Справа № 580/1312/21
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1312/21 Головуючий у І інстанції - Бабич А.М.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

за участю секретаря Кондраток А.В.,

представника позивача Драченка В.В.,

представника відповідача Гаврилюка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Черкаської обласної прокуратури на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 до 01.12.2020 включно в розмірі 2072414,73грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач оспорював своє звільнення в судовому порядку і рішенням суду його поновлено на посаді, проте не вирішено питання стягнення коштів за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 до 01.12.2020. Тому просить стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнтів підвищення з 01.12.2015 до 05.09.2017 - 1,25%, з 06.09.2017 до дати винесення рішення - 2,28%. Додатково просив стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним судові витрати.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 01.12.2020 включно в розмірі 1182233,94грн без виключення сум відрахування на податки та обов`язкові збори. В іншій частині у задоволені адміністративного позову відмовлено. Відмовляючи у застосуванні коефіцієнту коригування, суд виходив з того, що пункт 10 Порядку №100, який передбачав таке врахування, виключено на підставі Постанови КМ від 09.12.2020 №1213, а тому розрахунок суми коштів за вимушений прогул здійснено судом на підставі чинних норм законодавства.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду змінити, а саме стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 по 01 грудня 2020 року включно в розмірі 2 072 414, 73 грн без виключення сум відрахування на податки та обов`язкові збори.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково не застосував п. 10 Постанови №100, наголошує, що Верховним судом неодноразово підтримувалась необхідність застосування коефіцієнтів підвищення при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду змінити шляхом зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з Черкаської обласної прокуратури на користь позивача до 193 555, 00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що тривалий розгляд справи був саме з вини позивача, що мало наслідком збільшення періоду вимушеного прогулу, а тому вважає, що період вимушеного прогулу не повинен перевищувати один рік,а саме з 24.10.2014 по 24.10.2015.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а його апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, проти апеляційної скарги відповідача заперечував, в свою чергу, представник Черкаської обласної прокуратури вимоги своєї апеляційної скарги підтримала, наполягала на її задоволенні та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню,а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 №1483к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Черкаської області, у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п.7-2 ст.36 КЗпП України та увільнено від обов`язків голови колегії прокуратури вказаної області.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 у справі №823/3267/14 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Внаслідок чого, визнано протиправним та скасовано наказ №1483к Генерального прокурора України від 23.10.2014 про звільнення позивача з посади прокурора Черкаської області. Поновлено позивача на посаді прокурора Черкаської області з 24.10.2014. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1 213 965, 00 грн з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів. Рішення в частині поновлення позивача на посаді прокурора Черкаської області та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в сумі 16 695, 00 грн з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів допущено до негайного виконання.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2021 у справі №823/3267/14 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 в частині стягнення з Черкаської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 1 213 965, 00 грн з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів скасовано. Рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Офісу Генерального прокурора вчинити всі передбачені чинним законодавством дії, необхідні для виключення позивача з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» та анулювання запису щодо позивача в Єдиному державному реєстрі осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», як помилкового, також скасовано та прийнято нову постанову в цій частині про зобов`язання Офісу Генерального прокурора поінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої ч. 3 ст.1 Закону України «Про очищення влади». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишене без змін.

При цьому, скасовуючи рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов в цій частині заявлено до неналежного відповідача.

З огляду на таке, позивач звернувся з даним позовом до іншого відповідача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що п.10 Постанови №100 не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки Постановою КМУ від 09.12.2020 №1213 цей пункт виключено, а розрахунок суми коштів за час вимушеного прогулу здійснюється судом на підставі норм чинного законодавства, тобто стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 182 233, 94 грн.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, сплата коштів за вимушений прогул є гарантією особи та виконує компенсаторну функцію у відносинах незаконного її звільнення, впливає на відносини соціального захисту, право на що визначено ст.46 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі, у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує про безпідставність стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, при цьому наголошує, що провадження у даній справі зупинялося саме з ініціативи позивача, що і потягло тривалий термін розгляду справи.

