Справа № 120/10822/21-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 грудня 2021 р. Справа № 120/10822/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської обласної прокуратури (далі-відповідач), у якій просив:

визнати протиправними дії Одеської обласної прокуратури, що полягають у неналежному проведенні перевірки звернення ОСОБА_1 від 26.05.2021 року та у невизнанні неправомірними дій Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» у зв`язку з порушенням законних прав засудженого ОСОБА_1 щодо незаконного утримування в камерному приміщені (№812) у Державні установі «Одеський слідчий ізолятор» разом з засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 , який раніше відбував покарання у вигляді позбавлення волі;

зобов`язати Одеську обласну прокуратуру провести повну та об`єктивну перевірку дій Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» щодо незаконного утримування в камерному приміщені (№812) у Державні установі «Одеський слідчий ізолятор» разом з засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 , який раніше відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

Позовні вимоги мотивовані протиправними діями відповідача, що полягають у неналежному проведенні перевірки звернення ОСОБА_1 від 26.05.2021 року та у невизнанні неправомірними дій Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» у зв`язку з порушенням законних прав засудженого ОСОБА_1 щодо незаконного утримування в камерному приміщені (№ 812) у Державні установі «Одеський слідчий ізолятор» разом з засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 , який раніше відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

Ухвалою суду від 14.09.2021 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою суду звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору; витребувано у відповідача належним чином завірені матеріали перевірки звернення засудженого ОСОБА_1 від 26.05.2021 року щодо утримування в камерному приміщені (№812) у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» разом з засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 , який раніше відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

Представником відповідача поштою направлено відзив на позовну заяву, у якому останній вказав, що Одеською обласною прокуратурою розглянуто письмове звернення ОСОБА_1 від 26.05.2021, яке зареєстровано 08.06.2021 за № 30146-21, щодо додержання вимог законодавства з питань роздільного тримання в державній установі «Одеський слідчий ізолятор» (далі - установа) та з інших питань.

За результатами перевірки 18.06.2021 ОСОБА_1 надано письмові роз`яснення, зокрема, роз`яснено положення ч. 2 ст. 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення», якими регламентовано порядок ізоляції осіб, засуджених до довічного позбавлення волі та відповідно до якого особи, які раніше відбували покарання в місцях позбавлення волі тримаються окремо від осіб, які не перебували в місцях позбавлення волі, розповсюджуються виключно на осіб, взятих під варту.

З огляду на викладене, що згідно п.п. 11, 12 ч. 1 ст. 51, ст.ст. 63,64 КК України, довічне позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк є окремими видами покарання.

На думку відповідача, доводи позивача про порушення вимог ч. 2 ст. 92 КВК України з боку посадових осіб установи при триманні засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 разом із засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 є хибними.

Так, відповідача посилається на норми ч. 2 ст. 92 КВК України якими визначено, що вперше засуджені до позбавлення волі тримаються окремо від тих, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі. Ця норма регламентує ізоляцію осіб, яким призначено вид покарання, визначений п. 11 ч. 1 ст. 51, ст. 63 КК України позбавлення волі на - певний строк, ізоляція осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, як вказано вище, регламентовано ч. 3 ст. 92, ч. 2 ст. 150 КВК України, а під час перебування засуджених у слідчих ізоляторах - ч. 2 ст. 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

З огляду на викладене, відповідач вважає, що у діях адміністрації установи відсутні порушення вимог чинного законодавства при поміщенні та триманні засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у камерному приміщенні № 812 установи.

Враховуючи вищевикладене, просив в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Також представник відповідача подав клопотання про закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що предметом позову є оскарження дій Одеської обласної прокуратури щодо проведеної перевірки утримання позивача в камерному приміщенні в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» та зобов`язання прокуратури провести додаткову перевірку цієї установи на підставі та в порядку вимог саме КПК України.

Відповідач начає, що згідно пункту 13-1 частини 1 статті 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати, зокрема, питання про оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

На думку відповідача, викладений у позові висновок про те, що в силі приписів частини 2 статті 539 КПК України розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини 537 КПК України здійснюється в порядку адміністративного судочинства є безпідставним та таким, що не відповідає положенням КАС України.

Таким чином, на думку представника відповідача спірні правовідносини стосуються реалізації прокурором наглядових функцій, у зв`язку із чим зазначені спірні правовідносини не належать до компетенції судів адміністративної юрисдикції, що є підставою для закриття провадження у справі.

Вирішуючи клопотання про закриття провадження у справі, суд враховує, що в даній справі предметом спору є розгляд та оцінка звернення ОСОБА_1 від 26.05.2021 року, адресовано Одеській обласній прокуратурі, а не дії адміністрації Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», а тому клопотання про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши інші докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 року засуджений до довічного позбавлення волі та з 02.06.2010 року відбуває покарання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)», яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2.

03.04.2021 року ОСОБА_1 прибув з Державної установи «Вінницької установа виконання покарань (№1)» в Державну установу «Одеський слідчий ізолятор», згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 09.02.2021 для апеляційного розгляду постанови Біляївського районного суду Одеської області від 21.08.2015, якою було відмовлено в поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку Біляївського районного суду Одеської області від 22.03.2007, в розпорядження Одеського апеляційного суду, де позивач утримувався о21.05.2021 року включно.

Адміністрація Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» помістила ОСОБА_1 в камерне приміщення (№812) у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» разом з засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 , який раніше відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

26.05.2021 року позивач звернувся до Одеської обласної прокуратури щодо додержання вимог законодавства з питань роздільного тримання та комунально-побутового забезпечення в`язнів в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор». Звернення зареєстровано 08.06.2021 за №30146-21.

18.06.2021 року вказане звернення розглянуто начальником відділу Одеської обласної прокуратури І. Лавренюком в порядку Закону України «Про звернення громадн», надано відповідь за № 20-5123-21 та повідомлено, що з 13.05.2021 ОСОБА_1 утримувався у камерному приміщенні № 812 установи разом із засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 . У відповіді роз`яснено положення ч. 2 ст. 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення», відповідно до якої особи, які раніше відбували покарання в місцях позбавлення волі тримаються окремо від осіб, які не перебували в місцях позбавлення волі, розповсюджуються виключно на осіб, взятих під варту та положення ч. 3 ст. 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення», якою визначено, що засуджені до довічного позбавлення волі тримаються ізольовано від усіх інших осіб, які перебувають під вартою.

Інформовано, що обласною прокуратурою у травні 2021 року проведено перевірку додержання вимог Кримінально-виконавчого кодексу України та іншого законодавства щодо дотримання в державній установі прав осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. У ході перевірки встановлено порушення вимог законодавства в частині матеріально-побутового забезпечення засуджених до довічного позбавлення волі, та порушення санітарно-епідемічних нормативів, у зв`язку з чим на адресу керівництва ОСІ внесено вказівку з вимогою усунути виявлені порушення. Вказівка перебуває на розгляді.

Також вказано, що підстави для вжиття заходів реагування, на даний час, відсутні.

Не погоджуючись з діями адміністрації Одеської обласної прокуратури, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною 1 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч.3 ст. 63, Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Нормативно-правовим актом, який регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань є Кримінально-виконавчий кодекс України (далі КВК України).

Так, відповідно до ч.1 ст. 1 КВК України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Частиною 1 ст. 3 КВК України визначено, що до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення", частини третьої статті 18 Кримінально-виконавчого кодексу України та з метою удосконалення норм, що регламентують порядок й умови перебування осіб, які тримаються під вартою, а також окремих категорій засуджених у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, Наказом Міністерства юстиції України 14 червня 2019 року № 1769/5 Затверджено Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - Правила).

Згідно п. 1 Правил, Ці Правила, розроблені відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, Кримінально-виконавчого кодексу України, Закону України «Про попереднє ув`язнення», регулюють порядок й умови перебування у слідчих ізоляторах осіб, які тримаються під вартою, та окремих категорій засуджених.

Пунктом 6 частини 1 Розділу 3 "Правове становище ув`язнених та засуджених, яких тримають у СІЗО" Правил, визначено, що ізольовано від інших тримають засуджених до довічного позбавлення волі.

Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України "Про попереднє ув`язнення".

Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення», відповідно до якого особи, які раніше відбували покарання в місцях позбавлення волі тримаються окремо від осіб, які не перебували в місцях позбавлення волі, розповсюджуються виключно на осіб, взятих під варту.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення», засуджені до довічного позбавлення волі тримаються ізольовано від усіх інших осіб, які перебувають під вартою.

Частиною 2 ст. 150 КВК України визначено порядок ізоляції вказаної категорії засуджених, відповідно до якої, засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки.

Аналогічні вимоги передбачені, частиною 3 ст. 92 КВК України визначено, що ізольовано від інших засуджених, а також роздільно тримаються:

засуджені до довічного позбавлення волі;

засуджені, яким покарання у виді смертної кари замінено довічним позбавленням волі;

засуджені, яким покарання у виді смертної кари або довічного позбавлення волі замінено позбавленням волі на певний строк у порядку помилування або амністії;

засуджені за вчинення злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 255, статтями 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 151 КВК України передбачено, що засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розміщуються в приміщеннях камерного типу, як правило, по дві особи і носять одяг спеціального зразка. За заявою засудженого та в інших необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним злочину або при наявності медичного висновку за постановою начальника колонії його можуть тримати в одиночній камері.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, Адміністрація Державної установи "Одеський слідчий ізолятор" помістила ОСОБА_1 в камерне приміщення №812 у Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" разом з засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 , який раніше відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

Посилання позивача на положення статті 92 КВК України, якими врегульовано питання роздільного тримання засуджених до позбавлення волі у виправних і виховних колоніях, суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 перебував у слідчому ізоляторі та утримувався відповідно до Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України від 14 червня 2019 року № 1769/5, Закону України "Про попереднє ув`язнення" та Кримінально-виконавчого кодексу України, в зв`язку із переміщення з визначеного місця відбування покарання, Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", до тимчасового місця перебування, слідчого ізолятора, на час апеляційного розгляду справи Одеським апеляційним судом.

Крім того, суд наголошує, що предмет позову у цій справі стосується перевірки правомірності дій Одеської обласної прокуратури під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 26.05.2021 року, адресовано Одеській обласній прокуратурі, а не дії Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» щодо поміщення ОСОБА_1 в камерне приміщення (№812), а тому суд при вирішенні справи позбавлений повноважень робити висновки про законність чи незаконність дій Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Підсумовуючи викладене, Одеська обласна прокуратура розглянула звернення ОСОБА_1 від 26.05.2021 року та надала йому оцінку в порядку Закону України «Про звернення громадян» в строки, встановлені ст.20 зазначеного Закону.

Також судом за допомогою системи Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що ОСОБА_1 оскаржувалися дії саме Державної установи "Одеський слідчий ізолятор", щодо поміщення його в камерне приміщення №812 разом з засудженим до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 , який раніше відбував покарання у вигляді позбавлення волі (справа № 120/10821/21-а).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/10821/21-а від 30.11.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Враховуючи те, що ухвалою від 14.09.2021 позивача звільнено від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( засуджений до довічного позбавлення волі)

відповідач: Одеська обласна прокуратура (, вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026)

Повне судове рішення складено та підписано суддею 06.12.2021 року.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна