Справа № 120/3778/21-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3778/21-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Комар П.А.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

03 грудня 2021 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року позов задоволено частково.

Судом визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.03.2021 щодо виплати одноразової допомоги по стійкій втраті працездатності та зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2021 щодо виплати одноразової допомоги по стійкій втраті працездатності, та прийняти мотивоване рішення за результатами розгляду такої заяви. В задоволенні решти вимог судом першої інстанції відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач відзначив, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, не надав належної оцінки доводам відповідача про необхідність розгляду даних правовідносин в призмі приписів ст. 11 Закону України "Про охорону праці" та постанови КМУ від 23.06.1993 року №472 "Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків" в редакціях чинних на момент настання нещасного випадку.

Так, на переконання апелянта, в межах даних правовідносин саме власник зобов`язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну його каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 під час роботи в TOB «Оратівський райсількомунгосп» 15.02.1994 отримав травму, яку рішенням Оратівського районного суду від 24.10.1996 визнано нещасним випадком, пов`язаним з виробництвом.

Згідно довідки до акта МСЕК №12229 серії 2-18 АВ, позивачу встановлено 3 групу інвалідності, причина інвалідності - трудове каліцтво.

15.04.2016 складено акти форми Н-5 проведення розслідування нещасного випадку, що стався 15.02.1994 та Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом відносно ОСОБА_1 .

Постановою Іллінецького районного суду від 17.07.2017 у справі № 131/880/17 позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Іллінецькому районі призначити та виплачувати ОСОБА_1 , щомісячну страхову виплату у розмірі середньої заробітної плати за аналогічною професією (посадою), що склалась на час звернення на підприємстві, на якому працював ОСОБА_1 , але не менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, а саме з 04 травня 2016 року.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.10.2017 апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Іллінецькому районі Вінницької області задоволено частково. Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 17 липня 2017 року змінено. Абзац другий постанови, викладено в наступній редакції: "Зобов`язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Іллінецькому районі призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 04 травня 2016 року щомісячну страхову виплату, обчислену, відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266, з розміру середньої заробітної плати не менше мінімальної заробітної плати, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, з урахуванням ступеня втрати працездатності". В решті постанову залишено без змін.

17.03.2021 позивач звернувся із заявою до відповідача в якій просив здійснити виплату одноразової допомоги по стійкій втраті працездатності у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Листом від 29.03.2021 за №475-02 відповідач повідомив, що право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати настає з дня встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності і оскільки вказана обставина мала місце 05.11.1996, тобто до набрання чинності Закону №1105 "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Фондом соціального страхування України згідно чинного законодавства не може бути здійснена виплата одноразової допомоги.

Вважаючи дії відповідача щодо розгляду заяви протиправними, позивач за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт порушення відповідачем встановленого порядку розгляду його заяви про призначення страхових виплат, який передбачено приписами статті 44 Закону №1105-XIV та пунктів 1.3 - 1.4 Порядку №11.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV).

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 1 Закону № 1105-ХIV суб`єкти соціального страхування - застрахована особа, члени її сім`ї або інша особа у випадках, передбачених цим Законом, страхувальник та страховик.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 1105-ХІV Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

За приписами пунктів 1, 3 статті 8 Закону № 1105-ХІV Виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду.

Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи.

Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

Частиною першою статті 22 Закону № 1105-ХІV передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з страхових випадків.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

При цьому, статтею 44 Закону № 1105-XIV визначено, що Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Фонд може затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.

Зазначеній нормі відповідають пункти 1.3 та 1.4 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11 (далі Порядок № 11).

Відповідно до пунктів 1.3 та 1.4 Порядку № 11 Управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.

Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що після отримання відповідної заяви від позивача про призначення страхових виплат відповідач зобов`язаний був у десятиденний строк розглянути цю заяву та прийняти відповідне мотивоване рішення щодо призначення страхових виплат або про відмову в їх призначенні, яке оформляється постановою.

Як встановлено судом першої інстанції позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення страхових виплат 17.03.2021.

За результатами розгляду заяви відповідачем надано відповідь листом від 17.08.2017 № 06/140.

Отже, за наслідками розгляду заяви позивача від 17.03.2021 відповідачем не прийнято відповідного рішення про призначення страхових виплат чи про відмову в їх призначенні, що є порушенням вимог статті 44 Закону № 1105-XIV та пунктів 1.3 та 1.4 Порядку № 11.

Таким чином, в межах спірних правовідносин судом першої інстанції вірно надано оцінку встановленим обставинам справи, оскільки органом соціального страхування допущено протиправну бездіяльність в частині неналежного розгляду заяви позивача про призначення страхових виплат та неприйняття відповідного рішень за результатами її розгляду.

При цьому, судова колегія відхиляє доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, оскільки останні стосуються виключно результатів розгляду заяви позивача, в той час, як предметом розгляду даної справи є процедура розгляду заяви позивача.

Ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції питання наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви позивача про призначення страхових виплат не досліджувалось.

Судова колегія звертає увагу на приписи статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), якою гарантується, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача на підставі частини другої статті 9 КАС України необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення страхових виплат від 17.03.2021 року та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду останньої.

Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з рішенням Вінницького окружного адміністративного суду, оскільки суд першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року відповідає.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.