Справа № 520/18808/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

02.12.2021 р. справа №520/18808/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження за процедурою письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Харківської обласної прокуратури (прокуратури Харківської області) щодо не включення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до списків складених керівниками структурних підрозділів про встановлення щомісячної надбавки до посадових окладів та не виданні відповідних наказів про встановлення щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які становлять державну таємницю ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), за період: 2015 рік - січень, червень, листопад; 2017 рік - січень, лютий, липень; 2018 рік - лютий -травень, червень, липень, серпень; 2019 рік - червень, грудень; 2020 рік - лютий, березень, квітень; 2) визнання протиправною бездіяльності Харківської обласної прокуратури (прокуратури Харківської області) в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) передбаченої законодавством додаткової заробітної плати, у розмірі 7189,53 грн., а саме: надбавки, у розмірі 10 % від посадового окладу, за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які становлять державну таємницю, за період: 2015 рік: січень - 166,70 грн., червень - 166,70 грн., листопад - 158,76 грн.; 2017 рік: січень, лютий 202,30 грн., 202,30 грн. відповідно, липень - 109,1 грн.; 2018 рік: лютий - травень 578 грн., 578 грн., 578 грн., 578 грн. відповідно, червень 520,20 грн., липень - 499,18 грн., серпень - 394,09 грн.; 2019 рік: червень - 575,50 грн., грудень - 573 грн., 2020 рік: лютий - 573 грн., березень 272,85 грн., квітень - 463,85 грн.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що під час роботи в органах прокуратури протиправно не нараховувалась та не виплачувалась додаткова заробітна плата за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які становлять державну таємницю.

Відповідач, Харківська обласна прокуратура (далі за текстом владний суб`єкт, орган публічної адміністрації, Обласна прокуратура, адміністративний орган), із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що оплата праці заявника у якості прокурора була проведена у повному обсязі.

Згідно з ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладені міркування, зважаючи на незмінність завдання адміністративного судочинства в усіх категоріях судових спорів, на запроваджений ст.9 КАС України обов`язок адміністративного суду самостійно з`ясувати об`єктивну істину у спорі за власною ініціативою безвідносно до вимог, доводів, аргументів та правових позицій сторін, а також на обсяг добутих по справі доказів, суд доходить до переконання про відсутність потреби у проведенні подальших усних слухань та наявність підстав для вирішення спору у порядку письмового провадження, позаяк приєднані до справи документи повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

За викладеними у позові твердженнями, заявник у період 04.08.2011р.-24.04.2020р. проходив службу в органах прокуратури України спочатку у штаті прокуратури Дзержинського району м. Харкова, у подальшому, з 06.11.2014р. - прокуратури Харківської області.

Згідно з наказом від 09.12.2014 р. №259дск з 09.12.2014р. заявник мав допуск до державної таємниці, який було припинено наказом №30ртч/20 від 14.02.2020 р.

Стверджуючи, що протягом періоду 2015-2020 років органами фінансового забезпечення кадрової служби прокурорів вчинялась протиправна бездіяльність стосовно постійної і безперервної невиплати надбавки у розмірі 10 % від посадового окладу, за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які становлять державну таємницю, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У силу ч.1 ст.81 Закону України від 14.10.2014р. №1697-VII "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

У свою чергу, відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регламентовані нормами Закону України від 21.01.1994 № 3855-ХІІ "Про державну таємницю" (далі за текстом - Закон №3855-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону № 3855-ХІІ залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності особливої важливості, цілком таємно та таємно; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності цілком таємно та таємно; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності таємно, а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2-10 років; для форми 3-15 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці із ступенями секретності особливої важливості, цілком таємно та таємно надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці керівникові органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації надається наказом чи письмовим розпорядженням посадової особи, що призначає його на посаду, а у разі, коли орган державної влади, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація не підпорядкована іншому органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємству, установі, організації або не належить до сфери їх управління, допуск до державної таємниці надається зазначеному керівникові наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, яка є замовником робіт, пов`язаних з державною таємницею. Керівникам центральних органів виконавчої влади, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України, до державної таємниці надається розпорядженням Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 7 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 3855-ХІІ переоформлення громадянам допуску до державної таємниці здійснюється: у разі закінчення терміну дії допуску до державної таємниці за необхідності подальшої роботи з секретною інформацією; у разі потреби підвищення громадянину форми допуску за необхідності роботи з секретною інформацією вищого ступеня секретності; у разі необхідності проведення додаткової перевірки, пов`язаної з можливим виникненням обставин, передбачених пунктами 2 і 4 ч.ч. 1, 2 ст. 23 цього Закону.

За приписами ч.2 ст.26 Закону № 3855-ХІІ скасування раніше наданого допуску до державної таємниці можливе у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, а також після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати громадянства України чи визнання його недієздатним.

Частиною 5 ст.26 Закону № 3855-ХІІ передбачено, що громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

Відповідно до ст. 30 Закону № 3855-ХІІ у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Звідси слідує, що допуск до державної таємниці за суттю та правовою природою є виключно дозволом на роботу із інформацією категорії - державна таємниця, проте не є безумовним доказів фізичного виконання громадянином такої роботи.

Положення ст. 30 Закону № 3855-ХІІ дістали подальшого розвитку у нормах Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (затверджене постановою КМУ від 15.06.1994р. №414; далі за текстом - Положення №414).

У пункті 1 Положення №414 зазначено, що цей акт права визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Згідно з пунктом 2 Положення №414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності особливої важливості, - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності цілком таємно, - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності таємно, - 10 відсотків.

Відповідно до пункту 5 Положення №414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст.30 Закону № 3855-XII, пунктів 2, 5 Положення ;414 слід розуміти, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці.

Згідно з пунктом 6 Положення №414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ залежить від ступеня секретності.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону № 3855- ХІІ виникає право на отримання компенсації.

За змістом пункту 2 Положення №414, компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск. Зокрема, за допуск до відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності цілком таємно встановлюється п`ятнадцяти відсоткова надбавка.

Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон № 3855-ХІІ та прийняте урядом на його виконання Положення.

Так, підставою для виплати працівникам органів прокуратури України надбавки до посадових окладів у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці є підготовлені кадровими підрозділами накази про встановлення надбавки працівникам відповідної прокуратури.

Відділом кадрової роботи та державної служби обласної прокуратури за період 2015-2020 років на підставі наказів Генерального прокурора від 10.02.2020р. №82 Про порядок виплати працівникам органів прокуратури України надбавки до посадових окладів у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, Генеральної прокуратури України від 01.09.2016р. №313 Про порядок виплати працівникам органів прокуратури України надбавки до посадових окладів у зв`язку роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, Положення про розміри і порядок виплати працівникам органів прокуратури України надбавки до посадового окладів у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 19.02.2013р. №24, на підставі наданих списків керівників структурних підрозділів погоджених з режимно-секретними підрозділами готувались проекти наказів про встановлення надбавки працівникам.

Відповідно до Розподілів обов`язків основним завданням позивача було виконання завднь та доручень керівництва Управління та відділу, здійснення особистого прийому, розгляд заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, звернень, інформаційних запитів та скарг на дії та рішення слідчих у кримінальних провадженнях, здійснення процесуального керівництва та підтримання публічного (державного) обвинувачення у кримінальних провадження слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, проведення роботи із висвітлення у засобах масової інформації результатів досудового розслідування найбільш актуальних. резонансних кримінальних проваджень, проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальних провадженнях, перевірка законності закриття кримінальних проваджень, зупинення досудового розслідування та інших процесуальних рішень, додержання конституційних прав громадян під час досудового розслідування, обґрунтованості клопотань про продовження строку досудового розслідування, вжиття заходів щодо усунення порушень закону.

Обставини призначення та виплати заявникові надбавки за роботу в умовах режимних обмежень до посадових окладів за період: 2015 рік - за лютий, березень, квітень, травень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад; 2017 рік - березень, квітень, травень, червень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень; 2018 рік - січень, вересень, жовтень, листопад, грудень; 2019 рік - січень, лютий, березень, квітень, травень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад; 2020 рік - січень не є предметом доказування у даній справі, тому що не оспорюються позивачем і не заперечуються відповідачем.

Відповідачем до суду також надані письмові пояснення, в яких повідомлено, що позивач згідно облікових форм (які зберігаються в режимно-секретній частині обласної прокуратури) у січні, лютому, липні 2017 року, лютому-травні, червні, липні серпні 2018 року, червні, грудні 2020 року, лютому, березні, квітні 2020 року не працював з відомостями, що становлять державну таємницю.

Крім того, у вказаних поясненнях відповідачем повідомлено, що усі облікові форми за 2015 рік знищені згідно Акту № 04дск/28-12 від 27.05.2021 у зв`язку закінченням строку зберігання.

Також відповідачем указано, що ця інформація бралася згідно відомостей про роботу працівника з матеріальними носіями секретної інформації, зафіксованими в облікових формах, передбачених Порядком організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013р. №939, зі змінами.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

До того ж і у силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У даному конкретному випадку усупереч вимогам ч.2 ст.79 КАС України та ч.4 ст.161 КАС України заявник не долучив до позову доказів ведення у спірні проміжки часу перманентної роботи із документами та інформацією категорії - державна таємниця або належності до категорії осіб, котрі постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, адже такими вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням/ обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Під час виконання вимог ч.4 ст.9 КАС України суд ознак існування таких доказів не виявив.

Відтак, у межах матеріалів даної справи слід дійти до переконання про недоведеність заявником обставин постійної і безперервної роботи у спірні проміжки часу із документами та інформацією категорії - державна таємниця.

Натомість, перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оціненими в їх сукупності за правилами ст.ст.90 і 211 КАС України, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом доведено факт відсутності у заявника постійної та безперервної роботи із означеною вище інформацією.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень є доведеність факту порушення власних прав та інтересів приватної особи.

Зважаючи на те, що щомісячна надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які становлять державну таємницю, призначається саме за фізичне виконання найманим працівником відповідного обсягу роботи (тобто за працю), а не за сам факт наявності допуску до державної таємниці, у той час як факт праці заявника із інформацією з кола державної таємниці у спірні проміжки часу матеріалами справи не доведений, суд доходить до переконання про те, що відсутність у заявника порушеного суб`єктивного права зумовлює прийняття рішення про відмову у позові.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко