Справа № 323/155/17
Суддя: Мінаєв М. М.
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

03.12.2021 Справа № 323/155/17
Номер провадження 2-ар/323/1/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Мінаєва М.М., при секретарі Тахтаул А.Л., розглянувши заяву ОСОБА_1 про роз`яснення Постанови Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.02.2017 року в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пологівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання,

В С Т А Н О В И В:

25.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області із заявою про роз`яснення Постанови Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.02.2017 року в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пологівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що з 01.02.2021 року йому припинили виплачувати довічне грошове утримання у розмірі, визначеному вказаною постановою суду. За усними поясненнями працівників органу пенсійного забезпечення, їм не зрозумілий зміст цього судового рішення в частині включення до стажу, необхідного для розрахунку розміру довічного грошового утримання періодів служби у збройних силах та навчання.

Учасники адміністративної справи для розгляду заяви ОСОБА_1 не викликались в порядку ч. 3 ст. 254 КАС України.

Фіксування судового процесу не здійснювалось в порядку ч. 2 ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи № 323/155/17, суд приходить до такого.

Станом на грудень 2021 року адміністративні справи з питань соціального забезпечення не підсудні місцевим судам як адміністративним судам.

Водночас, як випливає із змісту Розділу ІV КАС України у чинній редакції, питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглянув адміністративну справу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Як випливає з матеріалів справи № 323/155/17, Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.02.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Пологівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання, - було задоволено. Визнано протиправними дії та розпорядження Пологівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 % від його суддівської винагороди. На Пологівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області покладено обов`язок, починаючи з 04.11.2016 року призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 86 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та виплатити різницю розміру з урахуванням фактично виплачених сум.

При цьому в мотивувальній частині вказаної постанови судом встновлено, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді повинен розраховуватись за правилами визначення стажу роботи на посаді судді, закріпленими законодавством, що діяло на момент призначення його на посаду судді.

У постанові також конкретно зазначено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, враховуючи, що він має стаж роботи безпосередньо на посаді судді понад 10 років, повинен бути зарахований календарний період проходження строкової військової служби, а саме 02 роки 00 місяців 15 днів, та половина періоду навчання у Київській вищій школі Міністерства внутрішніх справ СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.08.1980р. по 22.07.1983р., 01 рік 05 місяці 26 днів.

За таких умов стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, а також підлягає врахуванню при визначенні розміру такого довічного грошового утримання, становить 23 роки 08 місяців 12 днів.

Постанова Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.02.2021 року була залишена без змін Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2017 року, тобто набрало законної сили.

Крім іншого, вказаною постановою на Пологівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області покладено обов`язок надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Однак такий звіт в матеріалах справи відсутній.

Більше того, листом від 07.04.2021 Відділ обслуговування громадян № 10 Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомив ОСОБА_1 про те, що з 01.02.2021 розрахунок належної йому пенсійної виплати був приведений у відповідність, що становить 80 відсотків від заробітку за 20 років 1 місяць 10 днів, де стаж строкової військової служби не враховується до стажу судді.

У зв`язку з наведеним суд вважає за необхідне роз`яснити таке.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У ст. 2, ч. 2 ст. 14 КАС України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. При цьому, у ст. 370 КАС України додатково закріплено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

На важливість належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Крім того, у Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ч. 2 ст. 17, п. 8 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

За позицією Конституційного Суду України, висловленою у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України (абзац 15 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст. 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст. 129-1, ч. 2 якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає за необхідне роз`яснити, що Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.02.2017 року у справі № 323/155/17 встановлений факт того, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, та підлягає врахуванню при визначенні розміру довічного грошового утримання, становить 23 роки 08 місяців 12 днів.

Цей стаж, оскільки він встановлений судовим рішенням, підлягає врахуванню незалежно від подальших змін у законодавстві у питаннях регулювання призначення та виплати довічного грошового утримання судді.

Будь-які дії та рішення щодо невключення до стажу судді, необхідного для виплати довічного грошового утримання у розмірі іншому, ніж зазначений у вказаній постанові, є невиконанням судового рішення і є підставою для притягнення відповідних службових осіб до відповідальності.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення задовольнити.

Роз`яснити, що Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.02.2017 року у справі № 323/155/17 встановлений факт того, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та підлягає обов`язковому врахуванню при обчисленні розміру його довічного грошового утримання, становить 23 роки 08 місяців 12 днів.

Цей стаж, оскільки він встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили, підлягає врахуванню незалежно від подальших змін у законодавстві у питаннях регулювання призначення та виплати довічного грошового утримання судді.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв