Справа № 480/3902/21
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2021 р. Справа № 480/3902/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
за участю секретаря судового засідання - Волкової Ю.В.,
представника позивача - Онисько М.М.,
представника відповідача - Пишного Р.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми в порядку спрощеного провадження адміністративну справу № 480/3902/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубов`язівський елеватор"
до Головного управління ДПС у Сумській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Дубов`язівський елеватор" звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області, в якій просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Головним управлінням ДПС у Сумській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020р. від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт перевірки від 06.01.2021р. №5/18-28-07-03-20/34072570/4.
Зі змісту висновків акту перевірки, вбачається, що в порушення п. 188.1 ст.188, п. 189.1 ст. 189 абз. г п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, позивачем завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 355 738 грн.
Позивач не погоджується з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, оскільки вважає його необгрунтованим, оскільки втрати товарів у процесі зберігання, транспортування та навантаження є об`єктивно існуючими природніми та невідворотними процесами, що знаходяться поза межами прямого контролю та впливу підприємства і є невід`ємною частиною звичайного технологічного процесу. При цьому, втрати в межах норм слід вважати такими, що пов`язані із здійсненням господарської діяльності, що виключає застосування положень підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України, про що Верховним Судом зауважено у судовому рішенні по справі № 2560/711/19, а саме, що чинне законодавство не виключає право на списання втраченого у межах норм товару на підставі довідок, в тому числі осіб, за допомогою яких відбувалась процедура експорту товару, а саме портових елеваторів.
Враховуючи зазначене, просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 11.05.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що Головне управління ДПС у Сумській області не заперечує, що втрати товарів у процесі зберігання/транспортування є об`єктивно існуючими, природними та невідворотними процесами, що знаходяться поза межами контролю та впливу підприємства, і є невід`ємною частиною господарської діяльності. Але, при цьому на законодавчому рівні встановлені норми втрат, при яких податкові зобов`язання з ПДВ не нараховуються, а при списанні товарів понад норми природного убутку у платника податків виникає обов`язок з нарахування податкових зобов`язань з ПДВ. Перевіркою встановлено, що в бухгалтерському обліку підприємства в квітні-травні 2020 року проведено операції зі списання втрат зерна поза законодавчо встановленими нормами природнього убутку на загальну суму 488 722,07 грн.
До перевірки не надано акти затвердженої форми щодо встановлення фактичних втрат при прийманні, розміщенні та зберіганні зерна на теплоходи, які завірені представниками сторони Постачальника та сторони Приймача товару.
Щодо безпідставного списання втрат зерна поза законодавчо встановленими нормами природнього убутку відповідач зазначив, що перевіркою встановлено, що в травні 2020 року проведено операції списання втрат зерна поза законодавчо встановленими нормами природнього убутку на загальну суму 384 625,00 грн., в т.ч.: списання втрат при зберіганні на елеваторі згідно актів-розрахунків.
Проведеною перевіркою встановлено, що ТОВ Дубов`язівський елеватор в травні 2020 згідно актів-розрахунків списано зернові втрати в загальній кількості 37 476 кг на суму 151 312,23 грн. як природній убуток при зберіганні.
Ухвалою суду від 19.11.2021 справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 01.12.2021.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.
Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, позовну заяву та відзив, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що в період з 22.12.2020 по 29.12.2020 Головним управлінням ДПС у Сумській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020р. від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт перевірки від 06.01.2021р. №5/18-28-07-03-20/34072570/4 (а. с. 14-97).
Не погодившись з вищенаведеним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до Державної податкової служби України.
Рішенням Державної податкової служби України від 06.04.2021р. №7720/6/99-00-06-01-05-06 про результати розгляду скарги адміністративна скарга ТОВ "Дубов`язівський елеватор" задоволена частково, а саме: скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.02.2021р. №3 в частині зменшення від`ємного значення з ПДВ у сумі 242 725,14 грн (а.с. 99-104).

За результатами прийнятого Державною податковою службою України рішення про результати розгляду скарги, відповідачем прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 09.04.2021р. № 04, яким ТОВ Дубов`язівський елеватор зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 113 012,86 грн. за безпідставне списання втрати с/г продукції (кукурудза) при прийнятті, розміщенні та зберіганні (ж/д транспортуванні) (а.с. 12).

Надаючи оцінку спірним правопорушенням, суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема податку на додану вартість, врегульовані положеннями Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 44.1 статті ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", згідно з абзацом одинадцятим статті 1 якого первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Податковий кредит звітного періоду, відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що використання платником податку товарів, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, поза межами його господарської діяльності зумовлює виникнення в нього обов`язку визначити податкові зобов`язання з податку на додану вартість за основною ставкою згідно з підпунктом "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України виходячи з бази оподаткування, обчисленої відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України. У свою чергу, у разі використання таких активів безпосередньо в господарській діяльності платника податку такий обов`язок в останнього не виникає.

За змістом підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Недотримання учасниками господарської операції вимог цивільного або господарського законодавства щодо істотних умов договору під час його укладення не має безпосереднього впливу на результати податкового обліку. Значення для податкового обліку має факт господарської операції, її дійсний зміст, фінансовий результат та економічний ефект.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Розумна економічна причина (ділова мета) для цілей податкового обліку передбачає обов`язкову спрямованість господарської операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Поняття економічного ефекту в нормах ПК не розкрито, однак, виходячи із визначення господарської діяльності, наведеного в підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК, та розуміння економічної доцільності, можна дійти висновку, що економічний ефект передбачає отримання доходу, зокрема у формі приросту (збереження) активів платника податків та/або їх вартості.

При цьому не обов`язково щоб такий ефект спостерігався негайно після вчинення господарської операції. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі і операція може виявитися збитковою, що є природнім перебігом подій при здійсненні господарської діяльності.

Проте з визначеного ПК поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (принаймні за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненої в межах господарської діяльності платника податків. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції для цілей податкового обліку не можуть вважатися вчиненими в межах господарської операції.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2019 року у справі №0940/2484/18.

Податковим органом в акті перевірки встановлено, що в травні 2020 року позивачем проведено операції списання втрат зерна поза законодавчо встановленими нормами природнього убутку на загальну суму 384 625,0 грн., в т.ч. : списання втрат при зберіганні на елеваторі згідно актів-розрахунків (а.с.62).

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ "ДУБОВ`ЯЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" передав на зберігання кукурудзу: TOB «БІЛОПІЛЬСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» згідно Договору складського зберігання №33 від 11.02.2020р.; ТОВ «ПОДІЛЛЯ ЕЛЕВАТОР» згідно Договору складського зберігання №28 від 04.09.2019р.; ТОВ «РАДИВИЛІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» згідно Договору складського зберігання №37/02-08/19 від 02.08.2019р.;

Також, судом встановлено, що по закінченню зберігання, вищенаведеними елеваторами було видана кукурудза за мінусом втрати, які виникли у період зберігання.

ТОВ «ПОДІЛЛЯ ЕЛЕВАТОР» видало акт розрахунків №PDE19ФK0027 від 13.05.2020р. за змістом якого розмір убутку у масі становить: за рахунок пониження вологості у розмірі - 0.12%; убуток у масі від зниження смітної домішки -0.04%;

ТОВ «РАДИВИЛІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» видало акт розрахунків №РАДФК000030 від 01.05.2020р. за змістом якого розмір убутку у масі становить: за рахунок пониження вологості у розмірі - 0.25%;

ТОВ «РАДИВИЛІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» видало акт розрахунків №РАДФК000032 від 18.05.2020р. за змістом якого розмір убутку у масі становить: за рахунок пониження вологості у розмірі - 0.7%; убуток у масі від зниження смітної домішки -0.01%;

ТОВ «БІЛОПІЛЬСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» видало акт розрахунків №17 від 14.05.2020р. за змістом якого розмір убутку у масі становить: за рахунок пониження вологості у розмірі - 0.11%.

Необхідно зазначити, що втрати товарів у процесі зберігання/транспортування та навантаження є об`єктивно існуючими природніми та невідворотними процесами, що знаходяться поза межами прямого контролю та впливу підприємства і є невід`ємною частиною звичайного технологічного процесу їх експорту.

При цьому втрати в межах норм слід вважати такими, що пов`язані із здійсненням господарської діяльності, що виключає застосування положень підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України.

Аналогічного підходу дотримувався Верховний Суд у постанові від 16 січня 2020 року у справі №320/6241/18.

При цьому варто зауважити, що такі показники убутку маси вологості кукурудзи, відповідають вимогам ГОСТ 13586.5-93 Межгосударственного совета по стандартизации, метрологии и сертификации, яким визначено, що при контрольному визначенні вологості допустима норма відхилення у відсотковому значенні між початковим та остаточним зважуванням не має перевищувати 0,7 %.

Так, судом встановлено, що відповідачем не заперечувався факт, що розмір убутку не перевищує 0,7 %.

Крім того, суд звертає увагу, що в даному випадку згідно актів-розрахунків відбулася не втрата зернових, а відбулося пониження вологості та відбувся убуток у масі від зниження смітної домішки.

Також, суд наголошує, що при «пониженні вологості» відбувається не зменшення кількості вирощених зерна, а відбувається зменшення ваги зернових в наслідок їх сушіння.

Сушіння в свою чергу - це основна технологічна операція з приведення зерна й насіння до стійкого стану. Тільки після того, як із свіжозібраної зернової маси видалено всю надлишкову вологу і зерно доведено до сухого стану, можна розраховувати на подальшу надійну збереженість продукції.

Під час сушіння зерна відбуваються такі фізичні явища: передача теплоти від агента сушіння до зерна; рух вологи з центральних шарів зерна до поверхневих; випаровування вологи з поверхні зерна та дифузія її в навколишнє середовище; переміщення вологи при наявності температурного градієнта з потоком теплоти внаслідок термовологопровідності.

Таким чином, що при сушінні відбувається випаровування вологи, яка впливає на вагу зернових та відповідно не відбувається втрата зернових.

