Справа № 640/9676/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року м. Київ № 640/9676/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної податкової служби у місті Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, №, № від 17.01.2019,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві щ 17.01.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у сумі 36 634,79 грн. та зобов`язано сплатити штрафну санкцію у розмірі 9 158,70 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 439 617,742 грн. та зобов`язано сплатити штрафну санкцію у розмірі 109 904,36 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №, яким зобов`язано сплатити штрафну санкцію у розмірі 170,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №, яким зобов`язано сплатити штрафну санкцію у розмірі 510,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач вказує на відсутність вчинення ним податкового правопорушення, незаконність проведення відповідачем документальної позапланової невиїзної перевірки та протиправність прийняття за її результатами, оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки відповідачем не дотримано порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Також, відповідачем було невірно (помилка у номері будинку) вказано адресу при відправлені позивачу акту про результати перевірки від 23.11.2018 №4619/26-57-13-36/ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Позивач зазначає, що акт не отримував, з його змістом ознайомився тільки 23 квітня 2020 року після отримання відповіді Головного управління ДПС у м. Києві на адвокатський запит. Вважає, що неналежне направлення акту перевірки та не надання права подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 Податкового Кодексу України, позбавило позивача можливості реалізації свого права на подання відповідних пояснень та документів, що стосувалися предмету перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Васильченко І.П.) від 10.06.2020 адміністративну справу №640/9676/20 прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, визначено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді, справу в порядку пп.2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду передано на повторний автомазитований розподіл справ між суддями.

Відповідно до частини дев`ятої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №640/9676/20 передано на розгляд судді Іщуку І.О.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року прийнято адміністративну справу №640/9676/20 до провадження та ухвалено довести до відома сторін, що справу буде розглядати суддя Іщук І.О. в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

У поданому до суді відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 23.10.2018 №15854 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу, як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором АТ «УКРСИББАНК» () ОСОБА_1 за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. ОСОБА_1 був проінформований про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки письмовим повідомленням від 23.10.2018 №63760/К/26-15-42-02-27, які направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника податків. За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки складено Акт від 23.11.2018р. №4619/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 , який став підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

За посиланням контролюючого органу, платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 не включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2017 рік доходи, отримані у вигляді додаткового блага, у сумі 2 442 319,00 грн., які підлягають відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи, а також не сплачено податок на доходи фізичних осіб з таких доходів, чим порушено вимоги п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст.168 Кодексу.

Крім того, перевіркою правильності визначення бази оподаткування, повноти нарахування, утримання та своєчасності сплати (перерахування) до бюджету військового збору встановлено, що ОСОБА_1 занизив та не перерахував до бюджету військовий збір за 2017 рік в розмірі 36 634,79 грн., чим порушив вимоги п. п. 1.2, п. п. 1.3 п. 16 Підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень Кодексу.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується та вважає, що для задоволення позову відсутні підстави.

Відповідно до частини 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзиви на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що відповідно до податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 № за порушення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 439 617,742 грн. та зобов`язано сплатити штрафну санкцію у розмірі 109 904,36 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 № за порушення підпунктів 1.2, 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 36 634,79 грн. та зобов`язано сплатити штрафну санкцію у розмірі 9 158,70 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №, за порушення п. 179.1 ст. 179 розділу IV Кодексу з урахуванням вимог п. п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49 Кодексу, ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штрафну санкцію у розмірі 170,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 № за порушення підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта ГУ ДФС у м. Києві від від 23.11.2018 №4619/26-57-13-06/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичної особи ОСОБА_1 » (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки зазначено, що ПАТ «Укрсоцбанк» подало до контролюючого органу податковий розрахунок за формою 1-ДФ за ІІ квартал 2017 року, в якому відобразило нарахований та виплачений дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу за ознакою 126 (дохід, отриманий як додаткове благо) ОСОБА_1 в сумі 2 442 319,00 грн.

На лист ГУ ДФС у м. Києві від 15.06.2018 року №27809/10/26-15-13-04-22 АТ «УКРСИББАНК» () направлено відповідь листом від 04.07.2018 №14-2-03/32275, в якому повідомив, що усі вимоги кредитора відповідно п. п. «д» п.п.164.2.17 п. 164.2 ст.164 Кодексу виконав в повному обсязі.

З урахуванням викладеного відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 179.1 ст. 179 розділу IV Кодексу з урахуванням вимог п. п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49 Кодексу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві не подано; п. п. «а» п. 176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу; п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 з урахуванням вимог п. п. «д» п. п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Кодексу, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2017 рік у сумі 2 442 319,00 грн., та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 439 617,42 гривень; п. п. 1.2, п. п. 1.3 п. 16і підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2017 рік у сумі 36 634,79 гривень.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями №, №, №, № від 17.01.2019 Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання правомірності збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, суд виходить з таких мотивів.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, у редакції що діяла на момент прощення (анулювання) кредитором боргу позивача, дохід, отриманий платником податку як додатке благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що склад цього податкового правопорушення наявний за сукупності таких умов:

- анулювання (прощення) основної суми боргу платника податку кредитора за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності;

- належне повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу;

- включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові від 31 серпня 2018 року у справі №826/3684/17.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявні у справі докази підтверджують, що АТ «УКРСИББАНК» відповідно до вимог п. п. «б» п. 176.2 ст. 176 Кодексу та дотримуючись порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, подано до контролюючого органу податковий розрахунок за формою 1-ДФ за II кв. 2017р., в якому відображено нарахований та виплачений дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу за ознакою доходу - 126 (дохід, отриманий як додаткове благо) у сумі 2 442 319,00 гривень.

