Справа № 280/7699/21
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року Справа № 280/7699/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, )

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та зобов`язати перерахувати розмір пенсійних виплат позивача із зарахуванням періоду роботи з 05.08.1974 по 20.07.1977 на посаді медичної сестри анестезістки хірургічного відділення Залізничної лікарні станції Запоріжжя-1 у подвійному розмірі;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити позивачу виплату недоотриманої суми пенсійних нарахувань, починаючи з 01.10.1999 по день фактичного вчинення перерахунку розміру пенсійних виплат, приймаючи до уваги той факт, що на час призначення пенсії не враховані вимоги статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з 05.08.1974 по 20.07.1977 працювала на посаді медичної сестри анестезістки Залізничної лікарні станції Запоріжжя-1. Вказує, що КНП «Міська лікарня № 1» ЗМР надано архівну довідку від 02.07.2021 за № 01-10/527, яку складено на підставі книг наказів особистого складу Н-1 та облікового розрахунку №127-269. Проте, вказує, що на думку відповідача, Міністерством охорони здоров`я України надано вичерпний перелік відділень реанімаційної служби, робота в яких зараховується до стажу в подвійному розмірі та у зарахуванні пільгового стажу в хірургічному відділенні Залізничної лікарні станції Запоріжжя-1 на посаді медичної сестри анестезістки позивачці відмовлено. Вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області порушило конституційне право ОСОБА_1 на володіння частиною пенсії, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надавши свій письмовий відзив 24 вересня 2021 року за вх. №55312. Зазначає, що позивачу призначена пенсія за вислугу років на підставі особистої заяви від 01.10.1999, а на підставі заяви від 27.03.2018 позивача переведено на пенсію за віком. Вказує, що позивачем було надано довідку КП «Міська лікарня № 1» Запорізької міської ради, відповідно до якої позивач працювала на посаді медичної сестри-анестезістки хірургічного відділення Залізничної лікарні станції Запоріжжя-1. Вказує, що запис у трудовій книжці про період роботи з 05.08.1974 по 20.07.1977 оформлено не належним чином (не зазначено, у якому відділенні працювала), у зв`язку з чим, його зараховано до страхового стажу у календарному обчисленні, підстав для зарахування у пільговому обчисленні немає. У задоволенні позовної заяви просить суд відмовити.

Ухвалою суду від 01.09.2021 позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 08 вересня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/7699/21 без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням періоду роботи в подвійному розмірі на посаді медсестри анестезістки хірургічного відділення Залізничної лікарні станції Запоріжжя-1 з 05.08.1974 по 20.07.1977.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12.08.2021 №10981-9691/П-02/8-0800/21 позивачу повідомлено, що згідно із записами трудової книжки у період з 05.08.1974 по 20.07.1977 позивач працювала у Залізничній лікарні станції Запоріжжя-1 на посаді медсестри анестезістки. Оскільки в трудовій книжці запис за вищезазначений період оформлено не належним чином (без зазначення, в якому відділенні працювала) зазначений період зараховано до страхового стажу у календарному обчисленні. Враховуючи вищезазначене, для зарахування в подвійному розмірі стажу роботи у хірургічному відділенні Залізничної лікарні станції Запоріжжя-1 у період роботи з 05.08.1974 по 20.07.1977 підстав немає.

Позивач не погоджуючись із діями відповідача щодо незарахування їй спірного періоду роботи в подвійному розмірі та з вимогою вчинити дії, звернулася до суду із цим позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивач з 05.08.1974 по 20.07.1977 працювала на посаді медсестри анастезистки Залізничної лікарні станції Запоріжжя-1.

Згідно довідки КНП «Міська лікарня № 1» ЗМР від 02.07.2021 за № 01-10/527, позивачка працювала на посаді медсестри анастезистки хірургічного відділення Залізничної лікарні станції Запоріжжя-1, з 05.08.1974 по 20.07.1977.

Водночас, відповідач посилається на відсутність підстав для зарахування в подвійному розмірі стажу роботи у хірургічному відділенні Залізничної лікарні станції Запоріжжя-1 у період роботи з 05.08.1974 по 20.07.1977, оскільки в трудовій книжці запис за вищезазначений період оформлено не належним чином, без зазначення, в якому відділення позивач працювала.

Суд зауважує, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню» № 841 від 11.06.1986 року, яким затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» № 303 від 08.10.1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Рекомендаціями (п.1) передбачено організацію анестезіологічних груп в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток.

Положенням (п.п.1,4) передбачено створення в лікувально-профілактичних закладах різних підрозділів служби анестезіології, в тому числі анестезіологічні групи.

Таким чином, згідно вищевказаного Наказу МОЗ України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих Всесвітньою організацією охорони здоров`я із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

Згідно з роз`ясненням, наданим Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 10.09.2002 №10.03.67/100, від 28.05.2002 №10.02.2011/450 і від 21.06.2002 № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це визначено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, визначено, що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів анестезіологів реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 року № 605 «Про поліпшення анестезіолого-реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.

Таким чином, не винесення наказу про створення анестезіологічної групи, не внесення цих відомостей в штатний розпис лікарні, а відповідно, і в трудові книжки працівників анестезіологічної служби, не може бути підставою порушення законних прав ОСОБА_1 , яка у період з 05.08.1974 по 20.07.1977 фактично працювала на посаді медичної сестри-анестезистки хірургічного відділення, що підтверджується довідкою КНП «Міська лікарня № 1» ЗМР, хоча цей факт юридично не був оформлений адміністрацією лікарніі

Частиною другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а за частиною четвертою статті 24 Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Тобто, до стажу в подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають зарахуванню періоди роботи до 01.01.2004 року.

Враховуючи наведені вище нормативно-правові акти та встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що період роботи позивача з 05.08.1974 по 20.07.1977 на посаді медсестри анастезистки хірургічного відділення Залізничної лікарні станції Запоріжжя-1, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», повинен бути зарахований у подвійному розмірі при призначені пенсії, а тому дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу стажу роботи за зазначений період у подвійному розмірі та перерахунку пенсії є протиправними.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Суд також зауважує, що з архівною довідкою КНП «Міська лікарня № 1» ЗМР від 02.07.2021 за № 01-10/527, що підтверджує факт роботи на посаді медсестри анестезістки позивач звернулась до відповідача 02.07.2021, що підтверджує і відповідач у відзиві на позовну заяву.

Згідно ч. 4 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки, а саме, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до стажу роботи позивача у подвійному розмірі періоду роботи в Залізничній лікарні станції Запоріжжя-1 з 05.08.1974 по 20.07.1977 починаючи з 01.07.2021.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити позивачу виплату недоотриманої суми пенсійних нарахувань, починаючи з 01.10.1999 не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на часткове задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору у розмірі 681,00 грн., слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням періоду роботи з 05.08.1974 по 20.07.1977 на посаді медичної сестри анестезістки хірургічного відділення Залізничної лікарні станції Запоріжжя-1 у подвійному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком із зарахуванням періоду роботи з 05.08.1974 по 20.07.1977 на посаді медичної сестри анестезістки хірургічного відділення Залізничної лікарні станції Запоріжжя-1 у подвійному розмірі, починаючи з 01.07.2021.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 681,00 грн. (шістсот вісімдесят одна гривня 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 06.12.2021.

Суддя Л.Я. Максименко