Справа № 201/10617/21
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження 2а/201/146/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін в приміщенні Жовтневого районного суду в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Іваника Валентина Олександровича і Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною і скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 жовтня 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Іваника В.О. і Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту ПП Національної поліції України про визнання протиправною і скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі. Позивач в своєму позові посилається на те, що 10 вересня 2021 року о 12.00 годині інспектором поліції ВБДР УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Іваник В.О. винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 132-1 КУпАПП (перевезення небезпечного вантажу /хлору/ без відповідного узгодження) і накладено штраф в розмірі 510 грн. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки хоча його автомобіль їхав і зупинявся в тому місці, де вказано в постанові, але рухався він правильно, без порушення правил про швидкість і паркування, руху по належній смузі чи перестроюванні між смугами з ввімкненням відповідного сигналу або відповідно до дорожнього знаку та дорожнього руху, світлофору, обгону, ближнього світла фар та інш., хлор дійсно перевозив, але в обмеженій кількості, що не потребує додаткового узгодження, що інспектор не перевіряв і не звернув уваги на його зауваження, постанова складалася інспектором без врахування його зауважень та конкретної дорожньої обстановки, техогляд він проходив без зауважень, технічних несправностей транспорт не мав, автомобіль інших учасників цієї пригоди інспектор поліції не зупиняв і не оглядав, доказів правопорушення не надано, тобто факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону, протокол про адміністративне правопорушення не складався, місце розгляду правопорушення вказане не вірно, про постанову інспектор йому нічого не сказав. Вважає дії, вчинені вказаним інспектором протиправними і незаконними, оскаржувана постанова є протиправною, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з порушенням законодавства, тому просив визнати дії інспектора поліції по складанню вказаної постанови незаконними і скасувати цю постанову, закрити провадження в адміністративній справі поліції проти нього, задовольнивши позов в повному обсязі.

Інспектор поліції ВБДР УПП в Дніпропетровській області Департаменту ПП старший лейтенант поліції Іваник В.О. позовні вимоги не визнав, ним дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення з боку водія ОСОБА_1 , в передбаченому законом порядку інспектором було складено постанову з роз`ясненням її змісту водію, постанова вручена. Оспорювана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 132-1 КУпАПП та накладенню штрафу в розмірі 510 грн. обґрунтована. Вважають вказану постанову законною, складена постанова вірно, всі істотні умови при її складанні дотримано і правильно відображено; все інспектором зроблено згідно вимог закону. Позов вважають не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення. Просили справу розглянути без їх участі і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник Департаменту ПП Національної поліції України і Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП НП України надали заперечення суду про те, що у вказаний позивачем день і час інспектором дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення з боку водія (позивача), в передбаченому законом порядку інспектором було складено постанову з роз`ясненням її змісту водію, постанова вручена. Оспорювана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 132-1 КУпАПП та накладенню штрафу в розмірі 510 грн. обґрунтована. Просили справу розглянути без їх участі і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов обгрунтованим і підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

У судовому засіданні встановлено, що 10 вересня 2021 року о 12 годині хвилини інспектором ВБДР УПП в Дніпропетровській області Департаменту ПП старшим лейтенантом поліції Іваник В.О. було помічено і зафіксовано, що автомобіль «КАМАЗ-4308», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , при цьому цей водій на вказаному автомобілі під час руху в місті Дніпрі по вул. Каляєва в районі будинку № 37 керував вказаним транспортним засобом, позначеним табличкою оранжевого кольору та перевозив відповідно до товарно-транспортного документу № 134 від 10 вересня 2021 року контейнер на рамі порожній із залишком рідкого хлору без відповідного погодження руху та поліса страхування, чим порушив вимоги п. 22.5 Правила дорожнього руху України та п. 8.1.4 ДОПНВ. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_1 складено постанову БАА № 4463305 від 10 вересня 2021 року і його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 132-1 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 510 грн., вказану постанову про адміністративне правопорушення було вручено позивачу як порушнику.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що позивачем по даній справі пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення з поважної причини, позивач отримав вказану оскаржувану постанову і в десятиденний термін (з урахуванням отримання інформації про постанову і пошту) звернувся з позовом до суду, не позбавлений права на оскарження постанови інспектора ПП.

У тексті постанови зазначено, що рухався автомобіль «КАМАЗ-4308», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 ; при цьому цей водій на вказаному автомобілі під час руху в місті Дніпрі по вул. Каляєва в районі будинку № 37 керував вказаним транспортним засобом, позначеним табличкою оранжевого кольору та начебто з порушенням перевозив відповідно до товарно-транспортного документу № 134 від 10 вересня 2021 року контейнер на рамі порожній із залишком рідкого хлору без відповідного погодження руху та поліса страхування, чим порушив вимоги п. 22.5 Правила дорожнього руху України та п. 8.1.4 ДОПНВ. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_1 складено постанову БАА № 4463305 від 10 вересня 2021 року і його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 132-1 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 510 грн..

Проте для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було підстав. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи. Істотне значення має та обставина, що у вказаний в постанові інспектором день і час позивач на вказаному автомобілі дійсно рухався в місті Дніпро, але позивач їхав без порушень ПДР і правил обгону, перетину проїзду, перехрестя, знаку світлофора, зміни напрямку руху між смугами дороги і по смугам, зупинки після ДТП чи інш. за таких обставин правил не порушував, а поліцейський же стверджує про навмисні дії по не проходженню контролю, не зазначивши чому саме він повинен був цей контроль проходити і як це відноситься до їх ситуації, не зазначаючи в оскаржуваній постанові чи дійсно він міг здійснювати вказане, як саме і де зупинився позивач, з якою швидкістю рухався останній і як це зафіксовано, чи спричинило це якісь наслідки, чи була створена аварійна ситуації, чи заважала тріщина на лобовому склі автомобіля руху транспортного засобу позивача (тобто не вказано точно або хоча б приблизно суть і об`єктивна сторона правопорушення), це в самій постанові не відображено хто і куди та як їхав (напрямок руху), чи відбулося ДТП і за чиєю участю, пояснення на місці від порушника ніхто не відбирав, додатків до постанови немає, належних доказів про інше суду не надано, взагалі не вказано про якесь порушення і його суть. Тобто порушено принцип юридичної визначеності, а отже і права позивача.

Перевезення небезпечних вантажів регламентується Європейською Угодою про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів ДОПНВ; Законом України «Про перевезення небезпечних вантажів»; Розділом 15 «Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів», затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ № 822 від 26 липня 2004 року; ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт»; п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Відповідно до п. 2 розділу II Порядку погодження та оформлення маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів затвердженого наказом МВС України 04 серпня 2018 року № 656 перевезення небезпечних вантажів, які належать до вантажів підвищеної небезпеки, без погодження маршруту руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, виданого поліцією, здійснюється: якщо перевезення вантажу частково або повністю звільняється від необхідності дотримання вимог та положень розділу 1.1.3 додатка А до ДОПНВ.

В даному випадку, перевезення вантажу повністю звільняється від необхідності дотримання вимог та положень розділу 1.1.3 додатка А до ДОПНВ з наступних підстав: хлор відноситься до транспортної категорії небезпечного вантажу - 1, № ООН 1017. В колонці 3 таблиці, наведеної в пункті 1.1.3.6.3 ДОПНВ вказана максимальна загальна кількість небезпечного вантажу на транспортну одиницю, на перевезення якого поширюються звільнення. Для небезпечних вантажів транспортної категорії 1 зазначено коефіцієнт - 20. Однак, беручи до уваги те, що хлор вказано в виносці до таблиці пункту 1.1.3.6.3 ДОПНВ, для нього максимальна загальна кількість на транспортну одиницю становить 50 кг. Таким чином, 50 кг помножити на коефіцієнт 20 1000 кг на транспортну одиницю.

Пунктом 1.1.3.6.3 ДОПНВ зазначено, що у наведеній вище таблиці слова «максимальна загальна кількість на транспортну одиницю» означають: - для рідин і стиснених газів - номінальну місткість сосудів (див. визначення в розділі 1.2.1) в літрах.

Таким чином, під час перевезення рідкого хлору вагою до 1000 кг на один контейнер, не вимагається погодження маршруту руху транспортного засобу.

Позивачем в транспортному засобі КАМАЗ 4308 не перевозився небезпечний вантаж, в транспортному засобі знаходилось 3 пустих контейнери, об`ємом місткістю 0.950 кг або 0.800 м3. Про відсутність порушення позивач повідомив старшого лейтенанта ОСОБА_2 в розмові пояснивши це і просив пересвідчитись, але останній на це уваги не звернув, відпустив позивача після складення постанови. Отже, позивач не мав погоджувати та оформляти маршрут руху транспортного засобу у зв`язку з тим, що в даному випадку, перевезення вантажу повністю звільняється від необхідності дотримання вимог та положень розділу 1.1.3 додатка А до ДОПНВ.

Позивачем не було порушено вимоги Порядку погодження та оформлення маршруту руху транспортного засобу, під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, внаслідок чого, він не порушував п. 22.5 ПДР.

Відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, шо передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення: прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення згідно ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимоги цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно зі ст. 23 Закону України від 05 червня 2014 року № 1315-VII «Про стандартизацію» національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на них в інших документах (ч. 1 ст. 23). Національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами (ч. 2 ст. 23).

Нормами ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-ХІІ від 30 червня 1993 року передбачено проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів здійснюють суб`єкти проведення обов`язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

Відповідно до ст. 9 КУпАП визначає адміністративне правопорушення (проступок) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З оскаржуваної постанови не вбачається, як перевірявся інспектором стан транспортного засобу на відповідність вимогам експлуатаційної документації виробника КТЗ, правил перевезення небезпечних вантажів і інш..

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП є протиправною й такою, що підлягала скасуванню з підстав відсутності в діях позивача адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу адміністративного впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 278 КУпАП. орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь- які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, постанова інспектора є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав: в даній постанові під час встановлення обставин для повного та всебічного розгляду справи, згідно з вимогами ст. 251, 280 КУпАП у постанові немає даних чи були свідки правопорушення, дані цих осіб є відомостями, які мають зазначатися у постанові (сам характер порушення ПДР і його обставини, про які йде мова, говорить про неможливість його вчинення без свідків або доказів вище викладеного). У відповідності до ст. 251 КУпАП, пояснення цих осіб є доказами по справі. Відсутність у справі не тільки пояснень, але й даних свідків грубо протирічить вищезазначеним нормам та призводить до відсутності у справі передбачених законом доказів. В постанові навіть не вказано куди та звідки їхав позивач на вказаному автомобілі, в якому напрямку проїхав ту ділянку дороги, здійснив обгін чи перетнув перехрестя, здійснив поворот чи перестроюванні зі смуги на іншу смугу руху без включення світлового покажчика повороту, де саме він зупинився чи його було зупинено та інш., чи була ввімкнена на автомобілі аварійна сигналізація при зупинці і чому, чи є автомобіль позивача тим транспортним засобом, для якого є обов`язковим проходження технічного контролю, тобто взагалі не зазначена об`єктивна сторона правопорушення в цій частині. Взагалі суть правопорушення і об`єктивна сторона скоєного не тільки не роз`яснені порушнику, але і не розписані в постанові і не зрозумілі з пояснень і заперечень проти позову.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 77 КАС України визначено: - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що виноситься в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

В цій справі позивач не погоджується із таким рішенням суб`єкта владних повноважень та мотивує незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності; зазначене в постанові, що оскаржується, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 не порушував вимог вказаного інспектором поліції пункту ПДР України: виконуючи вимоги ПДР подавав сигнали світловими

покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, перед стоп-лінією в необхідних випадках зупинявся, не здійснював неправильний обгін чи паркування (зупинку) і рухалася на технічно справному транспортному засобі в своєму напрямку по смугам руху без порушень, вмикав ближнє світло фар автомобіля в темну пору доби, перетинав перехрестя і світлофорні об`єкти в передбаченому законом і ПДД порядку, надавав витребовувані документи в передбаченому законом порядку, вмикав аварійну світлову сигналізацію. Не заперечує, що він дійсно здійснив проїзд тієї ділянки дороги в той час, однак при цьому від Правил дорожнього руху не відступав.

Суд констатує, що жодних доказів чи то матеріалів, на підставі яких було прийняте оскаржуване рішення, як то належним чином (саме належним чином) оформлена фото-, відеофіксація безпосередньо порушення (а потім бесіда з ним чи інш.) позивачем правил дорожнього руху за обставин вказаних в оскаржуваній постанові, сторона відповідача суду не надала.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, у ній відсутнє зазначення доказів, на яких грунтувався висновок інспектора про вчинення адміністративного правопорушення. Стороною відповідача також не доведено, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання доказів вини позивача до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, посилання представника органу владних повноважень на порушення позивачем Правил дорожнього руху щодо порушення руху будь-якими доказами не підтверджені, а тому зазначені позивачем обставини в обгрунтування позову не спростовані.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що стороною відповідача, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено належними й допустимими доказами, достатніми у їх сукупності та логічному взаємозв`язку факт вчинення позивачем за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, порушення вимог п. 31.1 Правил дорожнього руху України, а відтак не доведено й правомірності оскаржуваної постанови та наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесено одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 132-1 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Однак в діях позивача не було ніякого умислу, оскільки він виконав вимоги ПДР, і був переконаний, що рухається правильно по смугам руху в передбаченому законом порядку, не створив нікому перешкод чи аварійної ситуації для інших учасників дорожнього руху, документи надавав.

Під час керування автомобілем позивачем не було допущено порушень ПДР України, вказаного працівника УПП бачив та виконував його вимоги про перестроювання зі смуги в іншу смугу руху, поворот, зупинку і рух та виконав всі передбачені правилами дорожнього руху України дії про включення світлового сигналу при перестроюванні автомобіля, швидкість, обгін, зупинку та стоянку, перетинання перехрестя і світлофору, а потім продовжив рух. В даній постанові відсутні дані, які характеризують особу позивача та його майновий стан. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту рішення, що постановлюється в конкретній адміністративній справі.

В постанові не зрозуміло і інспектором не відображено чому саме такий штраф і за яке порушення накладено на позивача, не вказано чому саме так і як індивідуалізоване покарання та інш..

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені інспектором УПП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати не правомірними, а постанову БАА № 463305 від 10 вереня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП слід вважати як винесену бездоказово, вона основана на припущеннях і в порушення прав позивача, а тому її слід скасувати та закрити провадження в адміністративній справі.

Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідачів стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідачів проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 255, 2565, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Постанову серії БАА № 463305 від 10 вересня 2021 року, винесену інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Іваником Валентином Олександровичем про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП скасувати.

Провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржено в Третій апеляційний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 286 КАС України з урахуванням положень п. 3 Розділу VI ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ КАС України.

Суддя -