Справа № 540/5842/21
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/5842/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

01.10.2021 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач), від імені якої діє адвокат Рева Світлана Леонідівна, до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач), у якому позивач просить:

- визнати дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо незарахування до трудового стажу у потрійному розмірі періоду спецпоселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до трудового стажу у потрійному розмірі період спецпоселення, здійснити перерахунок підвищення пенсії та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 з дня звернення, тобто з 08.04.2019 року відповідно до п. «г» ст. 77 цього Закону.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що за рішенням Особливої наради при МБД СРСР вона разом зі своєю сім`єю була виселена на спецпоселення із конфіскацією майна в Пермську область, з якого звільнена у липні 1956 року. На підставі статті 3 Закону України від 17.04.1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» позивачка була реабілітована. Стверджує, що у зв`язку з перебуванням у засланні, на підставі ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного та тоталітарного режиму 1917 - 1991 року», ст. 6 Закону України «Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою» та ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона має право на зарахування у потрійному розмірі часу перебування у засланні в стаж роботи для призначення трудових пенсій, а також на підвищення її пенсії, як члена сім`ї репресованої особи, а згодом реабілітованої на 25% мінімальної пенсії за віком. Позивачка неодноразово зверталася до Головного Управління Пенсійного фонду України із заявами про зарахування до трудового стажу у потрійному розмірі часу перебування у засланні у період з 1944 по 1956 роки, надавши всі необхідні документи. Проте відповідачем відмовлено у зв`язку з тим, що у період спецпоселення позивачка була малолітньою особою та не набула трудового стажу, а тому відсутні підстави зарахування трудового стажу у потрійному розмірі.

Ухвалою суду від 05.10.2021 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

За змістом відзиву, отриманого 02.11.2021 року, відповідач позовні вимоги не визнає, у задоволенні позову просить відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивач звернулась до Головного управління Фонду з питанням перерахунку страхового стажу в потрійному розмірі посилаючись на Закон України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років". Розглянувши вищевказане звернення Головне управління Фонду роз`яснило позивачу про відсутність законних підстав для зарахування трудового стажу в потрійному розмірі. На думку відповідача, оскільки позивач не є репресованою особою, а є особою, потерпілою від репресій, тому норма статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка передбачає можливість зарахування репресованим особам часу перебування на спецпоселенні до стажу в потрійному розмірі, на позивача не розповсюджується. Крім того відповідач зазначає, що ОСОБА_1 до основного розміру пенсії додатково нараховується та виплачується підвищення, як члену сім`ї реабілітованих осіб у розмірі 43,52 грн. Із вказаних підстав, посилаючись на позицію П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі № 653/2705/18, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з 03.07.1992 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 02.03.1955р., ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Вільшаниця Яворовського району Львівської області, про що в книзі записів актів громадського стану про народження зроблено актовий запис 13.07.1942 р. за №27.

Згідно довідки про одруження, виданої Херсонським міським відділом ЗАГСу, ОСОБА_2 30.10.1965 р. зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 та після реєстрації шлюбу їй присвоєне прізвище ОСОБА_4 .

Таким чином судом встановлено, що дівоче прізвище позивачки - ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки Управління внутрішніх справ Львівської області від 31.03.1992р. № 4/4-1214 Ц « ОСОБА_6 , 1920 р.н., ОСОБА_2 , 1942 р.н., ОСОБА_7 , 1944 р.н., ОСОБА_8 , 1913 р.н., ІНФОРМАЦІЯ_3 із села Лис Яворівського району Львівської області за рішенням Особливої наради при МБД СРСР від 15.12.1945 р. виселені на спецпоселення з конфіскацією майна в Молотовську область, з якого звільнені 04-05 липня 1956 року. На підставі ст. 3 Закону Української РСР від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищевказані особи реабілітовані.»

Відповідно до довідки Управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області від 13.05.1997р. № 4/5-Р-16760 « ОСОБА_8 , 1913 р.н., ОСОБА_6 , 1920 р.н., ОСОБА_2 , 1942 р.н., ОСОБА_7 , 1944 р.н., ІНФОРМАЦІЯ_3 із села Лис Яворівського району Львівської області за рішенням Особливої наради при МБД СРСР від 15.12.1945 р. виселені на спецпоселення з конфіскацією майна в Молотовську область, з якого звільнені у липні 1956 року. На підставі ст. 3 Закону Української РСР від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищевказані особи реабілітовані.»

Відповідно до довідки Управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області від 29.10.1998р. № 4/5-Р-16760 « ОСОБА_9 , 1877 р.н., ОСОБА_8 , 1913 р.н., ОСОБА_6 , 1920 р.н., ОСОБА_2 , 1942 р.н., ОСОБА_7 , 1944 р.н., ІНФОРМАЦІЯ_4 із села Лис Яворівського району Львівської області за рішенням Особливої наради при МБД СРСР від 15.12.1945 р. виселені на спецпоселення з конфіскацією майна в Пермську область, з якого звільнені у липні 1956 року. На підставі ст. 3 Закону Української РСР від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищевказані особи реабілітовані.»

За змістом листа від 25.06.2019р. №20 Херсонська регіональна комісія з реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років повідомила ОСОБА_1 , що Комісією розглянуто її заяву та подані документи, а саме довідку Інформаційного центру Управління внутрішніх справ Львівської області МВС України від 31 березня 1992 року. Комісією встановлено, що згідно Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» ОСОБА_1 є реабілітованою особою.

28.10.2019р. позивач отримала посвідчення серії НОМЕР_2 , видане Виконавчим комітетом Херсонської міської ради про те, що ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Позивач неодноразово зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з заявами про зарахування до її трудового стажу періоду перебування у спецпоселенні з 1944 по 1956 роки у потрійному розмірі та здійснення перерахунку її пенсії.

ГУ ПФУ в Херсонській області листом від 21.11.2019р. № 785/Я-99-1 повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для перерахунку пенсії: «…Оскільки Ви у період спецпоселення були малолітньою особою та не набули трудового стажу, тому відсутні підстави зарахування трудового стажу у потрійному розмірі, як це передбачено ч. 9 ст.6 Закону України "Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою"…».

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернулась до суду.

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

08.05.1991 року введено в дію Закон "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (далі - Закон №962).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" № 2325-VIII від 13.03.2018 року (далі - Закон №2235) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, була змінена назва закону на: "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", а також викладено в новій редакції преамбулу та ст.ст. 1, 3, 6 Закону №962, визнано такою, що втратила чинність Постанову Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 15, ст. 88).

Зміни набули чинності 05.05.2018 року.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962.

Так, згідно положень ст.1-1 Закону №962 репресованою особою є особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом.

Репресіями комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років (далі - репресії) згідно зазначеної статті закону є засоби примусу, що здійснювалися репресивними органами комуністичного тоталітарного режиму у 1917-1991 роках, зокрема позасудовими органами, проти окремих осіб, груп населення, народів з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів у формах, визначених цим Законом.

Однією з форм репресій згідно наведеного закону визнано заслання (п.5 ч.1 ст.2 Закону №962).

Засланням згідно ст.1-1 Закону №962 є примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Також, Закон вирізняє декілька мотивів репресій, серед яких й політичний мотив. Політичним мотивом є застосування репресій проти особи, яка сповідувала певну ідеологію, дотримувалася чи здійснювала вираження поглядів, цінностей, позицій, вчиняла дії, що суперечили ідеології комуністичного тоталітарного режиму, на підставі того, що така особа становила реальну або потенційну небезпеку для радянської влади, радянської держави чи радянського ладу (ст.1-1 Закону №962).

До позасудових органів, відповідно приписів ст.1-1 Закону №962 належала, зокрема, Особлива Нарада при Міністерстві державної безпеки.

Як вже було зазначено вище за текстом рішення та вбачається з довідок Управління внутрішніх справ Львівської області від 31.03.1992р. № 4/4-1214Ц; Управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області від 13.05.1997р. № 4/5-Р-16760; Управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області від 29.10.1998р. № 4/5-Р-16760 ОСОБА_10 , 1942 року народження, згідно рішення Особливої Наради при Міністерстві державної безпеки СРСР від 15.12.1945 року була заслана в Пермську (Молотовську) область з конфіскацією майна.

Зазначені довідки містять розбіжності у інформації щодо дати виселення ОСОБА_10 на спецпоселення, а саме: «з 15 листопада 1944 року», «з 26 січня 1945 року», «з 26 січня 1944 року».

Разом з тим, усі три довідки містять ідентичну інформацію про те, що виселення ОСОБА_10 на спецпоселення до Пермської (Молотовської) області з конфіскацією майна відбулося на підставі рішення Особливої Наради при Міністерстві державної безпеки СРСР від 15.12.1945 року.

З огляду на викладене суд вважає за можливе вважати початок перебігу строку перебування ОСОБА_10 на спецпоселенні з 15 грудня 1945 року.

Від спецпоселення ОСОБА_10 була звільнена 04.07.1956 року.

Із викладеного, з урахуванням наведених вище визначень, вбачається, що позивачка особисто була піддана такій формі репресій як заслання.

Органом, що застосував до неї відповідний захід, згідно довідок, була Особлива Нарада при Міністерстві державної безпеки СРСР, тобто орган, що згідно Закону №962 належить до списку позасудових репресивних органів комуністичного режиму.

З викладеного у сукупності вбачається, що позивачка є особою, до якої позасудовим репресивним органом застосовано такий вид репресій як заслання. Тобто, позивачка є репресованою особою згідно визначення Закону №962.

Згідно довідок Управління внутрішніх справ Львівської області від 31.03.1992р. № 4/4-1214Ц; Управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області від 13.05.1997р. № 4/5-Р-16760; Управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області від 29.10.1998р. № 4/5-Р-16760 позивачку реабілітовано на підставі ст.3 Закону №962.

Після змін, внесених до Закону №962 Законом №2235, особи, реабілітовані на підставі ст.3 Закону №962, зокрема, набули права на пільги передбачені ст. 6 зазначеного закону.

Так, згідно положень зазначеної статті, реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Тобто, після зазначених змін в законодавстві позивачка набула права на зарахування у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій час її перебування в засланні у період з 15.12.1945 року по 04.07.1956 року.

Доводи відповідача стосовно того, що позивачка в зазначений період була малолітньою особою суд до уваги не бере, оскільки передбачена ст.6 Закону №962 пільга є не спеціальним способом обрахування вже набутого особою трудового стажу (як це відбувається при призначенні пенсії на пільгових умовах), а є сатисфакцією, яка згідно мети закону №962, зазначеній в ст. 1 наведеного Закону визнана державою справедливою за завдану таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років шкоду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявне у позивачки право на зарахування у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій час її перебування в засланні у період з 15.12.1945 року по 04.07.1956 року.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі № 653/2705/18, оскільки правовідносини у ній відрізняються від правовідносин у даній справі.

Разом із тим суд відмічає, що питання зарахування до стажу роботи для призначення пенсії у потрійному розмірі періоду перебування у засланні членів сім`ї репресованих осіб було предметом розгляду П`ятого апеляційного адміністративного суду, зокрема у справах № 540/2102/19, 540/2416/19, 540/1758/19 та інших, у яких суд виклав аналогічну позицію.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки судом встановлено наявність у позивачки права на зарахування у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій час її перебування в засланні у період з 15.12.1945 року по 04.07.1956 року, тому вимоги позивача щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у здійсненні такого зарахування, підлягають задоволенню.

Щодо способу поновлення порушених прав позивача, то суд звертає увагу, що згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими 11.03.1980 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Наявна в суб`єкта повноважень свобода дій при прийнятті рішення в межах його повноважень не є абсолютною, а обмежена певними законодавчо встановленими рамками, якими, зокрема, визначаються підстави та необхідні умови прийняття певного рішення, зміст цього рішення, його альтернативні варіанти, а також перелік дій, які повинна вчинити особа для отримання певної вигоди внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести перерахунок пенсії позивача на підставі її заяви з додаванням до трудового стажу в потрійному розмірі часу її перебування у засланні у період з 15.12.1945 року по 04.07.1956 року на підставі ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 1991 років».

Щодо вимог позивача про перерахунок її пенсії з дня звернення, тобто з 08.04.2019 року, то суд зазначає, що згідно положень ч.4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Враховуючи, що вперше з заявою про перерахунок пенсії з додаванням до трудового стажу в потрійному розмірі часу перебування у засланні позивач звернулася 08.04.2019 р., тобто до 15 числа, тому відповідно до положень ч.4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія підлягає перерахунку з 01.04.2019 р.

Щодо вимог позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок її пенсії відповідно до п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто з підвищенням на 25 процентів мінімальної пенсії за віком як члену сім`ї репресованої особи, яку було примусово переселено, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір ( пункт 1 частини 1 статі 4 КАС України).

Отже, передумовою звернення до адміністративного суду із позовом є прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, вчинення дії чи бездіяльності стосовно позивача, що призвело до порушення його прав, свобод та інтересів.

Спосіб захисту прав, свобод та інтересів визначається позивачем залежно від поведінки суб`єкта владних повноважень - відповідача, тобто за наслідками прийняття акта індивідуальної дії, вчинення або не вчинення відповідно до вимог закону певних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а сформований висновок, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Як встановлено судом, підставою звернення до суду з даним позовом є отримання листа відповідача, яким останній відмовив у перерахунку пенсії позивача з додаванням до трудового стажу в потрійному розмірі часу її перебування у засланні у період з 15.12.1945 року по 04.07.1956 року на підставі ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 1991 років».

Крім того, у вказаному листі відповідач зазначив, що ОСОБА_1 до основного розміру пенсії додатково нараховується та виплачується підвищення, як члену сім`ї реабілітованих осіб у розмірі 43,52 грн.

При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо перерахунку її пенсії відповідно до п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто з підвищенням на 25 процентів мінімальної пенсії за віком, а також відповіді на таке звернення або залишення такого звернення без розгляду.

Відтак, вказані обставини свідчать про відсутність спору між сторонами з вказаних питань та відповідно підстав для судового захисту.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо незарахування до трудового стажу ОСОБА_1 у потрійному розмірі періоду її перебування у засланні з 15.12.1945 року по 04.07.1956 року відповідно до ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 1991 років».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 у потрійному розмірі період її перебування у засланні з 15.12.1945 року по 04.07.1956 року відповідно до ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 1991 років» та здійснити перерахунок її пенсії з 01.04.2019 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.К. Василяка

кат. 112010200