Справа № 440/8160/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 р. Справа № 440/8160/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава,, повний текст складено 26.08.21 по справі № 440/8160/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 13 грудня 2019 року здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років в розмірі 88 % на підставі довідки Військової прокуратури Центрального Регіону України №18/64ПФвих-20 від 07 лютого 2020 року без обмеження максимального розміру з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що при винесенні рішення судом першої інстанції проігноровані вимоги чинного законодавства щодо не застосування до його пенсії обмеження її максимальним розміром, а саме: приписи Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI. Стверджує, що до його пенсії не можуть застосовуватись обмеження максимальним розміром, оскільки він отримує пенсію з 1999 року, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 12 листопада 2019 року в справі №360/1428/17. Зазначає, що застосування норм Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII в частині обмеження пенсії максимальним розміром до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності не можливе, оскільки вказаний закон поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначається та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності, на підтвердження чого посилається на правову позицію висловлену в постанові Другого апеляційного адміністративного суду в постанові від 22.06.2020 у справі № 440/1276/20.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та йому призначена пенсія за вислугу років з 17 травня 2004 року у розмірі 88 % від суми заробітку (а.с. 59-63).

07 лютого 2020 року Військовою прокуратурою Центрального Регіону України складено довідку №18/64ПФвих-20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій (а.с. 40), яку видано ОСОБА_1 , про те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)2019 та постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за нормами, чинними станом на 01 березня 2018 року, за відповідною посадою помічника військового прокурора Полтавського гарнізону, яка прирівняна до посади прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону військової прокуратури Центрального регіону України, становить усього 30074,39 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року у справі №440/1423/20, яке набрало законної сили 08 квітня 2021 року (а.с.11-15), адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (відділу з питань перерахунків пенсії №16) №28 від 06 березня 2020 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VІІ (в первинній редакції), починаючи з 13 грудня 2019 року, виходячи з розрахунку 88% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Військової прокуратури Центрального Регіону України від 07.02.2020 № 18/64вих-20, з урахуванням виплачених сум; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою від 20 травня 2021 року про здійснення перерахунку призначеної пенсії з 13 грудня 2019 року без обмеження граничного розміру (а.с. 7).

18 червня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснено з 13 грудня 2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 88% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Військової прокуратури Центрального Регіону України від 07 лютого 2020 року № 18/64вих-20 (а.с. 39), за результатами якого основний розмір його пенсії від середнього заробітку становив 26465,40 грн та призначено до виплати з урахуванням максимального розміру пенсії з 13 грудня 2019 року - 16380,00 грн, з 01 липня 2020 року 17120,00 грн, з 01 грудня 2020 року 17690,00 грн, з 01 липня 2021 року 18540,00 грн.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №6290-4678/А-02/8-1600/21 від 30 червня 2021 року (а.с. 8-9) повідомлено ОСОБА_1 на його звернення від 20 травня 2021 року про те, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року у справі №440/1423/20 та ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року йому проведено перерахунок пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру" з 13 грудня 2019 року. Вищевказане судове рішення не містить зобов`язань щодо здійснення перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром. Частиною п`ятнадцятою статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14 жовтня 2014 року визначено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Прожитковий мінімум для таких осіб з 01 грудня 2019 року становить 1638,00 грн, з 01 липня 2020 року 1712,00 грн, з 01 грудня 2020 року 1769,00 грн, з 01 липня 2021 року 1854,00 грн. Таким чином, сума його пенсії з 13 грудня 2019 року склала 16380,00 грн, з 01 липня 2020 року 17120,00 грн, з 01 грудня 2020 року 17690,00 грн, з 01 липня 2021 року 18540,00 грн.

Не погодившись з діями відповідача щодо обмеження з 13 грудня 2019 року розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент проведення перерахунку пенсії позивачу чинним законодавством встановлювалися тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер та є обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України. Таким чином, у відповідача (відповідного територіального органу Пенсійного фонду України) відсутні законні підстави для здійснення виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII "Про прокуратуру" (в редакції на час призначення пенсії), положення якої втратили чинність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, на час призначення позивачу пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII.

Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Згідно з ч.14 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року №1789-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України "Про прокуратуру" не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Як встановлено пунктом 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 1 жовтня 2011 року).

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, частину п`ятнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-XII замінено чотирма частинами такого змісту, зокрема: "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим частини шістнадцяту - двадцяту вважати відповідно частинами дев`ятнадцятою - двадцять третьою".

Крім того, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.

Відтак, ч.18 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, яка застосовувалась субсидіарно з пунктом 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" та врегульовувала питання виплати пенсій без обмежень, на час проведення перерахунку пенсії позивачу втратила чинність з набранням чинності Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, а тому до спірних правовідносин не застосовується.

Відповідно доводи заявника апеляційної скарги про необхідність врахування під час розгляду цієї справи приписів Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII є безпідставними.

Водночас, відповідно до абз. 6 ч.15 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів звертає увагу, що норма абз. 6 ч.15 ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" не визнавалася Конституційним Судом України такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), отже є чинною і підлягає виконанню.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 28.10.2020 по справі №686/2428/16-а.

Отже, на момент проведення перерахунку пенсії позивача вказаною вище нормою встановлювалося обмеження розміру виплачуваної пенсії, ця норма законодавства неконституційною не визнавалась, є чинною та обов`язковою до виконання органами Пенсійного фонду України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 03.06.2021 по справі №359/3736/17.

У зв`язку з цим непереконливими є доводи заявника скарги з приводу того що, застосування норм Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII в частині обмеження пенсії максимальним розміром до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності не можливе, з підстав того, що вказаний закон поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначається та виплачується саме за нормами цього Закон.

Оскільки позивачу перераховано пенсію на підставі норм Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, то саме норми цього Закону мають застосовуватися при вирішенні спору в цій справі.

Щодо посилань позивача на правову позицію висловлену в постанові Другого апеляційного адміністративного суду в постанові від 22.06.2020 у справі № 440/1276/20, то колегія суддів зазначає, що згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує виключно висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не судову практику судів апеляційної інстанції.

В даному випадку судом апеляційної інстанції враховуються правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 359/3736/17, обставини справи в якій є аналогічними до цієї справи, що розглядається.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження граничного розміру, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для здійснення позивачу виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції на час призначення пенсії), оскільки положення цієї статті втратили чинність.

Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на безпідставне відхилення судом першої інстанції положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, відповідно до яких обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом, колегія суддів зазначає таке.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що обмеження пенсії максимальним розміром не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом № 3668-VI. Оскільки позивачу пенсія призначена в 1999 році, то до його пенсії не можуть застосовуватися обмеження максимальним розміром, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 12.11.2019 у справі № 369/1428/17.

Колегія суддів ще раз зазначає, що відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону № 1058-IV та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання). Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Буквальний та системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вони не звужують зміст вже набутих прав пенсіонерів, розмір призначеної пенсії яких більший зазначеного максимального розміру. Водночас, запроваджують обмеження щодо розміру призначених та перерахованих пенсій, зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII (що була чинною на момент запровадження Закону № 3668-VI).

Посилання заявника апеляційної скарги на необхідність врахування висновків щодо правозастосування, викладених у постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 360/1428/17, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, Верховний Суд у постанові від 24.06.2020 у справі № 580/234/19, розглянувши у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду з метою відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 360/1428/17, зробив висновки щодо правозастосування пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI .

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06 вересня 2012 року №5207-VI по відношенню до пенсіонерів Верховний Суд визнав непрямою дискримінацією.

Норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Зазначені положення Закону № 3668-VI неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Як вбачається зі встановлених у цій справі обставин, лише починаючи з 13 грудня 2019 року внаслідок перерахунку пенсії позивача на підставі судового рішення її розмір перевищив максимальний.

Оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії як загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI, так і відповідно до норм Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру", то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаних норм Законів, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, безвідносно до дати призначення позивачу пенсії.

Отже, пенсійний орган, здійснюючи в грудні 2019 року та в подальшому перерахунок пенсії позивачу та її виплату з урахуванням встановлених наведеними законодавчими положеннями обмежень та відповідно до норм Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру", діяв правомірно.

З огляду на викладене, у справі, що розглядається, колегія суддів уважає помилковими доводи апеляційної скарги про те, що до спірних відносин необхідно застосовувати лише положення абзацу першого пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, який в системному зв`язку з наведеними нормами цього закону має інший зміст.

Також безпідставним є посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення статті 22 Конституції України, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що до проведення перерахунку пенсії з 13 грудня 2019 року позивач отримував пенсію в більшому розмірі, аніж після здійснення такого перерахунку.

Посилання заявника апеляційної скарги на скрутне матеріальне становище не можуть бути підставою для ігнорування судом приписів законодавчих актів, якими запроваджено обмеження пенсії максимальним розміром, в тому числі для осіб, що отримують пенсію за нормами Закону України "Про прокуратуру".

Аргументи скаржника про врахування правових позицій, висловлених Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 у справі №308/11498/16-а та у постанові від 16.10.2019 у справі №240/5401/18, колегія суддів відхиляє, адже обставини цієї справи, що розглядається, та обставини справи у вищенаведених постановах не є релевантними.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч.5 ст.328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч. 5 ст.328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 по справі № 440/8160/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко