Справа № 440/13951/21
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/13951/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Головка А.Б., розглянувши у прядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Полтавська державна нотаріальна контора про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про зобов`язання зняти арешт з усього нерухомого майна позивача, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ № 529277 від 07.02.2008.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на порушення його прав внаслідок існування обставин, за яких на все нерухоме майно позивача накладено арешт за відсутності виконавчих проваджень, в ході примусового виконання яких накладалося таке обтяження.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Полтавську державну нотаріальну контору, розгляд справи ухвалено проводити без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відзив на позов не надав.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20.10.2021 №280279444, за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 16.02.2008 Першою Полтавською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ № 529277 від 07.02.2008 Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції у Полтавській області.

Листом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 19.10.2021 № 02118/19334 повідомлено позивача про те, що постанова АЕ № 529277 від 07.02.2008 на виконанні відсутня, надати більш вичерпну інформацію не має можливості та рекомендовано звернутися до суду в частині зняття арешту.

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 (у редакції, що діяла на момент накладення арешту) заходом примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Абзацом 6 частини третьої статті 11 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 50 Закону разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За змістом частини п`ятої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404 - VІІІ у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на Державу.

Зі змісту інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20.10.2021 №280279444, за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 16.02.2008 Першою Полтавською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ № 529277 від 07.02.2008 Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції у Полтавській області.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що б могли ідентифікувати боржника як учасника цивільних, господарських або адміністративних відносин.

Крім цього, з матеріалів справи судом встановлено, що відповідач своїм листом від 12.11.2021 № 22725 повідомив суд, що матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки будь-які підстави для арешту належного позивачеві майна на цей час відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ( Героїв-пожежників, 13, м. Полтава, 36014, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Полтавська державна нотаріальна контора (вул. Гоголя, 11, м. Полтава, 36020; ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо не зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції у Полтавській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ № 529277 від 07.02.2008.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції у Полтавській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ № 529277 від 07.02.2008.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України та у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання).

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя А.Б. Головко