Справа № 400/6299/21
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 р. № 400/6299/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Миколаївської дирекції АТ "Укрпошта", вул. Новозаводська, 1, м. Миколаїв, 54018,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,

про:визнання протиправним та скасування акта від 29.04.2021 № 11,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Укрпошта» в особі Миколаївської дирекції АТ «Укрпошта» (далі - позивач, Акціонерне товариство «Укрпошта» в особі Миколаївської дирекції АТ «Укрпошта») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ в Миколаївській області (далі також відповідач, ГУ ПФУ у Миколаївській області ), в якому просить суд: визнати протиправним і скасувати акт індивідуальної дії Головного управління ПФУ в Миколаївській області №11 від 29.04.2021 позапланової перевірки Миколаївської дирекції АТ «Укрпошта» з питань дотримання законодавства при виплаті поштових переказів ОСОБА_1 .

Ухвалою від 10.08.2021 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що акт індивідуальної дії від 29.04.2021 року №11 відповідача порушує права і законні інтереси АТ «Укрпошта», оскільки відповідач без належних, достатніх та допустимих доказів помилково встановлює факт, який має юридичне значення, а саме здійснення позивачем поштових переказів неналежній особі. Правовим наслідком встановлення цього факту є повернення АТ «Укрпошта» відповідачу сплачених поштових переказів нібито неналежній особі. У зв`язку з чим, позивач для захисту своїх прав і інтересів звернувся до суду.

Відповідач надав відзив на позов, в якому в задоволенні вимог просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що за результатами перевірки виявлені порушення МД АТ «Укрпошта» п.89,п.105 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, які може бути підтверджено тим, що в усіх наданих для перевірки бланках поштових переказів ОСОБА_1 за період з січня 2017 по серпень 2020 року в графі «відмітка про пред`явлений документ» зазначено різні паспортні дані отримувача, які не відповідають паспортним даним ОСОБА_1 , а підписи отримувача різняться між собою.

Акт та довідка про розмір виплаченої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.02.2012 по 30.09.2020 рік в сумі 253916,82 грн підписано директором та головним бухгалтером МД АТ «Укрпошта» без зауважень.

Акт перевірки має констатуючий, а не владно-зобов`язуючий характер, не містить обов`язкових приписів, розпоряджень, що породжують юридичні наслідки для позивача.

Наведене виключає можливість його скасування в судовому порядку.А отже вказаний акт скасуванню не підлягає.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне: 19.04.2021 Головним управлінням направлено Миколаївській дирекції AT «Укрпошта» повідомлення № 1400-0901-8/27120 про проведення позапланової перевірки з питань дотримання пенсійного законодавства при виплаті відділенням поштового зв`язку № 54031 в період з 01.02.2012 по 30.09.2020 поштових переказів на отримувача ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Відповідача та з 01.11.2004 є отримувачем пенсії відповідно до положень Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХП «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплата якої з 01.02.2012 здійснювалась через підприємство поштового зв`язку AT «Укрпошта» за останнім зареєстрованим місцем проживання ( АДРЕСА_1 ).

За наслідками вищевказаної перевірки 29.04.2021 головним спеціалістом відділу контрольно перевірочної роботи Головного управління складено Акт позапланової перевірки МД AT Укрпошта з питань дотримання законодавства при виплаті поштових переказів ОСОБА_1 .

Актом встановлено, що за результати перевірки наявні факти порушення МД AT Укрпошта п.89, п. 105 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, які може бути підтверджено тим, що в усіх наданих для перевірки бланках поштових переказів ОСОБА_1 за період з січня 2017 по серпень 2020 року у графі відмітка про пред`явлений документ зазначено різні паспортні дані отримувача, які не відповідають паспортним даним ОСОБА_1 , а підписи отримувача різняться між собою. Однак, позивач вважає, що акт індивідуальної дії від 29.04.2021 року №11 порушує його права і законні інтереси, оскільки відповідач без належних, достатніх та допустимих доказів помилково встановлює факт, який має юридичне значення, а саме здійснення позивачем поштових переказів неналежній особі. Правовим наслідком встановлення цього факту є повернення АТ «Укрпошта» відповідачу сплачених поштових переказів нібито неналежній особі. У зв`язку з чим, позивач вважає акт протиправним, та звернувся до суду для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 64 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Відповідно до пункту 18 частини 2 статті 64 Закону № 1058 виконавча дирекція Пенсійного фонду зобов`язана перевіряти цільове використання коштів Пенсійного фонду в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій.

Позивач стверджує, що висновок про те, чи здійснено підпис на письмових документах особисто ОСОБА_1 або іншою особою може надати лише почеркознавча експертиза, , здійснені однією особою неодноразово підписи також можуть відрізнятися кожного разу, але це не означає, що підпис здійснено іншою особою Однак, як вказує відповідач, що у графі Відмітка про пред`явлений документ поштових переказів на ОСОБА_1 за період з 2017 по 2020 відрізняються не лише підписи отримувача, а й вказано різні серії та номер паспорту громадянина України отримувача, орган та дата видачі паспорту громадянина України.

Відносно, позиції позивача що відповідачем не доведено факт перетину державного кордону України ОСОБА_1 слід зазначити, що відповідно до листа Управления по труду, занятости и социальной защите Белыничского районного исполнительного комитета від 30.04.2021 № 5-15/590-УТЗиСЗ-БелРИК ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 17.05.2000 та отримує пенсію за віком (на загальних підставах), що спростовує твердження позивача про невиїзд ОСОБА_1 на постійне місце проживання до Республіки Білорусь.

Відповідно до листа УДМС України в Миколаївській області від 05.04.2021 № 4801.3.1-2678/48.3-21 ОСОБА_1 отримала дозвіл щодо виїзду на постійне місце проживання до Республіки Білорусь. Паспорт громадянина України на її ім`я серії НОМЕР_1 , виданий 30.08.1999 року Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області було 30.10.2004 списано та знищено згідно Акту про знищення недійсних паспортів №48, у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Республіки Білорусь у встановленому законодавством порядку. Станом на 05.04.2021 ОСОБА_1 із заявою про повернення в Україну на постійне проживання до підрозділів УДМС України в Миколаївській області не зверталась. Отже, твердження позивача не відповідають фактичним обставинам, які встановленні в акті та не спростовують їх.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Згідно пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частина 1 стаття 4 КАС України).

Суд зазначає, акт в розумінні пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України не є рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, оскільки цей акт безпосередньо не породжує для позивача прав чи обов`язків.

Акт є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення та висновки, які в ньому містяться не породжують для позивача правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Загальне поняття акта перевірки наведено у пункті 2 Розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженогоаказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015 року, згідно до п. 2 Розділу І якого акт

документальної перевірки це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У цьому випадку акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що, в свою чергу, відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України.

Дії службової особи щодо включення до акта певних висновків не можуть бути предметом розгляду у суді. Заперечення, зауваження до акта перевірки (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта. Це свідчить про те, що дії, пов`язані з включенням до акта висновків, є обов`язковими, тоді як самі висновки такими не є.

Враховуючи викладене, суд вважає, що акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, діяльність яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

За змістом ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про те, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Водночас, належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що пенсійним органом фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки. При цьому акт перевірки є діючим документом з відповідними висновками, оцінка яким може бути дана тільки в рамках розгляду справи про оскарження рішень, в основу прийняття яких дані висновки були покладені.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування акту перевірки, оскільки відповідач діяв відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства.

Згідно ч. 1 та 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно приписів ст. 76 ПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач в обґрунтування вимог щодо скасування акту перевірки посилався на порушення відповідачем пенсійного законодавства та незаконністю самої перевірки. Дані доводи спростовані відповідачем.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Миколаївської дирекції АТ "Укрпошта" (вул. Новозаводська, 1, м. Миколаїв, 54018 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020 ) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник