Справа № 160/18822/21
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.
за участі секретаря судового засіданняШпоти Я.С.,
позивача представника відповідача Коровай А.А., Афанасенко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
12 жовтня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не нарахування та не сплати заробітної плати ОСОБА_1 за останні робочі дні перед звільненням - 15 грудня 2015 року, 16 грудня 2015 року, 17 грудня 2015 року, 18 грудня 2015 року та день фактичного звільнення 21.12.2015 року;
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.12.2015 року по 04.08.2015 року в сумі 1 678 305 грн. 96 коп..
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 14.12.2015 року на офіційну електронну адресу Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 надійшов наказ прокурора Дніпропетровської області №2242к від 14.12.2015 року про призначення ОСОБА_1 прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області з 15 грудня 2015 року, звільнивши його з посади старшого прокурора прокуратури м. Дніпропетровська Дніпропетровської області. На підставі зазначеного наказу в період з 15.12.2015 року по 18.12.2015 року включно позивач виконував свої посадові обов`язки в якості прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3. 21.12.2015 року факсимільним зв`язком на службовий телефон-факс Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 надійшов ще один наказ за тим же номером 2242к, але вже про звільнення позивача. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року у справі № 804/395/16 визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Дніпропетровської області №2242к від 14.12.2015 року про звільнення з 14 грудня 2015 року молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади старшого прокурора прокуратури м.Дніпропетровська Дніпропетровської області за власним бажанням (п.7 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру), та поновлено ОСОБА_1 в органах Дніпропетровської обласної прокуратури відповідно до рейтингового списку кандидатів для зайняття посад прокурорів Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середньомісячній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2015 р. по 28.10.2020 р. у розмірі 1 397 754,54 грн. 54 коп. Позивача поновлено в органах прокуратури 07.07.2021 р., виплачено середньомісячній заробіток за час вимушеного прогулу 04.08.2021 р. Вказаними рішеннями судів встановлено, що позивач у період з 14.12.2015 р. по 18.12.2015 р. включно виконував свої обов`язки, зокрема здійснюючи підтримку державного обвинувачення в суді, а також мав доступ як реєстратор до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вказує, що відповідач в день звільнення за наказом №2242к від 14.12.2015 року про звільнення не видач позивачу трудову книжку та провів розрахунок при звільненні з порушенням строків 30.12.2015 року. Згідно наказу №2242к від 14.12.2015 року про звільнення, розрахунок проведено по 14.12.2015 року включно, проте позивач вважає, що за фактично відпрацьовані дні з 15.12.2015 р. по 18.12.2015 р. та день фактичного звільнення - 21.12.2015 р. відповідач мав здійснити розрахунок при звільненні, проте виплата проведена лише 04.08.2021 р. Вказує, що допущена відповідачем затримка розрахунку при звільненні є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалою суду від 18.10.2021 року відкрито провадження у справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження..
Відповідачем 10.11.2021 року подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що предметом судового розгляду у справі № 804/395/16 був наказ прокурора Дніпропетровської області №2242к від 14.12.2015 року про звільнення з 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 . Оскільки зазначеним наказом позивача звільнено з 14.12.2015 року, то день звільнення є останнім днем роботи, у зв`язку з чим повний розрахунок з позивачем проведено по 14.12.2015 року включно. Окрім того, період з 22.12.2015 р. по 28.10.2018 р. увійшов до розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який стягнуто за рішенням суду у справі № 804/395/16. Наказом № 1606к від 30.06.2021 р. позивач поновлений на посаді старшого прокурора прокуратури м.Дніпропетровська та органах прокуратури з 15.12.2015 р. та наказом № 1685к від 08.07.2021 р. звільнений з 09.07.2021 р. за власним бажанням. 04.08.2021 р. позивачем отриманий середній заробіток за час вимушеного прогулу на виконання рішення суду у справі № 804/395/16. Також вказує, що підстав для застосування положень ст. 117 КЗпП немає, оскільки відсутній факт затримки розрахунку та відсутня вина власника. Окремо відповідачем вказано, що за даними табеля обліку робочого часу працівників прокуратури м.Дніпропетровська за грудень 2015 року наявні відмітки про відпрацьовані позивачем дні лише по 14.12.2015 р., в табелі обліку робочого часу працівників Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 за грудень 2015 року ОСОБА_1 взагалі не значиться.
15.11.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій вказує, що відповідачем не заперечується встановлені судовими рішеннями обставини виконання позивачем трудових обов`язків. Вказує, що за рішенням суду у справі № 804/395/16 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в тому числі за 15 грудня 2015 року, 16 грудня 2015 року, 17 грудня 2015 року, 18 грудня 2015 року та день фактичного звільнення 21.12.2015 року, проте за своєю правовою природою не є середнім заробітком за час вимушеного прогулу, а є заробітком, який належав позивачу на час фактичного звільнення 21.12.2015 року. Також наведено доводи, аналогічні доводам позовної заяви.
У судове засідання 30.11.2021 року прибув позивача та представник відповідача.
Позивач вимоги позову підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у позові.
Представник відповідача вимоги позову не визнав та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що наказом прокурора Дніпропетровської області № 2242к від 14.12.2015 року молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з 14 грудня 2015 року з посади старшого прокурора прокуратури м. Дніпропетровська Дніпропетровської області за власним бажанням (п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру») на підставі заяви ОСОБА_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року у справі № 804/395/16 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Дніпропетровської області №2242к від 14.12.2015 р. про звільнення з 14 грудня 2015 року молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади старшого прокурора прокуратури м. Дніпропетровська Дніпропетровської області за власним бажанням (п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»); поновлено ОСОБА_1 в органах Дніпропетровської обласної прокуратури відповідно до рейтингового списку кандидатів для зайняття посад прокурорів Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області; стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середньомісячній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.12.2015р. по 28.10.2020 р. у розмірі 577 039,68 грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.05.2021 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року в справі № 804/395/16 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, - викладено абзац четвертий резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 р. в справі № 804/395/16 в наступній редакції: «Стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середньомісячній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2015 р. по 28.10.2020 р. у розмірі 1 397 754,54 (один мільйон триста дев`яносто сім тисяч сімсот п`ятдесят чотири) грн. 54 коп.; в іншій частині рішення залишено без змін.

На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.05.2021 року у справі № 804/395/16 Дніпропетровською обласною прокуратурою здійснено розрахунок з ОСОБА_1 за період з 15.12.2015 року по 28.10.2020 року - 04.08.2021 року, що сторонами по справі не заперечувалось.

У зв`язку з допущеною відповідачем бездіяльністю в частині своєчасного проведення виплати заробітної плати позивачу за фактично відпрацьовані дні: 15 грудня 2015 року, 16 грудня 2015 року, 17 грудня 2015 року, 18 грудня 2015 року та 21 грудня 2015 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України передбачено право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.

Частиною другою статті 235 Кодекс законів про працю України (далі КЗпП) встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Днем звільнення за наказом прокурора Дніпропетровської області №2242к від 14.12.2015 р. є 14 грудня 2015 року. Отже, саме по день звільнення Дніпропетровською обласною прокуратурою мало бути проведено розрахунок з ОСОБА_1 , що і було зроблено відповідачем 30.12.2015 року.

Окрім того, позивачем на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року у справі № 804/395/16 поновлено ОСОБА_1 в органах Дніпропетровської обласної прокуратури відповідно до рейтингового списку кандидатів для зайняття посад прокурорів Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області з 15.12.2015 року, що сторонами не заперечувалось.

Також постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.05.2021 року у справі № 804/395/16 питання виплати ОСОБА_1 заробітку за час вимушеного прогулу вирішено шляхом стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середньомісячній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2015 р. по 28.10.2020 р. у розмірі 1 397 754,54 грн. 54 коп.

Отже, період - 15 грудня 2015 року, 16 грудня 2015 року, 17 грудня 2015 року, 18 грудня 2015 року та 21 грудня 2015 року охоплені постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.05.2021 року у справі № 804/395/16.

Доводи позивача зводяться до того, що на його думку, 04.08.2021 року відповідачем було виплачено його заробітну плату за період 15 грудня 2015 року, 16 грудня 2015 року, 17 грудня 2015 року, 18 грудня 2015 року та 21 грудня 2015 року. Проте відповідачем у ході розгляду справи зазначалось, що у вказаний період ОСОБА_1 не працював на посаді прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області, та заробітні плата йому за вказаною посадою не виплачувалась, що підтверджено даними табелю виходів на роботу за грудень 2015 року.

Так, судом встановлено, що у табелі виходів на роботуза грудень 2015 року Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 - ОСОБА_1 відсутній.

Так, положення частини другої статті 117 КЗпП України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 останньому виплачено усі належні йому суми, адже при розрахунку таких сум відповідачем було враховано день звільнення - 14 грудня 2015 року.

У справі № 804/395/16 питання стягнення на користь позивача заробітної плати за відпрацьовані дні - 15 грудня 2015 року, 16 грудня 2015 року, 17 грудня 2015 року, 18 грудня 2015 року та 21 грудня 2015 року не було предметом розгляду.

Отже, за сукупності викладених обставин судом не встановлено допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо проведення повного та належного остаточного розрахунку при звільненні позивача зі служби в день звільнення.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали, а якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведені правові норми та встановлені судом обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 139, 242-244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ПН НОМЕР_1 ) до Дніпропетровської обласної прокуратури (пр. Дмитра Яворницького, буд.38, м.Дніпро, 49000, ІК в ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 грудня 2021 року.

Суддя Е.О. Юрков