Справа № 520/7697/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Горшкова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 р. Справа № 520/7697/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/7697/21

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 114 від 05.04.2016 громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що підстава для отримання позивачем дозволу на імміграцію виникла у зв`язку із документуванням посвідкою на постійне проживання її чоловіка, громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який постійно проживав в Україні та документований посвідкою на постійне проживання. Проте, під час перевірки матеріалів про оформлення посвідки на постійне проживання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасовано рішення про оформлення посвідки на постійне проживання ОСОБА_2 . Таким чином, на думку скаржника гр. СРВ ОСОБА_2 не міг бути визнаний як іммігранрт, а отже його дружина не могла отримати дозвіл на імміграцію, як дружина іммігранта. За таких обставин вважає, що відповідачем правомірно прийнято рішення від 05.04.2016 № 144 про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що 23.03.2005 старшим інспектором ВГІРФО ГУМВС України в Київській області Г.В.Кузнєцовою розглянуто клопотання громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію та складено висновок, відповідно до якого прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці В`єтнаму ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію" та документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 23.03.2005.

Підставою отримання дозволу на імміграцію в Україну позивачем слугував той факт, що ОСОБА_1 є дружиною громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який постійно проживає в Україні та документований тимчасовою посвідкою на проживання та не заперечує проти імміграції дружини в Україну.

12 березня 2016 року Управління ДМС України в Київській області надійшов запит від ДМС України щодо підтвердження законності надання дозволів на імміграцію та документування посвідками на постійне проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з висновку Управління ДМС України в Київській області від 05.04.2016 щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 встановлено, що громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документовано посвідкою на постійне проживання в Україні 12.05.2004, проте 23.02.2007 за поданням Департаменту контррозвідки Відділом ГЦРФО ГУ МВС України в Київській області прийнято рішення про скасування рішення щодо оформлення посвідки на постійне проживання. Таким чином, громадянин СРВ ОСОБА_2 не міг бути визнаним як іммігрант, а отже його дружина не могла отримати дозвіл на імміграцію як дружина іммігранта. На підставі вказаних обставини, відповідачем зроблено висновок про те, що дозвіл на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 необхідно скасувати та визнати недійсною посвідку на постійне проживання серії серії НОМЕР_1 від 23.03.2005.

У зв`язку з чим, 05.04.2016 Управлінням ДМС України в Київській області прийнято рішення № 114, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну позивачу, виданий 23.03.2005 на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та не доведеності відповідачем правомірності прийнятого ним рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України "Про імміграцію", відповідно до статті 1 якого, дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно положень статті 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

З правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що законодавцем встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Водночас, така підстава для скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні як скасування громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 рішення про оформлення посвідки на постійне проживання ОСОБА_2 та те, що громадянин СРВ Фам Хонг Фонг (чоловік позивача) не міг бути визнаним як іммігрант, а отже його дружина (позивач) не могла отримати дозвіл на імміграцію як дружина іммігранта, чинним законодавством не передбачена, а відповідачем в обґрунтування своєї правової позиції по справі таких норм права не наведено.

Таким чином, посилання відповідача на те, що ОСОБА_2 не мав дозволу на імміграцію, а також не було підтверджено йому належність до громадянства України не є законною підставою для скасування дозволу на імміграцію позивачу та вилучення посвідки на постійне проживання в Україні з метою її знищення в розумінні положень статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України К/800/27939/16 від 13.12.2016 у справі № 820/321/16 та ухвалі №К/800/8201/16 від 27.10.2016 у справі № 820/10311/15.

Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області, в оскаржуваному рішенні жодних з вищезазначених в статті 12 Закону України "Про імміграцію" підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну не зазначено та доказів існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені статтею 12 Закону України "Про імміграцію", а саме: відповідачем не надано суду вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України відповідачем надано не було.

Також відповідачем не надано до суду доказів того, що подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були не достовірними, підробленими та не чинними.

Крім того, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не зазначено, яким нормами чинного законодавства України передбачена можливість скасування дозволу на імміграцію іноземцю, який отримав цей дозвіл у встановленому законом порядку, за відсутності зловживань з його боку.

Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України К/800/42355/14 від 13.11.2014 по справі № 823/687/146.

Відповідно до пунктів 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 (надалі за текстом - Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

З аналізу положень Порядку вбачається, що процедура розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію є досить складною та серед іншого, має часові рамки (подання ініціатора скасування дозволу на імміграцію розглядається у місячний строк), передбачає також надсилання запитів для отримання додаткової інформації ініціатору подання, іншим органів виконавчої влади, відповідним юридичним і фізичним особам, а також запрошення для надання пояснень самих іммігрантів, стосовно яких розглядається таке питання.

Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, порушено свій обов`язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел (від ініціатора подання, органів виконавчої влади, відповідних юридичних і фізичних осіб), необхідної для вирішення питання щодо скасування відповідного дозволу на імміграцію.

Окрім того, при винесенні оскаржуваного рішення відповідач також знехтував обов`язком щодо запрошення для надання пояснень самого позивача стосовно якого і розглядалося відповідне питання скасування дозволу на імміграцію.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на момент прийняття рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області проводило перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивача та не виявило підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, що і стало підставою для прийняття 23.03.2005 рішення про надання громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію відповідно до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію" та документовано її посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 23.03.2005.

Крім того, висновок Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 05.04.2016 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної республіки В`єтнаму ОСОБА_1 складено головним спеціалістом Управління ДМС України в Київській області Кузнєцовою Г.В., якою і 23.03.2005 проведено перевірку наданих позивачем документів та будь-яких порушень законодавства не встановлено, та, відповідно, складено висновок про надання дозволу на імміграцію в Україні громадянці В`єтнаму ОСОБА_1 , тобто обидва рішення приймались однією посадовою особою.

При цьому, посадова особа відповідача за наявності тих самих обставин, що слугували підставою для надання позивачу дозволу на імміграцію, без встановлення будь-яких винних дій з боку позивача, дійшла висновку про наявність підстав для скасування такого дозволу.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що навіть якщо в 2005 році дозвіл на імміграцію позивачу було надано через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, неможливим є покладення повної відповідальності на позивача, оскільки неправдивих відомостей під час звернення за отриманням дозволу на імміграцію позивачем не повідомлялось.

Окрім того, при розгляді питання щодо підстав прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні, такий факт, як перебування іноземця чи особи без громадянства на території України на законних підставах є визначальним для визначення його правового статусу.

Так, відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Згідно законодавства України надання іноземному громадянину дозволу на імміграцію в Україні і отримання їм посвідки на постійне проживання в Україні є підтвердженням знаходження його на території країни на законних підставах.

Таким чином, відповідач не довів існування передбачених чинним законодавством про підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну № 114 від 05.04.2016 громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у суді першої інстанції, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційні скарги не містять.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 по справі № 520/7697/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий