Справа № 420/5612/21
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/5612/21

Суддя в суді І інстанції Марин П.П. Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управління ДПС в Одеській області, а саме визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18 лютого 2021 року № Ф-35612-51.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, так як позивач, який має статус особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, а тому зобов`язаний щомісячно сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі.

При цьому, апелянт вважає, що у зв`язку з несплатою позивачем виниклої заборгованості з єдиного внеску, податковим органом правомірно надіслано йому спірну вимогу про сплату боргу.

В свою чергу, позивачем подано відзив у якому зазначено, що він не є самозайнятою особою, так як відомості про нього відсутні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому він не має обов`язку сплачувати спірну недоїмку.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутні відомості про реєстрацію ОСОБА_1 в якості фізичної особи-підприємця.

При цьому, 18 лютого 2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкову вимогу № Ф-68945-51 про необхідність сплати ОСОБА_1 недоїмки з ЄСВ, у сумі 37 788,74 грн. (а.с.26).

В свою чергу, згідно наявної в ІКП інформації, вказана заборгованість нарахована позивачу за період 2018-2021 роки (а.с. 64-67).

Не погоджуючись з правомірністю отриманої вимоги позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивачу протиправно надіслано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки), з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому, згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Згідно ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 18 лютого 2021 року № Ф-35612-51.

В даному випадку, податковим органом складено та надіслано оскаржувану вимогу позивачу, так як він, будучи особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, не сплачував, у період з 2018 по 2021 рік, щомісячного мінімального страхового внеску.

В свою чергу, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в межах доводів та вимог апеляційної скарги податкового органу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, з аналізу вищевикладених положень законодавства вбачається, що законодавцем встановлено обов`язок сплати особами, які провадять незалежну професійну діяльність, мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їхньої діяльності.

При цьому, як зазначає позивач, він не здійснює підприємницької діяльності та відомості про нього відсутні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Між тим, згідно п. 65.2 ст. 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Згідно п. 65.3 ст. 65 ПК України, для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання.

В даному випадку, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що відомості про нього відсутні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачу нараховано спірну заборгованість з ЄСВ не як фізичній особі-підприємцю, а як особі, що здійснює незалежну професійну діяльність та відомості про яку внесено до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

З іншого боку, позивач вважає, що він не має сплачувати спірну заборгованість, зокрема, так як він з квітня 2018 року по березень 2021 року працював в КУ «Одеський академічний український музично-драматичний театр ім. В.Василька», а тому за нього сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідною юридичною особою.

Між тим, з аналізу вищевикладених положень законодавства вбачається, що у спірному періоді відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької (незалежної професійної) діяльності, яку особа фактично не здійснює, нормативно не врегульовано.

При цьому, у випадку коли особа є найманим працівником, така особа вважається застрахованою особою, а тому платником єдиного внеску за неї виступає її роботодавець та мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

В даному випадку, інше тлумачення законодавства податковим органом, на переконання колегії суддів, суперечить принципам податкового законодавства та меті запровадженого державою страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» викладено Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19), постанові від 04 грудня 2019 року (справа № 440/2149/19), постанові від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), постанові від 27 березня 2020 року (справа № 140/2214/19).

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що період нарахування недоїмки з ЄСВ є дещо більшим за період офіційного працевлаштування позивача, так як позивач з перервами працював з квітня 2018 року по березень 2021 року.

Проте, апеляційна скарга податкового органу не містить жодного доводу щодо вказаних обставин, а також доводів щодо спростування висновків суду першої інстанції про неможливість подвійного обкладення особи зобов`язаннями з ЄСВ.

При цьому, враховуючи те, що оскаржувана вимога є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню, колегія суддів вважає, що факт неврахуванням податковим органом періодів офіційного працевлаштування позивача при складанні вимоги про сплату боргу (недоїмки) унеможливлює визначення точної суми боргу, а як наслідок її виконання.

Тому, враховуючи вищевикладені висновки, обсяг доводів апеляційної скарги податкового органу, колегія суддів вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску є протиправною, а тому вона підлягає скасуванню.

В свою чергу, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління ДПС в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.