Справа № 460/11589/21
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2021 року м. Рівне №460/11589/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , (далі - відповідач) в якому просить:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо надання відповіді від 27.05.2021 № 501/795 на скарги ОСОБА_1 від 21.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяв від 24.09.2019, поданих згідно пунктів № 5, № 6 не у встановлений Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР, строк;

2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо надання відповіді від 27.05.2021 № 501/795 на скарги ОСОБА_1 від 21.08.2020 без посилання на правову норму Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР;

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути скарги ОСОБА_1 від 21.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяв від 24.09.2019, поданих згідно пунктів № 5, № 6 із врахуванням норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР;

4. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо надання відповіді від 27.05.2021 № 501/793 на скарги ОСОБА_1 від 22.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяв від 24.09.2019, поданих згідно пунктів № 9, № 11 не у встановлений Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/9б-ВР, строк;

5. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо надання відповіді від 27.05.2021 № 501/793 на скарги ОСОБА_1 від 22.08.2020 без посилання на правову норму Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР;

6. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути скарги ОСОБА_1 від 21.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяв від 24.09.2019, поданих згідно пунктів № 9, № 11 із врахуванням норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР;

7. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо надання відповіді від 27.05.2021 № 501/794 на скарги ОСОБА_1 від 25.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяв від 24.09.2019, поданих згідно пунктів № 15, № 19 не у встановлений Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР, строк;

8. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо надання відповіді від 27.05.2021 № 501/794 на скарги ОСОБА_1 від 25.08.2020 без посилання на правову норму Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР;

9. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути скарги ОСОБА_1 від 25.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяв від 24.09.2019, поданих згідно пунктів № 15, № 19 із врахуванням норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР;

10. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого законом строку надання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 21.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяви від 24.09.2019, поданої згідно пункту № 2, наданої згідно норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР;

11. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути скаргу ОСОБА_1 від 21.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяви від 24.09.2019, поданої згідно пункту № 2 із врахуванням норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР;

12. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого законом строку надання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 22.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяви від 24.09.2019, поданої згідно пункту № 12, наданої згідно норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР;

13. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути скаргу ОСОБА_1 від 22.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяви від 24.09.2019 поданої згідно пункту № 12 із врахуванням норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР;

14. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого законом строку надання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 25.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяви від 24.09.2019, поданої згідно пункту № 17, наданої згідно норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР;

15. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути скаргу ОСОБА_1 від 25.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяви від 24.09.2019, поданої згідно пункту № 17 із врахуванням норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/ 96-ВР;

16. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови відповіддю від 25.03.2021 № 501/422 в задоволенні пункту 2 запиту на інформацію ОСОБА_1 від 24.02.2021, наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI;

17. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 відповідь на пункт 2 запиту від 24.02.2021 з урахуванням норм Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939- VI;

18. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо надання відповіддю від 25.03.2021 № 501/422 неповної інформації на пункт 4, 5, 6, 7, 9 запиту ОСОБА_1 від 24.02.2021, наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI;

19. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо надання недостовірної інформації на пункт 11 запиту ОСОБА_1 від 24.02.2021, наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI;

20. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати відповідь на поставлені питання в пункті 4, 5, 6, 7, 9, 11 запиту ОСОБА_1 від 24.02.2021 в повному обсязі у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI;

21. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо надання недостовірної інформації на пункт 1 запиту ОСОБА_1 від 22.04.2021 наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939- VI;

22. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати відповідь на поставлене питання в пункті 1 запиту ОСОБА_1 від 22.04.2021 в повному обсязі у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI;

23. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 які полягають у ненаданні ОСОБА_1 належної відповіді на заяву від 05.05.2021, наданої у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР;

24. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.05.2021 із врахуванням норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР;

25. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо надання неповної інформації на запит ОСОБА_1 від 18.05.2021 наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI;

26. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 відповідь на запит від 18.05.2021 в повному обсязі з урахуванням норм Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI. Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивач звернувся до відповідача з інформаційними запитими, із скаргами та письмовим зверненням. У відповідь отримав листи, якими, як стверджує позивач, надано недостовірну та неповну інформацію на поставлені питання. Також позивач вказує на порушення відповідачем встановлених термінів розгляду його скарг. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав. Просить позов вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування заперечення зазначає, що за результатами розгляду інформаційних запитів, скарг та звернень позивачу надіслано листи, у яких викладена достовірна, точна та повна запитувана ним інформація. Окрім того, по переважній більшості запитуваної інформації прийняті судові рішення, які набрали законної сили. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подав відповідь на відзив в якій відхиляє доводи останнього з підстав необґрунтованості та наводить аргументи, тотожні наведеним у позовній заяві.

Розглянувши заяви по суті, з`ясувавши обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд враховує наступне.

Щодо позовних вимог позивача, наведених у п. 1-15 позовної заяви, судом встановлено, що ОСОБА_1 , 21.08.2020, 22.08.2020, 25.08.2020 звертався до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_1 ) із скаргами у порядку Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР щодо необ`єктивного розгляду його заяв від 24.09.2019 року.

На вказані скарги, відповідачем надані відповіді № 501/795, № 501/793, № 501/794 від 27.05.2021.

Вважаючи надані відповіді не в строк, встановлений законом, та їх необ`єктивність щодо розгляду заяв від 24.09.2019, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, згідно з описом документів, надісланих до Військової частини НОМЕР_1 25.08.2020 (Опис документів, долучений позивачем до матеріалів справи), ОСОБА_1 25.08.2020 надіслав на адресу відповідача 42 документи (в т. ч. і заяви від 21, 22, 25.08.2020), які були отримані останнім 27.08.2020.

При цьому, судом встановлено, що раніше, на звернення позивача до відповідача із заявами від 24.09.2019, відповідачем надавалася відповідь від 24.10.2019 за № 501/3902, із якою позивач не погодився та оскаржив такі дії відповідача до суду.

09.01.2020 року Рівненським окружним адміністративним судом у справі № 460/3250/19 прийнято рішення, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2020 року.

Зазначеним рішенням суду позовні вимоги позивача задоволено частково. Визнано протиправними дії оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України, які полягають у ненаданні ОСОБА_1 належної відповіді на заяви від 24.09.2019, подані згідно пунктів №1-22, №24, №26 опису надісланих документів до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України від 24.09.2019, у відповідності до Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР. Визнано протиправними дії оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України, в частині реєстрації 26 заяв від 24.09.2019, наданих згідно опису надісланих документів до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України, як єдиного звернення з 24 заяв за вх.№М-1242 від 26.09.2019, поданих у відповідності до Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР. Визнано протиправними дії оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України, в частині припинення розгляду заяв від 24.09.2019, наданих згідно пунктів №1-22, №24, №26 опису надісланих документів до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України від 24.09.2019, поданих у відповідності до Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР. Зобов`язано оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України здійснити окрему реєстрацію кожної заяви ОСОБА_1 від 24.09.2019, які подані згідно пунктів №1-22, №24, №26 опису надісланих документів до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України від 24.09.2019, поданих у відповідності до Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР. Зобов`язано оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 24.09.2019, подані згідно пунктів №1-22, №24, №26 опису надісланих документів до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України від 24.09.2019, із врахуванням норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Позаяк, рішення суду у справі № 460/3250/19 набрало законної сили 21.05.2020, то 01.06.2020 року ОСОБА_1 , на виконання цього рішення суду виданий виконавчий лист.

Як наведено вище по тексту рішення, ОСОБА_1 , 21.08.2020, 22.08.2020, 25.08.2020 звертався до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_1 ) із скаргами у порядку Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР щодо необ`єктивного розгляду його заяв від 24.09.2019 року, на які відповідачем надані відповіді № 501/795, № 501/793, № 501/794 від 27.05.2021.

При цьому, судом встановлено, що відповіді відповідача № 501/795, № 501/793, № 501/794 від 27.05.2021 з питань необ`єктивності та несвоєчасного розгляду відповідачем його скарг від 21.08.2020, 22.08.2020, 25.08.2020 на заяви від 24.09.2019 також оскаржені позивачем до Рівненського окружного адміністративного суду.

Рішенням суду від 06.07.2021 у справі № 460/2200/21 позовні вимоги позивача задоволено частково, зокрема.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого законом строку надання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 21.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяви від 24.09.2019 поданої згідно пункту №5, наданої згідно норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого законом строку надання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 21.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяви від 24.09.2019 поданої згідно пункту №6 наданої згідно норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого законом строку надання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 22.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяви від 24.09.2019 поданої згідно пункту №9 наданої згідно норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого законом строку надання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 22.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяви від 24.09.2019 поданої згідно пункту №11 наданої згідно норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого законом строку надання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 25.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяви від 24.09.2019 поданої згідно пункту №15 наданої згідно норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо встановленого законом строку надання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 25.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяви від 24.09.2019 поданої згідно пункту №19 наданої згідно норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , зокрема, про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути скаргу ОСОБА_1 від 21.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяв від 24.09.2019 поданих згідно пунктів № 5, № 6 із врахуванням норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96ВР, скаргу від 22 08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяв від 24.09.2019 поданих згідно пунктів № 9, № 11 із врахуванням норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР, скаргу від 25.08.2020 щодо не об`єктивного розгляду заяв від 24.09.2019 поданих згідно пунктів №15, №19 із врахуванням норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96ВР, залишено без задоволення.

Варто зазначити, що зміст заяв позивача від 24.09.2019 у справах: № 460/3250/19; № 460/2200/21; № 460/11589/21 є ідентичним. Тобто, це ті ж заяви позивача, що були предметом розгляду первинної адміністративної справи № 460/3250/19, по якій прийнято рішення суду та на виконання якого позивачу виданий виконавчий лист.

За нормами ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд повторює, що рішеннями Рівненського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі № 460/3250/19, позовні вимоги позивача були задоволені частково, зокрема, зобов`язано оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 24.09.2019, подані згідно пунктів № 1-22, № 24, № 26 опису надісланих документів до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України від 24.09.2019, із врахуванням норм Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Зазначене судове рішення набрало законної сили отже, права позивача були захищені судом, який прийняв відповідне рішення і позивачу на його виконання виданий виконавчий лист.

В даному випадку, суд звертає увагу на приписи ч. 1, 6 ст. 383 КАС України, за якими особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Тобто, якщо позивач бачить, що остаточне рішення суду суб`єктом владних повноважень не виконується, або виконується неналежно, то він вправі подати заяву у порядку ст. 383 КАС України, а не новий позов.

Суд уважає, що скарги, які є предметом даного спору, подані в межах виконання рішення суду у справі № 460/3250/19, а тому позовні вимоги, визначені позивачем в пунктах № 1-15 позовної заяви, мають розглядатися у порядку ст. 383 КАС України, а не в межах нового позову.

За наведених обставин в цій частині позову позовні вимоги задоволенню не належать.

Щодо позовних вимог, наведених у п. 16-22, 25, 26 позовної заяви.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою та другою статті 7 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII) передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (стаття 34 Конституції України).

Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону № 2657-XII).

Відповідно до статті 1 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє (пункти 1 та 2 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI).

Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI).

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI).

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону № 2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Кожна особа має право знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом (пункт 1 частини першої статті 10 Закону № 2939-VI).

Оскільки Закон № 2939-VI гарантує відповідне право кожній особі, то його реалізація не залежить від того, чи така особа є приватною, чи перебуває на публічній службі.

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина друга статті 6 Закону № 2657-XII).

Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств (пункт 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція)).

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду (пункт 2 статті 10 Конвенції).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на свободу вираження поглядів із гарантіями статті 10 Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту пункту 2 вказаної статті, а також чи є відповідний захід необхідним у демократичному суспільстві з метою досягнення такої мети, зокрема чи є він пропорційним останній.

Втручання становитиме порушення гарантій статті 10 Конвенції, якщо воно не відповідатиме будь-якому з означених критеріїв.

Стаття 10 Конвенції не надає фізичним особам права на доступ до інформації, яка знаходиться в розпорядженні держави. Але таке право може виникнути, по-перше, якщо поширення інформації передбачається судовим рішенням (яке у цій справі відсутнє), і, по-друге, коли доступ до інформації має важливе значення для реалізації права на свободу вираження поглядів, і відмова в її наданні є втручанням у це право (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2016 у справі «Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини» (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary, заява № 18030/11, пункт 156) і від 26.03.2020 у справі «Центр демократії та верховенства права проти України» (Centre for Democracy and the Rule of Law v. Ukraine, заява № 10090/16, пункт 96)).

Велика Палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 08.11.2016 у справі «Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини» («Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary») (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин (§ 157). Для цього мають бути оцінені такі критерії (§ 158-170): - Мета запитувача. Необхідно встановити, чи справді отримання інформації є необхідним для реалізації запитувачем інформації його функції зі сприяння публічній дискусії з суспільно важливих питань, і чи справді ненадання інформації створить суттєву перешкоду свободі вираження поглядів; - Характер запитуваної інформації. Інформація, дані або документи, щодо яких вимагається доступ, повинні відповідати вимогам трискладового тесту, тобто збиратися в цілях задоволення саме суспільного інтересу; - Особлива роль запитувача інформації в отриманні та поширенні її серед громадськості. Розраховувати на захист свого права на доступ можуть, насамперед, журналісти, науковці, громадські активісти, зокрема блогери та популярні користувачі соцмереж, громадські організації, діяльність яких пов`язана з питаннями, що становлять суспільний інтерес, а також автори творів з означених питань; - Готовність і доступність запитуваної інформації. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання й обробки даних. Доведення дотримання вказаних критеріїв покладається на позивача-запитувача інформації. Особа, у розпорядженні якої знаходиться відповідна інформація та якій адресований запит на інформацію, має перевірити останній на предмет наявності в ньому відповідного обґрунтування.

Частинами першою-другою статті 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту, але з дотриманням, зокрема, пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 2939-VI.

Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону (частина перша статті 22 Закону № 2939-VI).

Відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою (пункт 3 частини четвертої статті 22 Закону № 2939-VІ), тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав для обмеження у доступі до публічної інформації, встановлені шляхом застосування «трискладового тесту», передбаченого частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (частина друга статті 6 Закону № 2939-VI).

Обмеження доступу до конкретної інформації, яка є в її розпорядника, допускається за умови застосування цим розпорядником вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VІ у сукупності.

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з наведених вище трьох підстав означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 9901/510/18 та від 10.12.2019 року у справі № 9901/249/19).

Матеріалами справи стверджується, що 24.02.2021 року позивачем в черговий раз направлений запит до відповідача на отримання публічної інформації.

Згідно поданого запиту, позивач просив надати йому належним чином засвідчені копії документів, та наступну інформацію, а саме:

«…1. Надати інформацію протоколом об`єднаної житлової комісії від 24.11.2020 № 28 було розглянуто три заяви від 10.09.2020, від 13.10.2020, від 24.10.2020, чи кожна заява іншим протоколом даної комісії (надати їх копії в разі наявності).

2. Копії протоколів (не витягів) об`єднаної житлової комісії від 09.12.2019 № 19, від 21.05.2020 № 24, від 27.08.2020 № 26, від 24.11.2020 № 28, від 27.01.2021 № 31.

3. Копію протоколу (не витягу) об`єднаної житлової комісії з питань розгляду заяви від 12.06.2020, тобто рішення яке було прийнято за даною заявою, в тому числі витяг з наказу про затвердження даного рішення, або вказати, що заява від 12.06.2020 не розглядалась, відповідно протокол (наказ) відсутній.

4. Копію протоколу (не витягу) об`єднаної житлової комісії з питань розгляду заяви від 04.12.2020, тобто рішення яке було прийнято за даною заявою, в тому числі витяг з наказу про затвердження даного рішення, або вказати, що заява від 04.12.2020 не розглядалась, відповідно протокол (наказ) відсутній.

5. Копію протоколу (не витягу) об`єднаної житлової комісії з питань розгляду заяви від 21.12.2020, тобто рішення яке було прийнято за даною заявою, в тому числі витяг з наказу про затвердження даного рішення, або вказати, що заява від 21.12.2020 не розглядалась, відповідно протокол (наказ) відсутній.

6. Копію протоколу (не витягу) об`єднаної житлової комісії з питань розгляду заяви від 18.01.2021, тобто рішення яке було прийнято за даною заявою, в тому числі витяг з наказу про затвердження даного рішення, або вказати, що заява від 18.01.2021 не розглядалась, відповідно протокол (наказ) відсутній.

7. Копії протоколів об`єднаної житлової комісії № 25, № 27, № 29, № 30 (дати невідомо).

8. Розрахунок індексації за кожен місяць 2014 року.

9. Уточнену інформацію розрахунку за березень 2014 року, в тому числі чому величина приросту індексу лютий 1,1, а наростаючим 0,0, яким чином встановлена сума яка підлягає індексуванню 1218,00, яким чином сума з початку року визначена в сумі 21821,21.

10. Витяг з наказу про виключення зі списків особового складу частини ОСОБА_2 .

11. Окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі № 460/2342/20, виконано в січні 2021 року, грошові кошти зараховано на банківську картку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », при цьому вказується недостовірна інформація, що банківські реквізити «Ощадбанку», надано ОСОБА_3 , який у 2020 році звільнений, що не відповідає дійсності, при цьому офіцер юридичної служби не здійснює нарахування та виплату грошових коштів, у зв`язку з чим повторюю надати достовірну інформацію, хто та коли надав до військової частини НОМЕР_2 для ОСОБА_4 , дані моєї банківської картки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », для виконання окремої ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі № 460/2342/20».

При цьому, суд звертає увагу, що спірними питаннями, згідно позовних вимог позивача, є пункти 2, 4, 5, 6, 7, 9, 11 даного запиту, тому вирішення даного спору здійснюється в межах заявлених вимог.

Наведений запит отриманий відповідачем 26.02.2021 за вх. № М-328, про що зазначено останнім у відповіді на такий запит від 25.03.2021 № 501/422.

За змістом відповіді відповідача від 25.03.2021 № 501/422, останній зазначив наступне: «1. На Вашу адресу, згідно листа вих. від 11.12.2020 № 501/2487 надсилався витяг з протоколу № 28 засідання об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , КЕВ м. Рівне від 01.12.2020. Запитувана Вами інформація міститься у даному витязі (додаток копія відповіді, на 1 арк.).

2. Згідно листа начальника 5 відділу 6 управління Департаменту військової контррозвідки Служби Безпеки України від 22.02.2021 № 17/6/5-394дск, має місце обмеження щодо надання Вам копій протоколів та копій наказів командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про затвердження протоколів засідання житлової комісії.

3. Відповідь на Вашу заяву від 12.06.2020 уже було надано, згідно вих. від 15.07.2020 №501/1635 (додаток копія відповіді, на 1 арк.).

4. Надсилаємо на Вашу адресу витяг з протоколу № 30 засідання об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , КЕВ м. Рівне від 24.12.2020, на 1 арк. та витяг з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 05.01.2021 № 7 «Про затвердження рішення засідання рішення засідання об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , 111 Розрахунково-аналітичної станції, квартирно-експлуатаційного відділу міста Рівне», на 1 арк. щодо розгляду Вашої заяви від 04.12.2020»; повідомляємо про неможливість надання копій даних документів у зв`язку із обставинами, зазначеними у п. 2 даної відповіді.

5-6. Стосовно розгляду Ваших заяв від 21.12.2020 та 18.01.2020 Вас було повідомлено згідно вих. № 501/2527 від 27.12.2020 та № 501/129/2 від 29.01.2021; у зв`язку з тим, що Ваша аналогічна заява від 24.02.2021 стосувалася одного ж і того самого питання, порушеного що і у попередніх заявах від 21.12.2020 та 18.01.2020, а саме виключення службового житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання (та різнилися лише датами направлення), порушене у заявах питання по суті було вирішено на підставі заяви від 24.02.2021, за результатами чого Вас було повідомлено листом від 12.03.2021 № 501/354 (додаток копія відповіді, на 1 арк.).

7. Надсилаємо на Вашу адресу витяг з протоколу № 25 засідання об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , КЕВ м. Рівне від 03.07.2020, на 1 арк. та витяг з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 03.07.2020 № 377 «Про затвердження рішення засідання рішення засідання об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , 111 Розрахунково-аналітичної станції, квартирно-експлуатаційного відділу міста Рівне», на 1 арк; повідомляємо, що протоколи № 27 та № 29 засідання об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , КЕВ м. Рівне будь-яких даних стосовно Вас та членів Вашої сім`ї не містять, інформація відображена у вищезазначених протоколах, не є публічною та не становить суспільний інтерес; інформація стосовно протоколу № 30 надавалася, згідно п. 4 даної відповіді; повідомляємо про неможливість надання копій даних документів у зв`язку із обставинами, зазначеними у п. 2 даної відповіді;

8. Надсилаємо розрахунок індексації за кожен місяць 2014 року (вих. в/ч НОМЕР_2 від 19.03.2021 № 37/233), на 1 арк.

9. Надання роз`яснень стосовно порушених питань не належить до компетенції командування управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». З метою отримання роз`яснень пропонуємо звернутися до Головного управління статистики м. Києва.

10. Надсилаємо витяг з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 01.02.2021 № 23 (додаток на 1 арк.).

11. Інформація відсутня (додаток копія відповіді, на 1 арк.).

Прийняте рішення може бути Вами оскаржене у порядку та строки визначені чинним законодавством».

Таким чином, судом встановлено, що відповідач надав відповідь на запит позивача від 24.02.2021року по кожному з пунктів.

Так, щодо надання відповідачем копій протоколів (не витягів), згідно п. 2, 4-7 запиту від 24.02.2021, судом встановлено, що відповідачем надано позивачу витяги з протоколів, а не протоколи засідання об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , КЕВ м. Рівне від 09.12.2019 № 19, від 21.05.2020 № 24, від 03.07.2-2- № 25, від 27.08.2020 № 26, від 24.11.2020 № 28, від 24.12.2020 № 30, від 27.01.2021 № 31, як просив позивач. Не надано взагалі витяги з протоколів (протоколів) № 27 та № 29 (дата не зазначена).

Ті витяги з протоколу, що надані позивачу, стосуються не тільки безпосередньо позивача, а й інших військовослужбовців, протокол же № 27 та № 29, як зазначив відповідач, не містять жодної інформації про позивача та членів його сім`ї. Копії протоколів не надані у зв`язку із наявністю листа начальника 5 відділу 6 управління Департаменту військової контррозвідки Служби Безпеки України від 22.02.2021 №17/6/5394дск, яким заборонено позивачу надавати копії документів, які містять інформацію про інших військовослужбовців, у зв`язку із тим, що дії позивача, що стосуються збору інформації відносно інших військовослужбовців Збройних Сил України, можуть створити загрозу національній безпеці.

До того ж, як стверджує відповідач, інформація, яка міститься у копіях протоколів засідань житлової комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України та в наказах командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », якими затверджуються протоколи засідань об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , 111 розрахунково-аналітичної станції, квартирно-експлуатаційного відділу міста Рівне, містить інформацію про військовослужбовців, які є учасниками бойових дій.

Також, військовослужбовці, інформація стосовно яких (посади, місця проходження військової служби, прізвища імені та по батькові військовослужбовців управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », дати народження, місце проживання, дані про членів сім`ї, наявність статусу учасника бойових), наведена у протоколах та наказах командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », дозволу щодо оприлюднення інформації стосовно них та членів їх сімей, не надавали. У зв`язку із цим, позивачу надавалися лише витяги з протоколів і наказів, які стосуються безпосередньо позивача, при цьому у відповідача відсутні правові підстави для надання копій протоколів.

Суд погоджується із такими доводами відповідача з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення законодавства України, якими передбачено, що: збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац другий частини першої статті 302 Цивільного кодексу України); поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI); конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частина друга статті 21 Закону № 2657-ХІІ; розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 7 Закону № 2939-VI).

Таким чином, суд вважає, що лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації, має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

За порядком доступу інформація поділяється на відкриту та з обмеженим доступом (частина перша статті 20 Закону № 2657-ХІІ).

Відкритою є будь-яка інформація, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (частина друга статті 20 Закону № 2657-ХІІ).

Зокрема, відкритою є публічна інформація, крім випадків, встановлених законом, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом (частина перша статті 1 Закону № 2939-VI).

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 21 Закону № 2657-ХІІ).

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (частина друга статті 11 Закону № 2657-ХІІ).

Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30.10.1997 № 5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.

Також, Рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2012 від 20.01.2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України надано роз`яснення про те, що інформація про особисте та сімейне життя особи це будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

З огляду на наведене, зважаючи на відсутність дозволу військовослужбовців управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » які зазначені у протоколах та наказах, що просить надати позивач, надати інформацію, що їх стосується та враховуючи те, що в державі Україна з 17 березня 2014 року введено особливий період, коли наслідком витоку інформації про військовослужбовців - учасників бойових дій, може стати загибель військовослужбовців чи членів їх рідних внаслідок вчинення терористичних актів, керуючись нормами законодавства України щодо обмеження поширення інформації, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно повідомив позивачу про неможливість надання йому копій протоколів.

Щодо п. 9 запиту від 24.02.2021р., то суд зазначає наступне.

Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ (далі Закон № 1282) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.03.2003 р. № 1078 (далі Порядок № 1078).

Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (ст. 3 Закону № 1282)

Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 01.01.2016 101 відсоток).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Отже, запит позивача в частині надання інформації, чому величина приросту індексу лютий 1,1, а наростаючим 0,0, не входить до компетенції командування управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Тому відповідачем правомірно відмовлено в цій частині щодо надання інформації та звернуто увагу на належного суб`єкта, до якого слід подати такий запит.

Разом з тим, позивач також запитував інформацію щодо встановлення суми, яка підлягає індексуванню 1218грн, а також, яким чином сума з початку року визначена в розмірі 21821грн, але відповідачем на надано жодної інформації та жодних роз`яснень в цій частині, у зв`язку із чим суд уважає відповідь відповідача на п. 9 запиту позивача від 124.02.2021 неповною, оскільки визначення наведених сум є компетенцією відповідача.

Слід нагадати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VІ, розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

За наведеного, дії відповідача щодо надання неповної відповіді на п. 9 запиту від 24.02.2021 року, є протиправними.

Щодо п. 11 запиту від 24.02.2021 року, то суд зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь на нього в межах наявної в нього інформації. Крім того, запитувана у пункті 11 запиту від 24. 02.2021 інформація, не є публічною інформацією в розмінні статті 1 Закону № 2939-VI.

Будь-яких доказів того, що вказаним відповідачем була надана неповна інформація на зазначений пункт запиту позивача, матеріали справ не містять. Посилання ОСОБА_1 на те, що реквізити його рахунку відомі відповідачу не спростовує тверджень В/ч НОМЕР_1 про неможливість встановлення джерела такої інформації.

Таким чином, позовні вимоги в частині пунктів 16-20 позовної заяви (крім п. 9 запиту від 24.02.2021) є частково безпідставними та задоволенню частково не належать.

Щодо запитів позивача від 22.04.2021 та від 18.05.2021 року.

Суд зауважує, що спірними питаннями, згідно позовних вимог позивача, є пункт 1 запиту від 22.04.2021 та запит від 18.05.2021, тому вирішення даного спору здійснюється в межах заявлених вимог.

Так, 22.04.2021 позивач подав запит до відповідача на отримання публічної інформації, отриманий останнім 28.04.2021 за вх. № М-653.

Згідно п. 1 запиту, позивач просив надав інформацію про те, хто надав реквізити його пенсійної банківської картки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », для військової частини НОМЕР_2 (військової частини НОМЕР_1 ), хто отримав дані його пенсійної банківської картки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », хто здійснив зарахування коштів 09.03.2021 на його пенсійну банківську картку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » грошових коштів згідно судових рішень по справі № 460/3528/20.

17.05.2021 відповідачем за № 501/741 надана відповідь, в якій, зокрема, зазначено, що військова частина НОМЕР_1 , як розпорядник публічної інформації, може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яка вже існує, яку він, з огляду на свій правовий статус створив, яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях і якою (розпорядник) володіє. Враховуючи вищезазначене, відповідачем повторно повідомлено, що запитувана інформація у військовій частині НОМЕР_1 відсутня.

З подібного питання у даному рішенні вже висловлено позицію суду, що Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь в межах наявної в нього інформації. Крім того, запитувана у пункті 1 запиту від 22.04.2021 інформація, не є публічною інформацією в розмінні статті 1 Закону № 2939-VI.

Отже, позовні вимоги в частині п. 21-22 позовної заяви задоволенню не підлягають.

Також, 18.05.2021 позивач подав запит до відповідача на отримання публічної інформації, який отриманий останнім 21.05.2021 за вх. № М-774.

У вказаному запитів позивач просить:

1. Надати довідку про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

2. Накази (копії), не витяги, командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по стройовій частині) від 23.06.2014 № 146, та від 12.07.2014 № 163.

25.05.2021 за № 501/778 відповідач надав позивачу відповідь на запит в якому зазначив, що питання надання військовою частиною НОМЕР_1 довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності уже врегульовано у судовому порядку. Так, відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 по справі № 460/801/20, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання незаконними дій оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо відмови у наданні довідки про безпосередню участь антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності було відмовлено. Також, питання порушене у зверненні було предметом розгляду у судових справах № 460/7457/20 та № 460/1/21. Жодним із судових рішень по вищезазначених справах не визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у наданні вищезазначеної довідки. Враховуючи вищезазначене, пропонується не звертатися повторно із аналогічними запитами.

Стосовно пункту 2 запиту, відповідач повідомив, що зазначена інформація уже була надана, згідно відповіді на запит на отримання публічної інформації від 14.05.2020 (вих. ОК «Захід» від 18.06.2020 № 501/1490).

Водночас, як встановлено судом, 28.09.2021 року відповідачем надано позивачу довідку про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення № 501/377. Така довідка отримана позивачем 05.10.2021 року. Тобто, вже після подання запиту 18.05.2021 року та відповіді на запит від 25.05.2021 року. Таким чином, суд уважає, що відповідач надав неповну інформацію на п. 1 запиту позивача від 18.05.2021, отже такі дії є протиправними.

Разом з тим, оскільки відповідачем станом на час розгляду цієї справи надано довідку про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, то правові підстави для зобов`язання повторно надати таку довідку, відсутні.

Щодо п. 2 запиту від 18.05.2021 року, то як стверджує відповідач, інформація, яка міститься у наказах командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по стройовій частині) від 23.06.2014 № 146 та від 12.07.2014 № 163, містить інформацію про інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які мають статус учасника бойових дій та які не надавали дозволу на її розголошення, тому позивачу надані лише витяги з цих наказів.

З даного питання суд повторює, що зважаючи на відсутність дозволу військовослужбовців управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які зазначені у даних наказах, надати інформацію, що їх стосується, та враховуючи те що в державі Україна з 17 березня 2014 року введено особливий період, коли наслідком витоку інформації про військовослужбовців - учасників бойових дій, може стати загибель військовослужбовців чи членів їх рідних внаслідок вчинення терористичних актів, керуючись нормами законодавства України щодо обмеження поширення інформації, відповідач правомірно надав позивачу витяги з наказів, а не їх копії.

Отже, позовні вимоги в частині п. 25-26 позовної заяви належать до часткового задоволення.

Щодо звернення позивача згідно заяви від 05.05.2021 року (позовні вимоги викладені у п. 23-24 позовних вимог).

Статтею 40 Основного Закону визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, а також забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, регулюються Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

Статтею 3 Закону № 393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Вимоги до звернення встановлені ст. 5 вказаного Закону, де зазначено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

У відповідності до ст. 8 Закону № 393/96-ВР письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Дотримання відповідачем строків надання відповіді на звернення позивача від 05.05.2021 ОСОБА_1 не оспорюються. Окрім того, така відповідь надана відповідачем 17.05.2021 за № 501/740, тобто в межах визначеного законом строку.

