Справа № 420/12341/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/12341/20

Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 17 травня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлій О.О., Єщенко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи платника податків ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи платника податків ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості у сумі 16 658,23 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року Головне управління ДПС в Одеській області (надалі позивач, ГУ ДПС в Одеській області)звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (надалі ФОПП ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення з ФО-ПП ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 16 658 (шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім ),23 грн., а саме:

-по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 12853,25 грн. на бюджетний рахунок UA0015014, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код 37977316, КБК 11010500, отримувач коштів УДКСУ в Ізмаїльському р-ні/11010500;

-по військовому збору у сумі 3804,98 грн. на бюджетний рахунок UA0015014, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код 379799316, КБК 11011000, отримувач коштів УДКСУ в Ізмаїльському р-ні/11011000.

В обґрунтування позову контролюючий орган вказував, що Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на 10.09.2020 р. , відповідно до довідки про суми податкового боргу, розрахунку заборгованості, що підлягає стягненню та інтегрованої картки платника ФОПП ОСОБА_1 (ІКП), податкова заборгованість відповідача перед бюджетом становить 16 658,23 грн., а саме: з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 12 853,25 грн. та військового збору у сумі 3 804,98 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року, адміністративний позов ФО-ПП ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ФО-ПП ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 16 658 (шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім ),23 грн., а саме:

-по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 12853 (дванадцять тисяч вісімсот п`ятдесят три),25 грн. на бюджетний рахунок UA0015014, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код 37977316, КБК 11010500, отримувач коштів УДКСУ в Ізмаїльському р-ні/11010500;

-по військовому збору у сумі 3804(три тисячі вісімсот чотири),98 грн. на бюджетний рахунок UA0015014, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код 379799316, КБК 11011000, отримувач коштів УДКСУ в Ізмаїльському р-ні/11011000.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФО-ПП ОСОБА_1 подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги апелянт зазначила, що відповідач у справі не отримувала та не підписувала, ані акту перевірки №910/15-32-13-04/ НОМЕР_1 від 26.04.2018р., ані податкових повідомлень-рішень №№ 00541304, 00531304, 00521304 від 31.05.2018р., на підставі яких позивачем обґрунтовується наявність у фізичної особи платника податків ОСОБА_1 податкового боргу. Разом з тим, наведений вище акт перевірки містить недостовірну інформацію відносно належного сповіщення ОСОБА_1 про проведення перевірки та про факт її проведення з відома останньої. Окрім того, як зауважує апелянт, з 25.03.2017р. набрав чинності Закон України від 23.02.2017р. №1910-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування спадщини», яким внесено зміни щодо визначення членів сім`ї фізичної особи першого та другого ступеня споріднення, а також щодо оподаткування спадщини за нульовою ставкою у разі спадкування майна цими категоріями осіб. Отже, на думку апелянта з урахуванням внесених змін, ставка податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування щодо оподаткування спадщини ФОПП ОСОБА_1 була нульовою, що свідчить про відсутність будь-якого боргу у неї, в тому числі й зі сплати військового збору.

14.07.2021р. (вхід.№15171/21) від представника позивача у справі надійшли письмові пояснення, у яких контролюючий орган вказує на необґрунтованість доводів апелянта, просить залишити скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що станом на дату подання контролюючим органом позовної заяви про стягнення податкового боргу, який виник на підставі нарахувань по податковим повідомленням-рішенням №№00541304, 00531304, 00521304 від 31.05.2018р., винесені на підставі акту перевірки від 26.04.2018р., грошове зобов`язання було узгодженим, що не спростовується апелянтом. Відтак, будь-яких правових підстав для відмови у задоволенні позову податкового органу не має. Посилання апелянта на норми законодавства щодо отримання спадщини є недоречними у даному випадку.

12.07.2021р. (вхід.№ 14935/21) від відповідача за підписом представника до суду надійшли додаткові пояснення, у яких посилаючись на відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС в Одеській області від 16.01.2021р. ФОПП ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак акт перевірки та податкові повідомлення-рішення, податкова вимога направлялись за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2021р., на розумний строк, та враховуючи періоди часу перебування членів колегії суддів у відпустці та на лікарняному.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач є платником податків в Головному управлінні ДПС в Одеській області.

Станом на 10.09.2020 р., відповідно до довідки про суми податкового боргу, розрахунку заборгованості, що підлягає стягненню та інтегрованої картки платника (ІКП), податкова заборгованість відповідача перед бюджетом становить 16 658,23 грн., а саме: з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 12 853,25 грн. та військового збору у сумі 3 804,98 грн.

Заборгованість по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування виникла в результаті проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , з питань дотримання податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу отриманого платником податку, у вигляді спадщини чи дарунка від особи, яка не є членом сім`ї першого ступеня споріднення за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. на підставі чого було складено акт за №910/15-32-13-04/ НОМЕР_1 від 26.04.2018року та винесено податкові повідомлення-рішення:

-№00541304 від 31.05.2018 року на загальну суму 12 683,25 грн. (10 146,60 грн. - основний платіж; 2 536,65 грн. - ш/с);

-№00531304 від 31.05.2018 року на суму 170,00 грн. (ш/с).

Заборгованість по військовому збору виникла в результаті проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , з питань дотримання податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та стати сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу отриманого платником податку, у вигляді спадщини чи дарунка від особи, яка не є членом сім`ї першого ступеня споріднення за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. на підставі чого було складено акт за №910/15-32-13-04/ НОМЕР_1 від 26.04.2018 року та винесено податкове повідомлення-рішення за №00521304 від 31.05.2018року на загальну суму 3 804,98 грн. (3 043,98 грн. - основний, платіж; 761,00 грн. - ш/с).

Також, суд першої інстанції встановив, що у зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості податковим органом було прийнято податкову вимогу форми «Ю» №82830-17 від 31.07.2018р., яку направлено на адресу відповідачки рекомендованим листом.

Вважаючи наявними підстави для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачки контролюючим органом було подано даний позов.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не спростовано наявності у нього заборгованості зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 12853,25 грн. та військового збору у сумі 3804,98 грн., доказів сплати вказаних сум не надано.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено частиною 1 статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, установлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 ст.38 цього Кодексу передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до ст. 22 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Згідно з п. 23.1.-23.2 ст. 23 Податкового кодексу України, базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання. База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За змістом приписів пп.14.1.54. п.14.1 ст.14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

У пункті 57.3 статті 57 ПК України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

За приписами п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством.

У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 статті 59 ПК України).

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Згідно п. 59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Отже, факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

Суд першої інстанції вірно встановив, що у зв`язку із несплатою відповідачкою податкового боргу на її адресу було надіслано податкову вимогу форми «Ю» №82830-17 від 31.07.2018р.

Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання в сумі 16658,23 грн. вважається податковим боргом.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п.87.1 ст.87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Пункт 95.2 вказаної статті передбачає, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Судом враховано пункт 87.11 статті 87 ПК України, яким передбачено, що стягнення податкового боргу з платника податку - фізичної особи, здійснюється за рішенням суду державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Таким чином, оскільки, узгоджене податкове зобов`язання не було сплачене відповідачем у встановлені строки, таке зобов`язання визнається податковим боргом, який підлягає стягненню.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Наведені у апеляційній скарзі правові норми, які регулюють питання спадкування колегія суддів не бере до уваги, оскілки податковий борг вини у зв`язку із несплатою узгодженої суми грошових зобов`язань, які були нараховані контролюючим органом та позивачкою не оскаржувались.

Станом на час апеляційного розгляду справи доказів оскарження податкових повідомлень-рішень, які послужили підставою для виникнення в подальшому через несплату визначених у цих податкових повідомленнях-рішеннях сум, податкового боргу, ФОПП ОСОБА_1 не надано, та про такі не зазначається й у апеляційній скарзі.

Щодо доводів апеляційної скарги по неотримання акту перевірки та податкових повідомлень-рішень із визначеними контролюючим органом податковими заповзаннями, колегія суддів звертає увагу, що платник податку ОСОБА_1 належним чином повідомлялась про проведення перевірки та направлення на її адресу податкових повідомлень-рішень (а.с. 25).

Згідно листа начальника Ізмаїльської ДПІ Ізмаїльського управління ГУ ДПС в Одеській області «Щодо ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 », начальнику відділу по роботі з податковим боргом Ізмаїльського управління ГУ ДПС в Одеській області було повідомлено, що згідно відомостей Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України, ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 26).

Саме за цією адресою й направлялась кореспонденція контролюючим органом, зокрема податкова вимога. До того ж, як вбачається із наявних у справі доказів, конверти із кореспонденцією податкового органу повертались за закінченням терміну зберігання, а не з причини невірної адреси платника, його відсутності за вказаною адресою, тощо.

Апелянтом жодним чином не підтверджено про повідомлення податковий орган про зміну її місця реєстрації, місця проживання, тощо.

Так, згідно п.42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Апеляційний суд вважає необхідним наголосити апелянту, що ключовим питанням у межах розгляду даної справи є стягнення податкового боргу, який є узгодженим, позаяк платником не оскаржено було визначені податковим органом зобов`язання, за наслідками проведеної перевірки. Отже, питання щодо правомірності проведеної перевірки контролюючим органом у 2018 році та прийняття податкових повідомлень-рішень 31.05.2021р. за наслідками такої перевірки не є предметом розгляду цієї справи.

Враховуючи усе викладене та встановлені обставини справи, доводи апеляційної скарги загалом є необґрунтованими та такими, що не спростовують наявності у платника податків ОСОБА_1 податкового боргу.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

В даному випадку доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

Відтак, доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи платника податків ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі № 420/12341/20- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.