Смітна домішка (або Сорная примесь) - Домішки органічного і неорганічного походження в зерні основної культури, які підлягають вилученню під час використання зерна за цільовим призначенням. Тобто вилучення домішки (сміття) з зернових, не може розглядатись як постачання товару у розумінні Розділу Податкового кодексу України з ПДВ.

Також, слід звернути увагу, що пп. «г» п. 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, вимагає у платника ПДВ нарахувати податкові зобов`язання та скласти і направити у ЄРПН для реєстрації зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами які призначаються для їх використання або починають використовуватися в т.ч. в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Отже, наведена норма чином не зобов`язує платника податку вчинити аналогічні дії у випадку, якщо товар або його частина (тим більше природні втрати) не можуть бути використані в господарській діяльності в силу природних процесів, таких як, наприклад зниження смітної домішки або пониження вологості зернових культур.

Щодо витрат понесених під час транспортування.

Так, зі змісту акту перевірки податковим органам встановлено, що в бухгалтерському обліку підприємства в квітні 2020 року проведено операції зі списання втрат зерна поза законодавчо встановленими нормами природнього убутку на суму 104097,07 грн. (а.с. 55).

Згідно із Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом (ст.27 розд.8 "Правила видач вантажів"), затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644 вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

За таких обставин, в процесі здійснення господарської діяльності із реалізації кукурудзи на експорт, природні втрати при перевезенні не повинні перевищувати 0,5%.

Враховуючи передбачені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644 максимально допустимі втрати, що становлять 0,5% та беручи до уваги показники таблиці, що відображена на сторінці 42 акту перевірки судом встановлено, що списання кукурудзи відбувалося в межах допустимих норм:

Кількість розміщення (склад ТОВ «ТІС Зерно») складає 197 804*0,5% =989,02 кг. (допустима норма втрат). Натомість підприємством списано 596 кг., що є менше допустимої норми;

Кількість розміщення (склад ТОВ «ТІС Міндобрива») складає 1342 610 *0,5%=6713,05 кг. (допустима норма втрат). Натомість підприємством списано 4040 кг., що є менше допустимої норми;

Кількість розміщення (склад ТОВ «ТІС Міндобрива») складає 6 902 879*0,5%=34514,40 кг. (допустима норма втрат). Натомість підприємством списано 20 771 кг., що є менше допустимої норми;

За таких вищенаведених обставин, втрати товару не перевищують норми природного убутку, а тому втрати товару не є ні операцією із постачання товарів (немає переходу права власності), ні негосподарською діяльністю, ні неоподатковуваною операцією.

При цьому втрати в межах норм слід вважати такими, що пов`язані із здійсненням господарської діяльності, що виключає застосування положень підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України.

Так, в акті перевірки, податковий орган стверджує про списання втрат зерна поза законодавчо встановленими нормами природного убутку. При цьому не наводить допустимі норми, які порушив платник податків.

Крім того, податковий орган в акті перевірки зазначає, що на даний час відсутні норми природнього убутку зерна при перевезенні залізничним транспортом (а.с. 56)

Доводи відповідача про те, що списання зернових культур відбувалось не на підставі акту типової форми №М-7 «Акт про приймання матеріалів», затвердженого Мінстатом України від 21.06.1996 №193, не спростовують правильність поведінки позивача у сфері податкових правовідносин, оскільки чинне законодавство не виключає право на списання втраченого у межах норм товару на підставі актів здачі -прийняття робіт (надання послуг) у разі не дотримання формальностей, зокрема не складання акту типової форми №М-7 «Акт про приймання матеріалів».

Отже, втрати товарів у процесі зберігання, транспортування та навантаження, є об`єктивно існуючими природніми та невідворотними процесами, що знаходяться поза межами прямого контролю та впливу підприємства і є невід`ємною частиною звичайного технологічного процесу, а тому у періоді, що перевірявся, підприємство реалізовувало товар (кукурудзу) на експорт і понесло витрати на зберігання, перевезення зберігання в порту.

При цьому втрати в межах норм слід вважати такими, що пов`язані із здійсненням господарської діяльності, що виключає застосування положень підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України.

За таких обставин, висновки контролюючого органу про те, що втрати зернових культур, які виникли при прийманні, розміщенні і зберіганні зернових культур під час навантаження на судна, що знаходились на терміналах та реалізовані на експорт, свідчать про те, що вони використані не в межах господарської діяльності, є такими, що не підтверджені у передбачений законодавством спосіб.

Зваживши ці обставини, суд дійшов висновку про те, висновки відповідача про порушення позивачем вимог підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України є безпідставними.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при зменшенні розміру від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 113 012,86 грн. відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області 2270,00 грн. судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням від 21.04.2021 р. № 460 (а.с. 213).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубов`язівський елеватор" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 09.04.2021р. №704.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубов`язівський елеватор" (41655, Сумська область, Конотопський район, смт Дубов`язівка, вул. Трудова, 48, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13, код ЄДРПОУ ВП 43995469) судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.12.2021 р.

Суддя О.А. Прилипчук