Надаючи оцінку об`єктивності та всебічності, а також порядку розгляду звернень позивача від 05.05.2021, суд враховує наступне.

Вимогами ст. 19 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно з приписами ст. 15 вказаного Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Разом з цим, суд враховує, що відповідно до п. 1 Указу Президента України "Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування" від 07.02.2008 № 109/2008, Кабінету Міністрів України, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування слід вжити невідкладних заходів щодо забезпечення реалізації конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов`язкове одержання обґрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України "Про звернення громадян", упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо: недопущення надання неоднозначних, необґрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень іншим органам; викоренення практики визнання заяв чи скарг необґрунтованими без роз`яснення заявникам порядку оскарження прийнятих за ними рішень; створення умов для участі заявників у перевірці поданих ними заяв чи скарг, надання можливості знайомитися з матеріалами перевірок відповідних звернень; запровадження постійного контролю за організацією роботи посадових та службових осіб зі зверненнями громадян; з`ясування причин, що породжують повторні звернення громадян, систематичного аналізу випадків безпідставної відмови в задоволенні законних вимог заявників, проявів упередженості, халатності та формалізму при розгляді звернень; вжиття заходів для поновлення прав і свобод громадян, порушених унаслідок недодержання вимог законодавства про звернення громадян, притягнення винних осіб у встановленому порядку до відповідальності, в тому числі до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків щодо розгляду звернень громадян; забезпечення створення та функціонування гарячих ліній і телефонів довіри, проведення широкої роз`яснювальної роботи з питань реалізації громадянами права на звернення та особистий прийом.

З метою організації роботи зі зверненнями громадян, їх прийому в системі Міністерства оборони України, прийнято Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, яку затверджено наказом Міністерства оборони України 28.12.2016 № 735 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 6, 7 розділу 3 Інструкції звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення. Відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.

Відповідно до вимог розділу 2 Інструкції, відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Як встановлено судом, зміст заяви позивача від 05.05.2021 зводиться до того, що йому невідомо, яким саме документом керувалась військова частина НОМЕР_1 в особі об`єднаної житлової комісії, з урахуванням перелічених у заяві документів, щодо зміни квартири ОСОБА_5 з 2-х кімнатної у 3-х кімнатну, у зв`язку із чим просив надати обґрунтовану належну відповідь.

17.05.2021 відповідачем була надана відповідь за № 501/740, в якій зазначено, що інформація, стосовно того, який із документів змінив квартиру полковника ОСОБА_6 з двохкімнатної в трикімнатну в управлінні оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відсутня. Додатково повідомлено, що контроль за здійсненням кількісного та якісного обліку житла, що належить Міністерству оборони України, здійснюють квартирно-експлуатаційні органи Збройних Сил України.

Суд нагадує, що за змістом ст. 3 Закону № 393, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Разом з тим, із заяви позивача від 05.05.2021 року не вбачається, що останній звертається із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності відповідача. Позивач просить надати інформацію про документ, який змінив квартиру полковника ОСОБА_6 з двохкімнатної в трикімнатну, на що відповідачем надано відповідь про відсутність у нього такої інформації.

Суд уважає, що позивачу надано належну відповідь на його заяву в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Посилання ОСОБА_1 на протокол об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , КЕВ м. Рівне № 10 від 28.02.2019, не спростовує тверджень В/ч НОМЕР_1 про відсутність у останнього такої інформації.

Отже, підстави для задоволення позовних вимог, наведених у п. 23-24 позовної заяви відсутні.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене в його сукупності суд уважає, що позивач частково підтвердив належними та допустимими доказами свої позовні вимоги, тому позовна заява належить до часткового задоволення.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні, оскільки на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат учасниками справи суду не надано.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 при наданні ОСОБА_1 неповної інформації на пункт 9 його запиту від 24 лютого 2021 року в частині не зазначення інформації щодо суми 1218грн, яка підлягає індексуванню та яким чином сума з початку року визначена у розмірі 21821,21грн.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати відповідь на поставлені у на пункті 9 його запиту від 24 лютого 2021 року в частині щодо суми 1218грн, яка підлягає індексуванню та яким чином сума з початку року визначена у розмірі 21821,21грн у повному обсязі у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 при наданні ОСОБА_1 неповної інформації на пункт 1 його запиту від 18 травня 2021 року в частині ненадання довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_9 )

Повний текст рішення складений 03 грудня 2021 року

Суддя Т.О. Комшелюк