Проте, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки реалізація позивачем його процесуальних прав на подання клопотань про зупинення та поновлення провадження у справі, не покладає на нього тягар вини за розгляд справи більше одного року у розумінні ч.2 ст. 235 КЗпП. Норми чинного законодавства не виключають період зупинення провадження у справі з періоду, за який має бути сплачений середній заробіток час вимушеного прогулу. У свою чергу, судом не було встановлено здійснення з боку позивача дій, які б свідчили про його намагання недобросовісно перешкодити або затягнути розгляд даної справи. Тим більше, розгляд справ даної категорії і, зокрема, цієї, зупинявся до розгляду Конституційним судом відповідного подання, яке не розглянуто дотепер.

Отже, твердження апелянта-відповідача про навмисне затягування позивачем терміну розгляду справи не знаходять свого підтвердження.

Щодо доводів апелянта-позивача колегія суддів зазначає наступне.

Так, правила обчислення середнього заробітку для визначення оплати вимушеного прогулу визначені Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № (далі - Порядок №100), згідно з п.5 якого нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 10 Порядку №100, зокрема, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у п.п. 6, 7 і 8 розд. IV Порядку №100 способом визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Як вбачається з довідки від 30.12.2020 №21-713вих20, середній заробіток позивача за останні два місяці, які передують його звільненню (23.10.2014), становить:

за серпень 2014 року: по плану - 20 днів, фактично - 17 днів, нарахована заробітна плата склала 126 996, 15 грн;

за вересень 2014 року: по плану - 22 дні, фактично - 20 днів, нарахована заробітна плата склала 15 947, 02 грн,

Усього - 28 646, 17 грн: згідно з планом - 42 дні, фактично - 37 днів.

Отже, середньоденна заробітна плата відповідно до вказаних вище чинних норм Порядку №100 становить 28 646, 17грн/37днів = 774, 22 грн.

Посадовий оклад позивача відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 року № 505 на час звільнення становив 3 150, 00 грн.

Водночас, Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 №1013 у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов`язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505.

Зазначена постанова набрала чинності 15.12.2015, і саме з цієї дати розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу має проводитись із застосуванням п.10 Порядку №100, тобто із корегуванням на коефіцієнт підвищення посадового окладу, який складає 1,25%.

Так, в період з 15.12.2015 до 05.09.2017 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 № 1013 (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505) відбулося підвищення розміру посадового окладу позивача на 1, 25 %.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505» внесено зміни, в тому числі і до додатку 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур, яка вступила в силу 06.09.2017.

Відповідно до внесених змін до схеми посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур (додаток № 2) (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505, відбулось підвищення розміру посадового окладу позивача на 2,28 %.

Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має на меті відшкодувати особі, правові підстави для звільнення якої були відсутні, заробіток, який було безпідставно неотримано за проміжок часу з моменту звільнення до моменту прийняття рішення про поновлення на посаді.

У разі підвищення тарифних ставок і посадових окладів відповідно до актів законодавства, як у розрахунковому періоді, так і у періоді, впродовж якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються для обчислення середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їхнього підвищення.

Аналогічні правові висновки щодо застосування положень Порядку №100 для цілей обрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу неодноразово висловлено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 22.05.2019 у справі №572/2429/15, від 15.04.2020 у справі №82615725/17, від 21.04.2021 у справі №640/6398/19, від 28.09.2021 у справі №825/3682/14.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога позивача про застосування коефіцієнта підвищення під час розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню, позаяк вищенаведений пункт 10 Порядку був чинним на момент поновлення позивача.

З огляду на викладене сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 2 069 141, 66 грн:

1) з 24.10.2014 до 14.12.2015 - 222 201, 14 грн (287 робочих дня х 774, 22 грн);

2) з 15.12.2015 до 05.09.2017, з урахуванням коефіцієнту підвищення - 417 111, 02 грн (431 робочий день х 774, 22 грн х 1,25 %);

3) 06.7.2017 по 01.12.2020, з урахуванням коефіцієнту підвищення - 1 429 829, 50 грн (810 робочих дня х 774, 22 грн х 2,28 %).

Відтак, зважаючи на встановлені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1182233,94 грн без застосування п. 10 Постанови №100, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Черкаської обласної прокуратури (18015, Черкаська обл., місто Черкаси, бульвар Шевченка, будинок 286; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 30.11.2020 включно в розмірі 2 069 141, 66 грн (два мільйони шістдесят дев`ять тисяч сто сорок одна гривня 66 копійок).

В іншій частині у задоволені позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена і підписана 06.12.2021.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк