Справа № 400/4987/20
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

06 грудня 2021 р. № 400/4987/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом:Приватного акціонерного товариства "Микитівський гранітний кар`єр", вул. Микитівська,1, с. Олександрівка, Вознесенський район, Миколаївська область, 56530,
до відповідача:Державної служби геології та надр України, вул. Антона Цедіка, 16, м. Київ, 03057,
про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; визнання протиправними та скасування наказів від 11.01.2017 № 5 і додатку № 2 в частині, від 24.04.2018 № 132 і додатку № 2 в частині,
ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Микитівський гранітний кар`єр" (далі - позивач) звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби геології та надр України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; визнання протиправними та скасування наказів від 11.01.2017 № 5 і додатку № 2 в частині, від 24.04.2018 № 132 і додатку № 2 в частині.

03 грудня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить зупинити дію оскаржуваних наказів та додатків № 2 до них.

В обґрунтування заяви зазначено, що до ухвалення рішення в цій адміністративній справі існує очевидна загроза заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, відновлення яких стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, а розгляд позовних вимог взагалі може втратити будь - який сенс.

Згідно з частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву, суд дійшов такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої цієї статті, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З положень цієї норми вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються для гарантування виконання рішення адміністративного суду, тобто недопустимості завдання позивачеві непоправної шкоди, що може призвести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, саме позивач повинен навести докази для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Суд зауважує, що інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

Крім того, суд зазначає, що для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову слід враховувати те чи існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

Разом з тим, відповідно до частини першої 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18.

Суд також ураховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2020 у справі №800/521/17, відповідно до якої позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Як така незгода позивача із діями/рішеннями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Обгрунтовуючи наявність небезпеки заподіяння шкоди своїм правам, позивач посилається на укладення ним договорів поставки від 01.02.2021 № 54/21 з ТОВ "Микитівський граніт" та від 15.02.2021 № 44/21 з ТОВ "Транс-Транзит", за умовами яких він повинен поставити пісок митий до 31.12.2021. Позивач вказує, що умовами договорів установлені санкції за прострочення поставки товару та зупинення дії спеціального дозволу як форс-мажорна обставина у договорах не узгоджена. Позивач зазначає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову підприємство за цими договорами ризикує зазнати збитків унаслідок сплати фінансових санкцій та руйнування ділових відносин з наведеними вище контрагентами.

Надаючи оцінку зазначеним аргументам, суд виходить з того, що оскаржувані позивачем накази прийняті у 2017 та 2018 роках. Та обставина, що незважаючи на зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами, позивач у 2021 році уклав договори поставки, для виконання зобов`язань за якими потрібний відповідний дозвіл, не свідчить про наявність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Суд зазначає, що з матеріалів заяви не вбачається, а позивачем не надано належних та достатніх доказів, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 151, 154, 241, 243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Приватному акціонерному товариству "Микитівський гранітний кар`єр" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Днем складення повного судового рішення є день постановлення ухвали. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна