Справа № 420/8411/21
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8411/21
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

представника позивача Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) Дишко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, -

В С Т А Н О В И В:

21.05.2021 року Головне управління ДПС в Одеській області (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) звернулось до одеського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило суд:

- стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 39377,47 грн. на бюджетний рахунок UA0015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код 37607526, КБК 18010300, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м.Одеса/18010300.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків з 02.09.2004 року та зареєстрований за №6237. Також позивач вказував, що податкова заборгованість ФОП ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, перед бюджетом загалом становить 39377,47 грн. (ППР від 28.02.2020 року №-1553/2017, від 28.02.2020 року №-1553, від 28.02.2020 року №0-1553, податкова вимога форми «Ф» №12351-13 від 23.10.2021, яка була направлена відповідачу), але вказаний податковий борг відповідачем у встановлені строки не сплачений.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року,ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, задоволений адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 39377,47 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції вважав встановленими ті обставини, які не підтверджені матеріалами справи, оскільки податкові повідомлення-рішення щодо податкового зобов`язання за 2016 рік та за 2017 рік, які у паперовому вигляді датовані 28.02.2020 року, в електронному кабінеті платника податків датовані 16.09.2020 року та 24.11.2020 року відповідно, що свідчить про визначення податкового зобов`язання більш ніж через півроку від дати вказаної у паперових корінцях ППР. Вказане, на думку апелянта, ставить під обґрунтований сумнім посилання податкового органу на прийняття таких ППР саме 28.02.2020 року, зважаючи додатково і на те, що копій цих ППР позивач не надав до суду.

Не відповідає, на думку апелянта, дійсності і твердження податкового органу, з якими погодився суд першої інстанції, в частині направлення ППР на адресу відповідача та повернення таких поштових відправлень з відміткою пошти про причини невручення «адресат відсутній за даною адресою». Так апелянт зазначає, що стосовно податкового зобов`язання за 2016 рік податковий орган мав прийняти ППР у строк до 01.07.2017 року, а за 2017 рік до 01.07.2018 року.

Місцезнаходженням відповідача податковий орган вважав податкову адресу (Одеська область, Ананьївський район, с. Ананьїв/о, корп. о), яка вказана і у корінцях ППР, але самі ППР на вказану адресу податковий орган не направляв. Не направляв податковий орган ППР і на адресу, за якою апелянт зареєстрований з 29.11.2006 року ( АДРЕСА_1 ). Вказані обставини, на думку апелянта, свідчать про те, що податкове зобов`язання не є узгодженим, а тому не підлягає стягненню у судовому порядку, оскільки не набуло статусу податкового боргу.

Головне управління ДПС в Одеській області (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи ідентичні тим, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26.08.2004 року проведена державна реєстрація фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про що внесений запис № 0001169 (а.с. 21-23).

Відповідно до копії ідентифікаційних даних, наданих позивачем до позовної заяви, (а.с. 24-26), ФОП ОСОБА_1 зареєстрований в якості платника єдиного податку третьої групи з 01.01.2014 року, місце проживання ФОП ОСОБА_1 зазначене як « АДРЕСА_2 ». Також зазначені дані платника в ДПІ не за основним місцем обліку « АДРЕСА_3 ».

Відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 63), ОСОБА_1 з 29.11.2006 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до наданих контролюючим органом, на вимогу апеляційного суду, доказів наявності у апелянта нерухомого майна (а.с. 97-102), апеляційний суд встановиа, що ОСОБА_1 на праві власності належить одна четверта частина (820,1 кв.м.) комплексу нежитлових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 3280,4 кв.м.

Відповідно до наданих копій корінців податкових повідомлень-рішень, 28.02.2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області були прийняті такі податкові повідомлення-рішення:

- №0-1553 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік в сумі, як зазначено в корінці ППР прописом - 43182,20 грн., але цифрами вказана інша сума, яка є нечитабельною, але яка очевидно відрізняється від суми вказаної у корінці ППР прописом (а.с. 29, 94). Відповідно до наданого до апеляційного суду розрахунку податку за 2016 рік сума податку складає 22601,95 грн. (а.с. 106);

- №0-1553 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік в сумі, як зазначено в корінці ППР прописом - 34222,77 грн., але цифрами вказана інша сума 26243,20 грн. (а.с. 28, 93) Відповідно до наданого до апеляційного суду розрахунку податку за 2017 рік сума податку складає 26243,20 грн. (а.с. 105).

Також податковий орган, при звернені до суду першої інстанції надав копію корінця податкового повідомлення-рішення від 28.02.2020 року № 0-1553 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік в сумі, як зазначено в корінці ППР прописом - 34222,77 грн., але цифрами вказана інша сума 30532,32 грн. (а.с. 28, 93). Відповідно до наданого до апеляційного суду розрахунку податку за 2018 рік сума податку складає 30532,32 грн. (а.с. 104).

На вимогу апеляційного суду, відповідно до ухвали від 05.10.2021 року про витребування додаткових доказів, контролюючий орган замість витребуваних копій податкових повідомлень-рішень, надав копії корінців податкових повідомлень-рішень від 28.02.2020 року №0-1553 (за 2016 рік), №0-1553 (за 2017 рік), №0-1553 (за 2018 рік).

Додатково відповідач надав до апеляційного суду копію корінця ППР від 28.02.2021 року №0-1553 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в сумі, як зазначено в корінці ППР, 34222,77 грн. (а.с. 93). Відповідно до наданого до апеляційного суду розрахунку податку за 2019 рік сума податку складає 3422,17 грн. (а.с. 103).

Копії податкових повідомлень-рішень апеляційному суду на час апеляційного розгляду справи надані не були.

На підтвердження направлення апелянту податкових повідомлень-рішень, контролюючий орган надав копію листа (штрихкодовий ідентифікатор 714) на адресу апелянта ( АДРЕСА_5 ) з відміткою підприємства поштового зв`язку про причини невручення «Адресат відсутній за даною адресою» (а.с. 27). При цьому, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 05.10.2021 року Одеська дирекція АТ «Укрпошта», посилаючись на сплив шестимісячного строку, за яким може бути проведена перевірка пересилання поштового відправлення, повідомила про неможливість проведення перевірки пересилання поштового відправлення №714 (а.с. 113).

Також, відповідно до матеріалів справи, 23.10.2020 року контролюючим органом була виставлена податкова вимога платнику податків ОСОБА_1 , форми «Ф» №12351-13 на загальну суму податкового боргу 56775,52 грн., станом на 22.10.2020 року (а.с. 20, 96). У якості адреси платника податків зазначена адреса « АДРЕСА_5 », за якою і була направлена податкова вимога (а.с. 26-зворот), але повернута підприємством поштового зв`язку відправнику. При цьому апеляційний суд зазначає, що надана, як до суду першої інстанції, так і на виконання ухвали апеляційного суду від 05.10.2021 року, копія поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор - 355) не містить читабельної інформації щодо причин невручення поштового відправлення (а.с. 26-зворот, 95). На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 05.10.2021 року Одеська дирекція АТ «Укрпошта», посилаючись на сплив шестимісячного строку, за яким може бути проведена перевірка пересилання поштового відправлення, повідомила про неможливість проведення перевірки пересилання поштового відправлення №355 (а.с. 113).

Апеляційний суд встановив, що відповідно до наданих податковим органом копій корінців ППР, податкової вимоги, розрахунків податку, визначене податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, стосується платника податку фізичної особи ОСОБА_1 , а не фізичної особи-підприємця.

Також, апеляційний суд зазначає, що податковий орган не виконав ухвалу апеляційного суду від 05.10.2021 року про витребування додаткових доказів, в частині надання інформації щодо рішень органу місцевого самоврядування стосовно встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у 2016-2018 роках, та копії відповідних рішень

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, є належними та достатніми, внаслідок чого позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Апеляційний суд, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, вважає помилковими висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. 10, ст. 265 ПК України податок на майно, належить до місцевих податків, та складається, окрім іншого з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлення якого вирішується місцевими радами.

При цьому, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (п. 266.1.1. п. 266.1 ст. 266 ПК України).

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що за правовою природою податкового боргу, саме громадянин України ОСОБА_1 має обов`язок сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому апеляційний суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено те, що апелянт перебуває на спрощеній системі оподаткування та з 01.01.2014 року є платником єдиного податку 3 групи. Вказана обставина беззаперечно відома позивачу в цій справі.

За нормами Податкового кодексу України поділ платників податків залежить, зокрема:

- від способу організації діяльності (фізичні особи, юридичні особи, іноземні юридичні особи; постійні представництва іноземних юридичних осіб; юридичні та фізичні особи, що діють у складі групи, яка не має статусу юридичної особи (іноземні і/чи національні юридичні та фізичні особи, що діють в Україні на правах партнерів у складі групи, яка не є юридичною особою, на підставі договору про спільну діяльність); відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи; консолідована група платників податків);

- від податкової юрисдикції держави (резиденти, нерезиденти, розмежування яких у свою чергу здійснюється на основі трьох принципів: И постійного місця знаходження на території держави, джерела отриманих доходів, межі податкової відповідальності);

- від розміру сукупного валового доходу (великий, середній платник податків);

- від критерію юридичного та фактичного обов`язку сплати податків (юридичний платник податків, фактичний платник податків);

У свою чергу фізичні особи як платники податків, відповідно до норм Податкового кодексу України, поділяються на дві групи:

- фізичні особи, що не мають статусу суб`єктів підприємницької діяльності;

- фізичні особи, що мають статус суб`єктів підприємницької діяльності.

До фізичних осіб, які не мають статусу суб`єктів підприємницької діяльності, належать суб`єкти, що одержують свої доходи від будь-якої іншої діяльності, не пов`язаної з підприємництвом (доходи, одержувані за місцем основної роботи, (служби, навчання); доходи, одержувані не за місцем основної роботи (служби, навчання); доходи, що підлягають сплаті з джерел в Україні громадянам, що не мають постійного місця проживання в Україні).

До фізичних осіб, що мають статус суб`єктів підприємницької діяльності, належать суб`єкти, визначені такими відповідно до цивільного законодавства. При цьому для застосування до них особливого механізму оподаткування важливе значення має той факт, що свої доходи такі суб`єкти повинні одержувати саме від здійснення підприємницької діяльності. Фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності у встановлених законодавством випадках мають право перейти на спрощену систему оподаткування, обліку і звітності, а також обрати спосіб оподаткування доходів за фіксованим розміром податку.

Апеляційний суд зазначає, що за приписами Податкового кодексу України підприємець, який перебуває на спрощеній системі оподаткування зобов`язаний сплачувати єдиний податок і ЄСВ (глава 1. «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV «Спеціальні податкові режими» Податкового кодексу України).

За таких обставин у апелянта фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , в силу закону не може виникнути податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Натомість у громадянина України ОСОБА_1 наявний обов`язок сплачувати, розраховане податковим органом податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (ст. 266 ПК України).

При цьому апеляційний суд вказує на безпідставність висновків податкового органу, з яким погодився суд першої інстанції, щодо набуття податковим зобов`язанням, визначеним податковим органом, статусу податкового боргу, з огляду на таке.

Податкове повідомлення-рішення про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та відповідні платіжні реквізити, надсилаються платнику податку (в цій справі фізичній особі - апелянту) контролюючим органом у порядку, визначеному ст. 42 ПК України, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітнім) періодом (роком) (п.п. 266.7.2. п. 266.7 ст. 266 ПКУ), тобто надсилаються за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику), зокрема за 2016 рік до 01.07.2017 року, за 2017 рік до 01.07.2018 року, за 2018 рік до 01.07.2019 року, за 2019 рік до 01.07.2020 року.

Відповідно до матеріалів справи, податковий орган, на підтвердження вчинення дій передбачених п.п. 266.7.2. п. 266.7 ст. 266 ПКУ) надав копії поштових відправлень, адресованих апелянту, як фізичній особі, але на адресу ( АДРЕСА_5 ), яка не має жодного відношення до апелянта, а ні як до фізичної особи, яка з 29.11.2006 року зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а ні як до ФОП, який по інформації податкового органу проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначені обставини дають можливість дійти висновку про те, що податкове зобов`язання, в силу невиконання позивачем своїх обов`язків, не набуло статусу узгодженого зобов`язання тобто не є податковим боргом, а тому суд першої інстанції безпідставно прийняв як належний та допустимий доказ податкову вимогу, яка була прийнята позивачем передчасно, за відсутності на те правових підстав.

Враховуючи викладене апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про відсутність правових підстав для стягнення з апелянта фізичної особи-підприємця податкового боргу. На встановлені апеляційним судом обставини не звернули уваги, а ні суд першої інстанції, а ні позивач, який за приписами Податкового кодексу України здійснює функції контролюючого органу з адміністрування податків, зборів, платежів.

Окрім цього, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності податкового боргу саме у фізичної особи підприємця ОСОБА_1 .

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) про стягнення податкового боргу з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу приписів ст. 139 КАС України, апеляційний суд вважає, що з податкового органу на користь апелянта мають бути стягнуті судові витрати (сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги) в сумі 3405 грн.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 139, 242, 257, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі №420/8411/21 скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) (код ЄДРПОУ ВП44069166), судові витрати, сплачений судовий збір, в сумі 3405 грн. (три тисячі чотириста п`ять гривень.)

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 03.12.2021 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.