Справа № 480/3901/21
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 р.Справа № 480/3901/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Синівської сільської ради на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук) від 13.07.2021 року по справі № 480/3901/21

за позовом ОСОБА_1

до Синівської сільської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Сумського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Синівської сільської ради, в якому просила:

- визнати дії Синівської сільської ради у затримці видачі трудової книжки шляхом не направлення поштового повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки з 01.12.2020 по 21.03.2021 включно та не нарахування і не виплати невикористаної щорічної відпустки та додаткової відпустки з 31.03.2006 по 31.07.2019 на посаді сільського голови Підставської сільської ради при припиненні 01.12.2020 повноважень виконуючої обов`язки старости Підставського старостинського округу Луценко Л.О.;

- зобов`язати Синівську сільську раду нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.12.2020 по 21.03.2021 включно;

- зобов`язати Синівську сільську раду нарахувати та виплатити невикористану щорічну відпустку та додаткову відпустку з 31.03.2006 по 31.07.2019 на посаді сільського голови Підставської сільської ради.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 31.03.2006 по 31.07.2019 працювала на посаді сільського голови Підставської сільської ради. 31.07.2019 її повноваження як Підставського сільського голови припинилися в порядку ч. 2 ст. 8 Закону України Про добровільне об`єднання територіальних громад та цього ж дня рішенням сесії сільської ради Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області на позивача покладено виконання обов`язків старости Підставського старостинського округу до обрання на перших виборах старости.27.02.2020 позивачем з 179-м об`єднаним навчально-тренувальним центром військ зв`язку Збройних Сил України підписано контракт строком на 3 роки.На початку лютого місяця 2021 року позивачу стало відомо про те, що нібито її звільнено з займаної посади (виконуючої обов`язків старости Підставського старостинського округу до обрання на перших виборах старости). В зв`язку з чим, 15.02.2021 звернулась із заявою до Синівського сільського голови ОСОБА_2 про надання письмової відповіді щодо припинення виплат в зв`язку зі звільненням без попередження і пояснень. Листом від 16.02.2021 відповідач повідомив, що виплати припинено у зв`язку з припиненням повноважень в.о. старости Підставського старостинського округу, відповідно підпункту 4 пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 562-ІХ Про внесення змін до законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад від 16.04.2020 року, ст. 119 КЗпП України та Рішення І сесії VIII скликання І пленарне засідання від 01.12.2020 року. 11.03.2021 повторно звернулася до Синівської сільської ради з листом про надання інформації, зокрема і щодо надання письмових пояснень щодо ситуації, яка склалася щодо не видачі або не направлення (засобами поштового зв`язку через ПАТ УКРПОШТА) трудової книжки.Також, 19.03.2021 позивачка звернулась з письмовим зверненням про надіслання її трудової книжки рекомендованим листом з повідомленням про вручення на вказану у листі адресу. Супровідним листом від 22.03.2021 за вих. № 40202/26 за підписом голови Синівської сільської ради позивачу направлено запитувану трудову книжку, яка була отримала на початку квітня місяця 2021 року. Вважаючи протиправними дії відповідача у затримці видачі трудової книжки шляхом не направлення поштового повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки з 01.12.2020 по 21.03.2021 включно та не нарахування і не виплати невикористаної щорічної відпустки та додаткової відпустки з 31.03.2006 по 31.07.2019 на посаді сільського голови Підставської сільської ради при припиненні 01.12.2020 повноважень виконуючої обов`язки старости Підставського старостинського округу, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправні дії Синівської сільської ради щодо не направлення позивачу поштового повідомлення про необхідність отримання трудової книжки та затримку у видачі трудової книжки.

Зобов`язано Синівську сільську раду нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.12.2020 по 21.03.2021.

В задоволенні інших позовних вимогвідмовлено.

Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку видачі позивачу трудової книжки. Зазначив, що необхідною та обов`язковою умовою для застосування до роботодавця такої міри відповідальності, як стягнення середнього заробітку з час вимушеного прогулу, є факт невидачі трудової книжки в день звільнення працівника саме з вини роботодавця. Натомість, видати позивачу трудову книжку в день її звільнення відповідач не мав можливості з незалежних від нього причин, а саме, у зв`язку з фізичною відсутністю позивача на робочому місці.Вказує, що положенням ч. 5 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) встановлено відповідальність виключно за затримку видачі саме трудової книжки, а не за ненадсилання повідомлення працівнику про необхідність отримання трудової книжки. При цьому, оскільки позивач не повідомила роботодавцю ні місця свого зареєстрованого проживання, ні поштової адреси місця несення військової служби, то роботодавець був позбавлений можливості надіслати працівнику повідомлення про необхідність отримання трудової книжки. Лише 15.02.2021 р. відповідачу стало відомо про адресу місця проживання позивача та наступного дня відповідач повідомив її про необхідність отримання трудової книжки.Однак, замість того, щоб прибути до відповідача та отримати нарочно трудову книжку, позивач обмежилась направленням на адресу відповідача заяви про надання інформації в письмовій формі від 11.03.2021 р. отримавши від позивачки звернення від 19.03.2021 р., в якому остання просила надіслати поштою трудову книжку, відповідач одразу вислав трудову книжку позивачу, що підтверджується супровідним листом № 40202/26 від 22.03.2021 р. Також зазначив, що в період з 01.12.2020 по 18.03.2021 р. Відповідач неодноразово намагався зв`язатися з позивачкою для ознайомлення її з розпорядженням про її звільнення та видачі їй трудової книжки. На підставі викладеного, вважає, що відповідачем було здійснено все можливе та залежне від нього для того, щоб забезпечити отримання позивачем її трудової книжки, а бездіяльність позивача стала прямою причиною затягування строків отримання трудової книжки.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні представники відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач у судове засідання не прибула, надала заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 з 31.03.2006 по 31.07.2019 працювала на посаді сільського голови Підставської сільської ради, що підтверджується записами у її трудовій книжці (а.с. 30-32).

31.07.2019 повноваження позивача як Підставського сільського голови припинилися в порядку ч. 2 ст. 8 Закону України Про добровільне об`єднання територіальних громад та цього ж дня рішенням сесії сільської ради Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області на позивача покладено виконання обов`язків старости Підставського старостинського округу до обрання на перших виборах старости.

Відповідно до запису № 15 у трудовій книжці,позивача з 22.04.2019 увільнено від роботи в.о. старости Підставського старостинського округу на час виконання обов`язків, пов`язаних із призивом на контрактно-військову службу, із збереженням місця роботи, займаної посади, середньої заробітної плати (а.с. 32).

27.02.2020 року позивачем підписано з 179-м об`єднаним навчально-тренувальним центром військ зв`язку Збройних Сил України контракт строком на 3 роки на проходження військової служби. Місце несення військової служби позивачкою зазначено - м. Ромни Сумської області. В трудовій книжці позивачки міститься запис № 15 від 22.04.2019 р. про те, що вона увільнена від роботи в.о. старости Підставського старостинського округу на час виконання обов`язків пов`язаних із призовом на контрактно-військову службу, із збереженням місця роботи, займаної посади, середньої заробітної плати.

Згідно розпорядження від 01.12.2020 за № 89/1-К позивача звільнено з посади в.о. старости Підставського старостинського округу Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області з 01.12.2020 згідно з підпунктом 4 пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 562-ІХ Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад від 16.04.2020 р., ст. 119 КЗпП України та Рішення І сесії VIII скликання І пленарне засідання від 01.12.2020 року (а.с. 35).

Також, вказанимрозпорядженням доручено головному бухгалтеру сільської ради Тетяні Момот провести повний розрахунок з ОСОБА_1 згідно чинного законодавства, а також виплачено позивачу компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за відпрацьований період з 31.07.2019 по 30.07.2020 року в кількості 25 (двадцять п`ять) календарних днів та додаткову відпустку за відпрацьований період з 31.07.2019 по 30.07.2020 року в кількості 13 (тринадцять) календарних днів та за невикористану основну щорічну відпустку за відпрацьований період з 31.07.2020 по 01.12.2020 року в кількості 10 (десять) календарних днів та додаткову відпустку за відпрацьований період з 31.07.2020 по 01.12.2020 року в кількості 4 (чотири) календарних дні.

Позивач 15.02.2021 звернулась із заявою до Синівського сільського голови про надання письмової відповіді щодо припинення виплат в зв`язку зі звільненням без попередження і пояснень.

Листом від 16.02.2021 відповідач повідомив, що виплати припинено у зв`язку з припиненням повноважень в.о. старости Підставського старостинського округу, відповідно підпункту 4 пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 562-ІХ Про внесення змін до законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад від 16.04.2020 року, ст. 119 КЗпП України та Рішення І сесії VIII скликання І пленарне засідання від 01.12.2020 року.

11.03.2021 позивач повторно звернулася до Синівської сільської ради з листом про надання інформації, зокрема і щодо надання письмових пояснень щодо ситуації, яка склалася щодо не видачі або не направлення (засобами поштового зв`язку через ПАТ УКРПОШТА) трудової книжки.

Також, 19.03.2021 позивачка звернулась з письмовим зверненням до сільського голови Синівської сільської ради ОСОБА_2 про надіслання її трудової книжки рекомендованим листом з повідомленням про вручення на вказану у листі адресу.

Супровідним листом від 22.03.2021 за вих. № 40202/26 за підписом сільського голови Синівської сільської ради О. Тихоненко позивачу направлено запитувану трудову книжку, яка була отримала на початку квітня місяця 2021 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача у затримці видачі трудової книжки шляхом не направлення поштового повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки з 01.12.2020 по 21.03.2021 включно та не нарахування і не виплати невикористаної щорічної відпустки та додаткової відпустки з 31.03.2006 по 31.07.2019 на посаді сільського голови Підставської сільської ради при припиненні 01.12.2020 повноважень виконуючої обов`язки старости Підставського старостинського округу, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії Синівської сільської ради щодо не направлення позивачу поштового повідомлення про необхідність отримання трудової книжки та затримку у видачі трудової книжки є протиправними, в зв`язку з чим, відповідач має обов`язок нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.12.2020 по 21.03.2021.

Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58 трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції №58 власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Пунктом 4.2 Інструкції №58 визначено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Тобто, підставою для відповідальності роботодавця за затримку видачі звільненому працівнику його трудової книжки є наявність вини роботодавця, а саме: вчинення ним протиправних дій чи допущення протиправної бездіяльності, які спричинили таку затримку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачку звільнено з посади 01.12.2020 року, однак, у день прийняття розпорядження від 01.12.2020 за № 89/1-К остання не перебувала на робочому місці, оскільки була призвана на контрактно-військову службу.

Колегія суддів зазначає, що за відсутності заяви позивача зі згодою про пересилання трудової книжки поштовим відправленням, відповідач був позбавлений можливості надіслати таку поштою.

Проте, відповідачем не було виконано вимоги п. 4.2. Інструкції № 58, а саме у разі якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

При цьому, в матеріалах справи наявна копія особової картки ОСОБА_1 форми П-2ДС, в п.11 якої зазначено домашню адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 (а.с. 42-47), що свідчить про можливість направлення на домашню адресу повідомлення позивачці про необхідність отримання трудової книжки.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо вчинення відповідачем всіх можливих та залежних від нього дій того, щоб забезпечити отримання позивачем її трудової книжки.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодії Синівської сільської ради щодо не направлення позивачу поштового повідомлення про необхідність отримання трудової книжки та затримку у видачі трудової книжки є протиправними.

З урахуванням викладеного, враховуючи вищевказані обставини справи, дату звільнення позивачки та дату отримання нею трудової книжки, колегія суддів приходить до висновку про наявність у позивачки права на отримання середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 01.12.2020 по 21.03.2021, відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.12.2020 по 21.03.2021.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

При цьому, з урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки позивачем не оскаржено, а апеляційна скарга відповідача відповідних доводів в цій частині не містить.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Синівської сільської ради залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 по справі №480/3901/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 02.12.2021 року