До цього ж листом від 04.07.2018 №14-2-03/32275 банк повідомив ГУ ДФС у м.Києві, що усі вимоги кредитора відповідно п. п. «д» п.п.164.2.17 п. 164.2 ст.164 Кодексу виконав в повному обсязі.

При цьому суд звертає увагу, що у справі відсутні належні та достатні докази, які б підтверджували суму прощеного боргу саме у розмірі 2 442 319,00 грн.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК» було укладено договір про надання кредиту від 07.09.2007 №0 у сумі 105000,00 доларів США. Відповідно до пункту 1.4. цього договору цільове призначення кредиту - придбання нерухомості. Пунктом 2.1. кредитного договору передбачено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань, банком приймається застава нерухомості, а саме: однокімнатна квартира АДРЕСА_2 . Відповідно до укладеного між позивачем та АТ «УКРСИББАНК» договору іпотеки від 2007 №63012, ця квартира була передана банку в іпотеку.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. І ст.598 ПК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71 - VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року внесено ряд змін.

Згідно з підпунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу)) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Проте, відповідачем на час розгляду справи не було надано жодних прийнятних та переконливих доказів які б підтверджували суму додаткового блага.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового Кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09.04.2015 №321- VIII, який набрав чинності з 07.05.2015, пунктом 3 якого підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 8, відповідно до підрозділу 1 якого не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

При цьому, до додаткового блага не належить сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що станом на 01.01.2014 не була погашена, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Отже, при анулюванні (прощенні) суми основного боргу, що виникла після 01.01.2014 і не була погашена після цієї дати, базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб є додаткове благо платника податку, до якого належить сума основного боргу платника податку за фінансовим кредитом в іноземній валюті (сума боргу за тілом кредиту), що перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, яка прощена за самостійним рішенням кредитора.

Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника у встановленому законом порядку про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітня 2015 року за № 321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума відсотків, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Разом із тим, у справі відсутні будь-які підтверджуючі документи на суму заборгованості у розмірі 2 442 319,00 грн.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 28 липня 2021 року у справі №826/12872/17, системний аналіз правових норм дає підстави для висновку, що за змістом наведених положень у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Проте, у справі відсутні докази, які б свідчили, що при визначенні банком суми заборгованості у розмірі 2 442 319,00 грн. врахована різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валютних зобов`язань за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року. Вказане, на думку суду, ставить під сумнів правильність визначення та достовірність прощеної суми боргу.

Відсутність у справі доказів на підтвердження висновків акта перевірки вказує на помилковість висновків про порушення позивачем за порушення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та протиправність визначення податкового зобов`язання.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 № є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Законом України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 Кодексу.

Оскільки під час розгляду справи не встановлено отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту) є безпідставним, а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 № є протиправним і підлягає скасуванню.

Що стосується застосування до позивача штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №, суд зазначає таке.

Як свідчить зміст акта перевірки, позивач порушив вимоги підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, тому що не надав до перевірки книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані: вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Разом із тим, вище суд встановив, що отримання позивачем доходу не підтвердилось, а порушення вимог пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є помилковим, що виключає необхідність ведення книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 № за порушення п. 179.1 ст. 179 розділу IV Кодексу з урахуванням вимог п. п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49 Податкового кодексу України , суд зазначає таке.

Відповідно до п. 179.1 ст.179 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Податкові декларації платників податків подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним (п. п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Кодексу).

Як зазначає у відзиві на позовну заяву відповідач, фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік не подано.

На лист ГУ ДФС у м. Києві від 12.03.2018р. №9203/К/26-15-13-04-20 про подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік та декларування доходу, отриманого як додаткове благо, фізичною особою ОСОБА_1 відповідь та інформація не надані.

Разом із тим, вище суд встановив, що отримання позивачем доходу не підтвердилось, а порушення вимог пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є помилковим, що виключає необхідність подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік та декларування доходу.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.01.2019 № є протиправним та підлягає скасуванню.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанцій наявних у матеріалах позивач сплатив судовий збір у розмірі 5959, 95 грн. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав.

Таким чином, на користь позивача належить присудити сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві, як правонаступника Головного управління ДФС у м. Києві у розмірі 5959, 95 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.01.2019 №, №, №, №.

3. Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5959, 95 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень дев`яносто п`ять копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.