Справа № 200/6271/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року справа №200/6271/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 р. у справі № 200/6271/21 (головуючий І інстанції Черникова А.О., повне судове рішення складено 28.07.2021 року у м.Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат на правничу допомогу,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі - відповідач), в якому просив, з урахуванням уточненого позову, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 6 800,00 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 8 800,00 грн. (а.с. 37-46).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2020 рік відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі 6 800,00 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 90-94).

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вважає рішення прийнятим з порушенням норм процесуального права в частині призначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, просив скасувати рішення в частині призначення суми витрат та ухвалити нове, яким стягнути витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі 8800,00 грн. а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу за написання апеляційної скарги в розмірі 1500,00 грн.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції переглядає рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 р. у справі № 200/6271/21 тільки в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 р. №5076-VI (далі - Закон України №5076-VI) до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених Національною асоціацією адвокатів України 09.06.2017 р. (далі - Правила адвокатської етики), формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Колегія суддів звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 04.08.2020 р. по справі №810/3213/16.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Затворницькою О.М. 18 травня 2021 року укладено договір про надання правничої допомоги №01/66. Відповідно до умов договору вартість послуг визначається у додатках цього договору (а.с. 47-48).

Згідно додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги №01/66 від 18 травня 2021 року, перелічені наступні послуги: усна консультація з визначенням стратегії ведення справи - 500,00 грн., складання та відправлення заяви-звернення до ДСЗН ММР від імені замовника - 800,00 грн., складання адміністративного позову та відправлення до суду - 3 000,00 грн., складання відзиву на заперечення проти позову - 1 500,00 грн., гонорар адвоката у разі задоволення позовних вимог - 3 000,00 грн. (а.с. 49).

На підтвердження оплати послуг адвоката, поданий Акт виконаних робіт № 1 від 21 травня 2021 року, в якому зазначено, що позивачу були надані такі юридичні послуги: усна консультація з визначенням стратегії ведення справи - 500,00 грн. - одна година; складання та відправлення заяви-звернення до ДСЗН ММР від імені замовника - 800,00 грн. - одна година; складання адміністративного позову та відправлення до суду - 3 000,00 грн. 4 години (а.с. 50).

Крім того, відповідно додатку № 2 до договору про надання правничої допомоги №01/66 від 18 травня 2021 року надані послуги: складання та відправлення апеляційної скарги 1500,00 грн. Акт виконаних робіт №3 від 19.08.2021 року, в якому зазначено, складання апеляційної скарги 1500,00 грн. 1,5 години.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень відповідача), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з огляду на наступне.

Предметом спору у цій справі є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 6 800,00 грн.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку наявне значне перевищення розміру адвокатських вимог над сумою позовних вимог, що свідчить про відсутність будь-якої співмірності заявлених позовних вимог та розміру правничої допомоги, визначеної адвокатом.

Щодо консультації з визначенням стратегії ведення справи, складання та відправлення заяви-звернення до ДСЗН ММР, складання адміністративного позову та складання відзиву на заперечення, суд зазначає, що предмет спору у цій справі не є складним, спірні правовідносини не потребують складних правових досліджень (правова позиція Верховного Суду викладена у рішенні №440/2722/20), вивчення обсягу фактичних даних, аналізу первинних документів, та складність складених процесуальних документів не є значним, тому суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає, що сума яка заявлена до стягнення на оплату витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих послуг адвокатом.

А тому, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неспівмірність заявлених вимог по відшкодуванню 8800,00 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки ця категорія справ є справами незначної складності та по ним є стала судова практика, а тому написання позовної заяви не потребувало додаткових зусиль та знання, як наслідок сума витрат на її написання є завищеною.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, колегія суддів вважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги в суді першої інстанції явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

З огляду на наведене вище, місцевий суд дійшов правильного висновку про відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1000 грн. понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Такий висновок колегія суддів вважає цілком обґрунтованим та таким, що відповідає нормам процесуального права.

У зв`язку з викладеним апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для їх задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 р. у справі №200/6271/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 р. у справі №200/6271/21 - залишити без змін.

Повне судове рішення 07 грудня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко