Справа № 400/3091/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2021-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/3091/21
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.

суддів Єщенка О.В. , Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року по справі № 400/3091/21 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови

У С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу № 232634 від 26.04.2021 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що оскаржуваною постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700,00 грн. Позивач не погоджується з прийнятою постановою та уважає, що не може нести відповідальність за виявленими контролюючим органам порушеннями, оскільки такі не вчиняв. Та обставина, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу, не є підставою для застосування до нього фінансових санкцій та покладання обов`язку сплатити додатково кошти за відсутність установлених законом документів у водія.

Належний позивачу транспортний засіб, згідно до виданої ним довіреності від 20.09.2020 року, вже тривалий час знаходиться у користуванні іншої особи ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що указана особа може використовувати транспортні засоби, у тому числі, у своїй виробничій діяльності. Жодного відношення до вантажних перевезень, які відбулися 24.03.2021 року за участю зареєстрованих за ним транспортних засобів, позивач не має.

Також позивач не є перевізником, оскільки не здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів, вантажів транспортним засобом, не має жодного відношення до осіб, які перевозили вантаж на належному йому праві власності автомобілі, тому правові підстави для застосування до ОСОБА_1 штрафу немає.

За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 09 серпня 2021 року прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази не спростовують обставин, що на момент перевірки у водія були відсутні заповнені тахокарти у кількості, яку передбачено законодавством. Таким чином, надання позивачем послуг з перевезення вантажу відбулось з порушенням вимог законодавства щодо організації таких перевезень автомобільним транспортом, тому відповідачем правомірно прийнято постанову про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу.

До того ж, суд першої інстанції відзначив, що, при проведенні перевірки документації транспортного засобу, посадовим особам Управління Укртрансбезпеки не надавалися документи на підтвердження передачі автомобіля власником іншій особі.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що висновок суду першої інстанції стосовно допущення порушень законодавства про автомобільний транспорт позивачем як автомобільним перевізником не відповідає фактичним обставинам справи. Ураховуючи, що на час проведення перевірки ОСОБА_1 не використовував автомобіль для власних потреб та не надавав послуг з перевезення, у діях позивача відсутній склад правопорушення.

Скаржник також акцентує увагу на тому, що за змістом приписів ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт несуть автомобільні перевізники, а не власники транспортних засобів, які на законних підставах надали у користування іншим особам належний їм на праві приватної власності транспортний засіб. Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що позивач не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно, не є суб`єктом відповідальності за цим Законом.

У відзиві на апеляційну скаргу Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Зокрема, колегією суддів з`ясовано, що ОСОБА_1 є власником транспортних засобів марки:

- RENAULT, модель MAGNUM 460.18, 2007 року випуску, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , вантажно-спеціалізований сідловий тягач- Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Територіальним Сервісним центром МВС 4841 13.05.2020 року;

- SCHWARZVULLER, модель SC 3E, 2003 року випуску, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_3 , напівпричіп-спеціалізований/SEMI-TRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований Територіальним Сервісним центром МВС 4841 09.09.2020 року.(а.с.10-13)

24.03.2021 року посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, на автодорозі М-12 «Стрій - Знам`янка» 513 км, на підставі направлення на перевірку від 22.03.2021 року № 002239 було проведено перевірку транспортного засобу RENAULT, модель MAGNUM 460.18, д/н НОМЕР_5 , причіп SCHWARSMULLER, д/н НОМЕР_6 .

За результатами проведеної перевірки було складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 269292 від 24.03.2021 року.(а.с.55)

У Акті перевірки зроблено відмітки, що водій транспортного засобу з актом ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився.

Згідно із відомостями Акту перевірки, співробітниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки зафіксовано порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме:

- вимоги п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року № 385.

Окрім цього, зазначено про порушення, відповідальність за яке передбачена приписами статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме:

- надання послуг з перевезення вантажу транспортним засобом, який обладнаний діючим та повіреним цифровим тахографом, без оформлення документів передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (відсутня роздруківка даних цифрового тахографу щодо роботи водія).

Після отримання Акту перевірки, Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки направлено засобами поштового зв`язку на адресу позивача запрошення. У запрошенні указано, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відбудеться 22 квітня 2021 року. Одночасно зазначено, що при собі необхідно мати документи на перевезення згідно до вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». (а.с.56)

26.04.2020 в.о. заступника начальника Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» на підставі Акту перевірки № 269292 від 24.03.2021 року прийнято постанову № 232634, якою накладено на ОСОБА_1 стягнення у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 гривень.(а.с.16)

Не погоджуючись із означеною постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач оскаржив її у судовому порядку.

Так, відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною чотирнадцятою статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

В розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Відповідно до положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не установлено їх вичерпний перелік, проте, зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

За змістом пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абзац 2).

Згідно до пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, які провели перевірку, складається акт за формою згідно із додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

У відповідності із приписами пункту 22 Порядку № 1567 передбачено, що у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акту перевірки суб`єкта господарювання або акту перевірки транспортного засобу посадові особи, які провели перевірку, роблять про це запис.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів установлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 року (далі - Інструкція № 385).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для установлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно із положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно установлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Матеріалами справи установлено, що зупинений посадовими особами Управління Укртрансбезпеки транспортний засіб марки RENAULT, модель MAGNUM 460.18, д/н НОМЕР_5 , причіп SCHWARSMULLER, д/н НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_2 , був обладнаний цифровим тахографом.

Під час перевірки у водія ОСОБА_2 не було у наявності роздруківки даних роботи тахографа, що свідчило про невикористання останнім особистої картки до цифрового тахографа, які відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року № 385 повинні знаходитись у водія та надаватись для перевірки.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечує проти виявлених посадовими особами Укртрансбезпеки порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг з перевезення вантажу транспортним засобом, який обладнаний діючим та повіреним цифровим тахографом, без оформлення документів передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (відсутня роздруківка даних цифрового тахографу щодо роботи водія).

Водночас скаржник указує на те, що ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником, у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки на момент вчинення правопорушення, транспортні засоби перебували у користуванні ОСОБА_2 , а тому притягнення до фінансової відповідальності позивача є протиправним.

При цьому, позивач як на підставу протиправності оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 232634 від 26.04.2021 року зазначав, що згідно до товарно-транспортної накладної CMR №955738 перевізником є Товариство з обмеженою відповідальністю «НИКЮГТРАНС». Довіреністю на право експлуатації транспортними засобами №1 від 20.09.2020 року та Актом прийому-передачі транспортних засобів від 20.09.2020 року підтверджується факт отримання ОСОБА_2 реєстраційних документів (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) та права користування транспортним засобом, що знаходиться у власності позивача.

Судова колегія звертає увагу, що приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14.10.1997 року, визначено:

- перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;

- товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, який може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про:

- назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Тобто, обов`язковою інформацією в товарно-транспортній накладній, серед іншого, має бути інформація про перевізника та/або експедитора.

Разом з цим, з огляду на товарно-транспортну накладну, на яку посилається позивач, не є за можливим установити, що у спірних правовідносинах перевізником є ТОВ «НИКЮГТРАНС», оскільки зміст такої накладної є не читабельним.(а.с.18)

Будь-яких пояснень та доказів відносно підприємства ТОВ «НИКЮГТРАНС», як фактичного автомобільного перевізника під час проведення перевірки позивачем не надано. Крім того, загальними нормами Правил визначено, що товарно-транспортна накладна - документ на вантаж, а не документ, який визначає автомобільного перевізника.

При цьому, відповідно до приписів абз.4 п.16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 (далі Порядок №1388) від 07.09.1998 року, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав в установленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

За правилами п.6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2010 року № 379, якщо власник ТЗ передав в установленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.

Таким чином, власник транспортного засобу в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких використовується транспортний засіб (договір оренди, довіреність або тимчасовий реєстраційний талон).

Наведені норми законодавства дають підстави уважати, що у разі передачі права користування транспортним засобом фізичній або юридичній особі, позивач або особи, які експлуатують такі засоби на законних підставах, повинні були звернутися до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і видачею тимчасового реєстраційного документа на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Такі висновки суду апеляційної інстанції побудовані на висновках викладених Верховним Судом у постанові від 20 грудня 2018 року у справі №804/8740/16, де у п.30, зокрема, указано:

«попри те, що наведені положення пункту 6.3 Інструкції № 379 та пункту 16 Порядку № 1388 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто як уважає позивач не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, установлена Законом України «Про автомобільний транспорт». Тому, з огляду на наведене, правове регулювання та в аспекті спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками судів про правомірність спірних постанов в цій частині».

В той же час, позивачем ані до суду першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи не надано доказів на підтвердження факту передачі транспортного засобу марки RENAULT, модель MAGNUM 460.18, д/н НОМЕР_5 , причіп SCHWARSMULLER, д/н НОМЕР_6 ТОВ «НИКЮГТРАНС» та його використання Товариством у своїй господарській діяльності. Також, не містять матеріали справи і доказів того, що ОСОБА_2 є водієм ТОВ «НИКЮГТРАНС».

Крім цього, апеляційний суд зауважує, що в порушення вимог положень ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», указана вище товарно-транспортна накладна, яка є обов`язковим документом для здійснення внутрішніх перевезень, довіреність та акт прийому передачі транспортних засобів, на момент проведення перевірки посадовим особам відповідача водієм не надавались. Зазначені документи з`явилися лише на час подання позовної заяви.

За таких обставин, на думку судової колегії, метою укладання позивачем вище зазначених документів є ухилення від фінансової відповідальності за порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт».

Указані скаржником в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду попередньої інстанції щодо здійснення перевезення станом 24.03.2021 року транспортним засобом, власником якого є ОСОБА_1 . Доказів на спростування зазначених обставин позивачем не надано, у зв`язку з чим відповідачем правильно визначено ОСОБА_1 як автомобільного перевізника з урахуванням положень Закону України «Про автомобільний транспорт».

Та обставина, що згідно до інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем, не позбавляє можливості позивача надавати послуги з перевезення вантажів чи здійснювати за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами без реєстрації як суб`єкта господарювання.

Окрім того, під час апеляційного розгляду справи колегія суддів ураховує, що на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення від 06.04.2021 року № 24806/20.3/24-21 про запрошення на розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт в приміщенні Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.(а.с.56-57)

22 квітня 2021 року позивач скористався можливістю взяти участь у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, однак, жодних доказів, які б спростували наявність підстав для притягнення його до відповідальності, посадовим особам Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки надано не було.

З урахуванням наведеного у сукупності, колегія суддів апеляційного суду уважає правильним висновком суду першої інстанції, що посадовими особами управління Укртрансбезпеки було правомірно винесено постанову про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 грн.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно Установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення,тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року по справі № 400/3091/21 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Шляхтицький О.І.