Справа № 640/8151/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року м. Київ №640/8151/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства юстиції України
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

- Державне підприємство «Національні інформаційні системи»;

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 24.02.2021 року № 735/5 «Про задоволення скарги», яким було анульовано доступ до Державного реєстру речових прав;

- визнати протиправним та скасувати висновок колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 08.02.2021 року;

- поновити державному реєстратору Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав без проходження додаткових випробувань, іспитів та спеціальних перевірок.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала порушенням порядку розгляду скарг на рішення державного реєстратора, що свідчить про протиправність оскаржуваного наказу, та, як наслідок, необхідність його скасування в спірній частині та висновку, що став підставною для винесення наказу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відзиві на позовну заяву представник Мін`юсту посилається на дотримання відповідачем порядку розгляду скарг та, відповідно, прийняття спірного наказу, а також вказує на порушення, виявлені у діях позивача під час прийняття відповідних рішень, з огляду на наведене, представник відповідача просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Державне підприємство «Національні інформаційні системи» подало до суду пояснення, в яких стверджує про те, що воно діяло у повній відповідності з вимогами чинного законодавства України та просило врахувати такі пояснення при розгляді справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, пояснення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції прийнято висновок від 08 лютого 2021 року, яким рекомендовано задовольнити повністю скаргу ОСОБА_2 від 25 січня 2021 року, скасувати рішення від 30 жовтня 2020 року №54880763 та анулювати доступ державному реєстратору Роздільнянської районної державної адміністрації ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В подальшому, 24 лютого 2021 року відповідачем, відповідно до частини третьої статті 26, підпунктів «а», «ґ» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», прийнято наказ №735/5, пунктом 3 якого анульовано доступ державному реєстратору Роздільнянської районної державної адміністрації ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись з таким наказом у наведеній частині та висновком позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою, дев`ятою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України. Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку №1128 передбачено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

Відповідно до пунктів 9, 10 Порядку №1128 під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду. Суб`єкт розгляду скарги своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті, повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі); 2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту; 3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах що додаються до скарги).

З аналізу змісту вказаних норм видно, що розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту, не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті, є належним повідомленням осіб, запрошених до розгляду скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, на офіційному веб-сайті Мін`юсту (https://minjust.gov.ua/m/ogoloshennya-pro-zasidannya-kolegii-08-lyutogo-2021-roku) в пункті 6 розміщено оголошення про засідання Комісії на 08 лютого 2021 року, яке містило, в тому числі, наступну інформацію: «Розгляд скарги ОСОБА_2 від 25.01.2021, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.01.2021 за № І-2382. Тип об`єкта нерухомого майна: квартира. Адреса: АДРЕСА_1 . Суб`єкт оскарження: державний реєстратор Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області Медвідь Ганна Станіславівна. Заінтересована сторона: ОСОБА_3 .».

Даний факт не заперечується учасниками справи.

В той же час, позивач наголошує на тому, що останню не було повідомлено ані засобами телефонного зв`язку, ані засобами електронного зв`язку, що порушило її права на прийняття участі у розгляді скарги.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 11 Порядку №1128 копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті. Суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються комісією до розгляду.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що копії скарги та доданих до неї документів мають бути надані, тобто особа має їх отримати, не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем сформовано супровідний лист від 05 лютого 2021 року №696/33.2.1/-21 про направлення позивачу вказаної скарги та додатків до неї, а також про публікацію повідомлення щодо дати, часу та місця розгляду скарги за відповідним посиланням та направлено зазначений лист засоби електронного зв`язку на електрону пошту позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 05 лютого 2021 року об 10:59, разом з файлом «медвідьб.pdf (154 КБ)».

Крім цього, позивача повідомлено засобами телефонного зв`язку, що підтверджується телефонограмою від 05 лютого 2021 року, яка складена головним спеціалістом відділу інформаційно-технічного забезпечення діяльності Колегії Демченком М.О. об 09:57, де зазначено, що телефонограму прийнято ОСОБА_1 .

З наведеного вбачається, що Мін`юстом, в межах вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України надано належні та допустимі докази на підтвердження надання (вручення шляхом отримання поштового відправлення) позивачу копії скарги та доданих до неї документів у встановлений строк, що відповідає вимогам пункту 11 Порядку №1128.

Таким чином, відповідачем доведено належним чином обставин вчасного надання позивачу копії скарги та доданих до неї документів і, відповідно, дотримання вимог пункту 11 Порядку №1128. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 27 березня 2018 року у справі №826/16628/16 (касаційні провадження №К/9901/5456/17, №К/9901/5457/17).

В той же час, стосовно позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 08.02.2021 року, суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивачем не наведено жодного обґрунтування або обставини, які б вказували на протиправність оскаржуваного висновку.

Крім цього, частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення зокрема про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, з наведених процесуальних норм випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Однак, в даному випадку оскаржуваний висновок не містить приписів вчинити обов`язкові дії позивачу та не створює жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, а тому не є рішеннями суб`єкта владних повноважень (актами індивідуальної дії) в розумінні статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідно не порушують права свободи та інтереси позивача у сфері публічно - правових відносин.

Суд звертає увагу, що у межах спірних правовідносин правові наслідки для позивача створює саме наказ від 24 лютого 2021 року № 735/5 «Про задоволення скарги», яким було анульовано доступ до Державного реєстру речових прав.

В той же час, при розгляді даної справи судом не встановлено підстав для визнання вищезазначеного наказу протиправним, про що наголошено вище.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваних висновку та наказу діяв в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко