Справа № 626/1386/21
Суддя: Рибальченко І. Г.
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 626/1386/21
Провадження № 2-а/626/16/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

01.11.2021 року м.Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Рибальченко І.Г.

за участі секретаря Краєвої А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд скасувати постанову ЕГА №161666 по справі про адміністративне правопорушення від 16.02.2021 року, винесену капралом поліції 1 батальйону № 2 роти УПП в Полтавській області Гаращенком А.Р.та закрити провадження у справі за відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 19.05.2021 року з Красноградського РВДВС СМУ МЮ (м.Харків) він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження №65406592, зі змісту якою він дізнався про наявність постанови ЕГА №161666 від 16.02.2021 року. У постанові зазначено, що 16.02.2021 року в 10:52:08 за адресою: м.Полтава, Площа Слави 1А, о 10:44 год. ОСОБА_1 перебував в приміщенні залізничного вокзалу Полтава-Південна без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема без захисної маски або респіратора, що закриває ніс та рот, в т.ч. виготовлених самостійно, чим порушив пп.1п.2 постанови КМУ 1236 від 09.12.2020 року. Позивач з приводу зазначеної постанови зазначає, що 16.02.2021 року він знаходився в м.Полтава поблизу території залізничного вокзалу, був зупинений працівниками поліції, які попросили його пред`явити паспорт з метою встановлення особи. Паспорт був оглянутий поліцейськими і повернутий йому. Жодних зауважень в поліцейських не виникло, вони оглянули та повернули документи, а він пішов до приміщення вокзалу, з метою придбання квитка. На місці зупинки, при огляді паспорту, поліцейські постанову не складали, та про її існування. як і зазначалося раніше, позивачеві стало відомо лише після відкриття виконавчого провадження. У зв`язку з викладеним позивач вважає, що спірна постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Позивач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Орєхова Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача УПП в Полтавській області Департаменут патрульної поліції Лобач А.В. надала відзив на адміністративний позов, в якому не погодилася із позовними вимогами, заперечувала проти їх задоволення. У відзиві заначила, що підставою для складення вказаної постанови стало порушення позивачем постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 р. . Одночасно зазначила, що надати відеозапис вчиненого правопорушення не є можливим, оскільки відеозаписи в електронному вигляді зберігаються протягом місяця, а інформація про оскарження постанови з`явилася у відповідача лише 02.07.2021 року, тобто в строк більший ніж три місяці. У зв`язку із викладеним позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно постанови ЕГА №161666 від 16.02.2021 року в 10:52:08 за адресою: м.Полтава, Площа Слави 1А, о 10:44 год. ОСОБА_1 перебував в приміщенні залізничного вокзалу Полтава-Південна без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема без захисної маски або респіратора, що закриває ніс та рот, в т.ч. виготовлених самостійно, чим порушив вимогу п.п. 1 п. 2 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року, у зв`язку з чим зазначеною постановою у справі про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. 00 коп.

Згідно ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року, на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні проти епідеміологічні заходи, а саме забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Частиною ч. 2 ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, що тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до ст.ст. 251, 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з положень ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі статтею 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, у тому числі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Враховуючи те, що відповідач на виконання вимог ч.1 ст.9, ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України не надав до суду будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів для доведення правомірності оскаржуваної позивачем постанови від 16.02.2021 року, доводи позивача не спростував, не переконав суд у правомірності прийнятої оскаржуваної постанови, так як не довів обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення представника позивача, та які б дозволили суду достовірно встановити факт вчинення порушень позивачем ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що дії інспектора поліції під час провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача не відповідають вимогам ст.ст.245, 280 КУпАП. Оскаржувана постанова відповідачем прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому відповідно до вимог ст.247, п.3 ст.293 КУпАП вказана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Таким чином, у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт порушення позивачем п.п. 1 п. 2 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року та відповідно вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Отже, враховуючи вище викладене, суд уважає, що обставини наявності адміністративного правопорушення не підтверджені достатніми та належними доказами, що вказує на відсутність фактичних даних, на підставі яких можливо встановити наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та винність позивача у його вчиненні. Окрім того суд зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення не є окремим доказом винності позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки відображає не фактичні обставини події, а думку особи, яка її складає, про ці події.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 247, 251, 280, 283, 288 КУпАП, ст.ст.2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 241-242, 244-246, 250-251, 255, 286, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії постанови ЕГА №161666 від 16.02.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя І.Г.Рибальченко