05.11.2018 по справі №803/988/17 дійшов висновку, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
Суд зазначає, що в цьому випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).
Аргументуючи підстави для скасування наказу від 13.07.2021 року №3070-п позивач посилається на те, що в наказі не зазначено інформацію, яка стала підставою для його прийняття із посиланням на джерела відомостей про порушення позивачем вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами лічильниками та/або рівномірами лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, в контексті застосованого п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.
Однак позивачем не враховано, що п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України передбачено дві підстави для проведення фактичної перевірки:
1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;
2) а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Позиція позивача, покладена в основу цього адміністративного позову, зосереджена виключно на першій підставі для призначення фактичної перевірки, і позивач акцентує увагу суду на відсутності в оскаржуваному наказі вказівок на наявність інформації про ймовірні порушення зі сторони Товариства, посилань на конкретні підстави тощо.
Натомість, суд зазначає, що п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України містить дві окремі підстави для призначення фактичної перевірки, про що свідчить застосований в конструкції норми сполучник "а також", який з`єднує рівноправні частини речення, що є суттєвим, проте повністю ігнорується стороною позивача.
Відповідно до приписів ст.16 Закону від 19.12.1995 №481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.
При цьому, відповідачем у відзиві наголошується, що підставою для фактичної перевірки слугувало саме реалізація контролюючим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Враховуючи викладене, а також зміст функцій, закріплених в п.п.19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17 п.191-1 статті 19-1 ПК України, обов`язок по виконанню яких покладено на податкові органи, у цих правовідносинах Головне управління ДПС у Дніпропетровській області мало беззаперечне право на призначення проведення фактичної перевірки позивача з метою "здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального".
Щодо посилання позивача на правову позицію Верховного Суду висловлену у постановах від 18.12.2018 у справі №820/4891/18, від 05.03.2019 у справі №820/4893/18, то суд не бере їх до уваги, оскільки предметом розгляду цих справ є оскарження наказу прийнятого на підставі п.п.80.2.2, п.п.80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України.
Водночас, суд наголошує, що оскаржуваний у цій справі наказ прийнятий на підставі п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.
Щодо посилання позивача на правову позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 18.05.2018 у справі №813/3977/16, то суд зазначає, що предметом позову у цій справі є оскарження наказу прийнятого на підставі п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI, яка як зазначалося вище, окремою підставою виділяє "наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками". І саме вказана підстава була застосована контролюючими органами при прийнятті наказу у цій справі.
Разом з тим, суд зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу у цій справі є не інформація про порушення вимог законодавства, а саме здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що правові висновки Верховного Суду на які посилався позивач не можуть враховуватися у цій справі адже їх сформовано у справах в яких оскаржувалися накази прийняті на інших як нормативних так і фактичних підставах.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що податковим органом правомірно прийнято наказ про призначення фактичної перевірки
ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» від 13.07.2021 року №3070-п. Тому оскаржуваний наказ не підлягає скасуванню.
Крім цього, позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу від 13.07.2021 року №3070-п «Про проведення фактичної перевірки», не може бути задоволена ще й з таких підстав.
Відтак, аналіз обов`язкового до врахування висновку Верховного Суду дає підстави вважати, що позивач вправі посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення податкової перевірки, однак таке право платник податків може реалізувати при оскарженні в подальшому наслідків проведеної контролюючим органом перевірки, у даному випадку рішення про застосування адміністративного арешту майна, а не при оскарженні наказу про проведення перевірки. Оцінка таких підстав позову є першочерговою.
Як встановлено судом при розгляді цієї справи, за наслідками проведеної на підставі оскаржуваного наказу фактичної перевірки, відповідачем 13.07.2021 року прийнято рішення, яким до ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків.
Відтак, реалізуючи гарантоване Основним Законом право на судовий захист від незаконної, на думку платника податків, податкової перевірки, позивач вправі висловити свою незгоду як із підставами призначення та проведення фактичної перевірки так і з іншими, наявними на його переконання, процедурними порушеннями, при оскарженні рішення від 13.07.2021 року, що прийняте на підставі акту проведеної фактичної перевірки.
Крім цього, суд вважає, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу про проведення фактичної перевірки від 13.07.2021 року №6070-п вже після його реалізації суперечить правовій природі наказу як різновиду індивідуальних актів. Висновок суду ґрунтується на таких мотивах.
Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 року №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 року №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
Як встановлено судом, у межах встановлених наказом від 13.07.2021 року №3070-п строків, посадовими особами контролюючого органу здійснено виїзд з метою проведення перевірки відповідача. Однак розпочати перевірку не вдалося, у зв`язку із не допущення до її проведення. Як наслідок, складено Акт від 13.07.2021 року про відмову в допуску до проведення/відмову від проведення фактичної перевірки, у зв`язку з не допуском посадових осіб до проведення перевірки.
На підставі Акта від 13.07.2021 року, посадовими особами контролюючого органу подано звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.
Рішенням в.о. начальника ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 13.07.2021 року до ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» () застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків, у зв`язку із відмовою в допуску до проведення фактичної перевірки. Також, тимчасово зупинено відчуження майна платника податків ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» ().

Отже, враховуючи, що на підставі наказу від 13.07.2021 року №3070-п про проведення фактичної перевірки, контролюючим органом не було проведено перевірку, у зв`язку із відмовою в допуску до проведення фактичної перевірки і за наслідками якого прийнято рішення від 13.07.2021 року про застосування до ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» умовного адміністративного арешту майна платника податків, оскаржуваний наказ як індивідуальний акт вичерпав свою дію, адже є реалізованим фактом застосуванням, а тому його оскарження не є належним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки. Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду викладеного у постанові від 21.02.2020 року (справа №826/17123/18).

За встановлених судом обставин справи та вище зазначених правових висновків, підстави для скасування наказу від 13.07.2021 року №3070-п «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «ФЕРСТ ГРУП» ()» відсутні.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваного наказу та докази, надані стороною позивача, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 77, 139, 242-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ ГРУП» (площа Героїв майдану, буд.1, офіс 152, м.Дніпро, 49000, ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу ДПС України (вул.Сімферопольська, буд.17-А, м.Дніпро, 49005, код ЄДРПОУ ВП: 44118658) про визнання протиправним та скасування наказу №3070-п від 13.07.2021 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене у порядку та в строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева