Справа № 640/21909/21
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Київ №640/21909/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., при секретарі судового засідання - Яковчук М.В. за участі представника позивача - Пахолюк М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної податкової служби у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (, 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5А) (далі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.02.2021 року №0-1021, в якому визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік, в розмірі 202 503,35 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.02.2021 року №0-1021, в якому визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік, в розмірі: 56 904,12 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.02.2021 року №0-1021, в якому визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік в розмірі: 227 580,12 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що об`єкти нерухомого майна, щодо яких було здійснено донарахування, не є об`єктом оподаткування, оскільки використовуються в промисловості та виробництві сільськогосподарської продукції.

Також позивачем зазначено, що заклад громадського харчування, загальною площею 3504,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ДК 018-2000 не є будівлею, а відтак не є об`єктом оподаткування.

Відповідач, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені у відповідності до вимог чинного законодавства, а твердження позивача про не віднесення його об`єктів нерухомості до об`єкту оподаткування не відповідають дійсності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував. Просив у позові відмовити в повному обсязі з підстав викладених в відзиві на адміністративний позов.

У судовому засіданні 30.11.2021 року на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності позивача перебувають об`єкти нежитлової нерухомості:

єдиний майновий комплекс загальною площею 14292 кв. метрів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.05.2016);

майновий комплекс загальною площею 4381,2 кв. метрів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.11.2016);

нежитловий будинок (літ. А) - заклад громадського харчування загальною площею 3504,4 кв. метрів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.07.2013).

З огляду на наявність права власності позивача на зазначені об`єкти, 16.02.2021 ГУ ДПС у Київській області було сформовано податкові повідомлення- рішення по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2020 рік: №0-1021 на суму 202503,35 грн., №0-1021 на суму 56904,12 грн., №0-1021 на суму 227580,12 грн..

Вважаючи такі рішення відповідачів протиправними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон №71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

Статтею 4 ПК України визначено основні засади податкового законодавства України.

Одним із принципів податкового законодавства України є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до статті 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Правовими положеннями ст. 265 ПК України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

З огляду на вищезазначені норми чинного законодавства, позивач , як власник об`єктів нерухомості, є платником податку.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 12.11.2019 №531, цілісний майновий комплекс загальною площею 4381,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , щодо якого позивачу донараховано 56 904,12 грн. за 2020 рік є будівлею промисловості та використовується для виготовлення цегли.

Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування, зокрема, будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

При цьому, відповідачем не було спростовано належність вищезазначеного приміщення до будівель промисловості.

Додатково суд звертає увагу, що в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №640/16236/19 вже досліджувалось питання правомірності нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, саме щодо вище зазначеного об`єкту нерухомості позивача.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №640/16236/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020, встановлено, що цілісний майновий комплекс загальною площею 4381,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та належить позивачу на праві приватної власності у відповідності до правових положень підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України - не є об`єктом оподаткування.

Відповідно до частин четвертої-п`ятої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Враховуючи, що у розгляді наведеної вище адміністративної справи брали участь ті самі сторони, що в даній справі, то зазначене рішення суду має преюдиціальне значення при розгляді даної справи, а отже вказані обставини не підлягають доказуванню у даній справі.

Отже, податкове повідомлення-рішення №0-1021 є необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №0-1021, яким позивачу визначено податкове зобов`язання в сумі 202503,35 грн. за 2020 рік, суд зазначає наступне.

Так, підставою для прийняття вищезазначеного оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стала наявність у позивача права власності на єдиний майновий комплекс загальною площею 14292 кв. метрів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.05.2016.

Посилання представника позивача на звільнення ОСОБА_1 від сплати податку на нерухоме майно за вказаний комплекс спростовуються наступними правовими нормами, які визначені податковим законодавством.

Так, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23 листопада 2018 року №2628-VIII), не є об`єктом оподаткування, зокрема, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до пункту 209.6 статті 209 ПК сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Згідно з підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 235 ПК України - сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів, що остання є сільськогосподарським товаровиробником, займається виробництвом продукції, має відповідний статус та здійснює операції з її постачання, тощо.

Суд відхиляє наданий позивачем договір про надання послуг по прийманню, сушці, очистці, зберіганню та відпуску зернових культур від 01.12.2020 №01/12, як належний доказ того, що позивач являється товаровиробником.

З договору вбачається, що позивач є виключно зберігачем зернових культур.

Суд наголошує, що під час розгляду справи від представника позивача не надходило жодних посилань на те, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, займається виробництвом продукції, має відповідний статус.

Отже, виключення законодавцем з кола об`єктів оподаткування будівель та споруд пов`язано з обов`язковою умовою наявності відповідного статусу саме у власника цих будівель, а не цільового призначення та фактичного використання майна.

Таким чином, суд приходить до висновку, що податковим органом було законно та обґрунтовано прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №0-1021.

Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №0-1021, яким позивачу визначено податкові зобов`язання в сумі 227 580,12 грн за 2020 рік, суд зазначає наступне.

За доводами позивача, підпункт 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає вичерпний перелік об`єктів нежитлової нерухомості, в якому ключовим словом є слово «будівлі».

Так, відповідно до підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно зазначеного класифікатора будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устатковання, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін.

Позивач стверджує, що заклад громадського харчування загальною площею 3504,4 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, будинок 11 (зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.07.2013), відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, не належать до будівель і тому не є об`єктом оподаткування.

Суд не погоджується із зазначеним трактуванням приписів Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та зазначає наступне.

Згідно пункту 2 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 за кодом 1230 визначаються будівлі торгівельні, до яких включаються у тому числі й підприємства та установи громадського харчування (їдальні, кафе, закусочні тощо).

Матеріали справи не містять доказів того, що заклад громадського харчування загальною площею 3504,4 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, будинок 11 не є об`єктом оподаткування у відповідності до приписів підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а відтак податкове повідомлення-рішення №0-1021 є обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

У силу частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 16.08.2021 №0.0..1, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 4869,88 грн., який підлягає присудженню на користь останнього в частині задоволених позовних вимог, а саме, у розмірі 2270,00 грн.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області (, 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5А) від 16.02.2021 №0-1021, в якому визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік, в розмірі: 56 904,12 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (, 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5А).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений 06.12.2021.

Суддя Н.Г. Вєкуа