Справа № 600/6069/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 грудня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/6069/21-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Путильського відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Путильського відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії начальника відділу Путильського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Лікара Іллі Васильовича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 69854,67 грн від 21 травня 2019 року в межах виконавчого провадження №58032176;

- визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу Путильського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Лікар Іллі Васильовича про стягнення виконавчого збору у розмірі 69854,67 грн від 21 травня 2019 року винесену в межах виконавчого провадження №58032176;

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Путильського районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Ковбиш О.І. щодо винесення постанови від 21 червня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №59395898 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору №58032176 від 21 травня 2019 року з ОСОБА_1 у розмірі 69854,67 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Путильського районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Ковбиш О.І. 21 травня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №59395898 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору №58032176 від 21 травня 2019 року з ОСОБА_1 у розмірі 69854,67 грн.

Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовлено; позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали шляхом подання документа про сплату судового збору та заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для його поновлення та наданням доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог указаної вище ухвали позивачем подано до суду заяву, до якої додано, зокрема, позовну заяву в уточненій редакції з доказами ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 02 листопада 2021 року та перебування представника позивача на лікуванні та самоізоляції у зв`язку з коронавірусним захворюванням.

Так, представник позивача посилалась на те, що 20 вересня 2021 року вона звернулась до відповідача із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, з якими вона частково ознайомилась 21 вересня 2021 року. В подальшому представник позивача захворіла, на підтвердження чого надано довідку ФОП ОСОБА_2 «Центр сімейної медицини» від 04 листопада 2021 року про те, що ОСОБА_3 знаходилась на амбулаторному лікуванні з 25 жовтня 2021 року по 01 листопада 2021 року. У зв`язку з цим повністю ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження адвокат Кулешір С.О. змогла лише 02 листопада 2021 року, а тому саме з цієї дати, на її думку, почався строк, з якого позивач дізналась про порушення своїх прав. Відповідно, позов поданий у межах встановленого законом строку.

Надаючи оцінку наведеним вище доводам, суд, перевіривши зміст позову та додані до нього матеріали, зазначає таке.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця передбачені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавцем встановлено строк, протягом якого особа, чиї права, свободи чи інтереси порушуються рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця або приватного виконавця може звернутися до суду із позовом про їх оскарження.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, у такій зазначено, що незважаючи на проведення повного розрахунку з банком стосовно боргу на виконання рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2016 року та наявність довідки банку про анулювання боргу, з позивача вже протягом двох років стягуються кошти з її пенсії. Не розуміючи причин такого стягнення та не будучи фахівцем в галузі права, позивач була змушена звертатися до адвоката для отримання правничої допомоги. Проте оскільки єдиним джерелом доходу позивача є лише пенсія, то, заощаджуючи кошти, вона змогла звернутися за правовою допомогою до адвоката лише 16 вересня 2021 року.

В свою чергу, у позовній заяві у первинній редакції зазначено, що адвокат Кулешір С.О., діючи в інтересах позивача, ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження 20 вересня 2021 року, в результаті чого і стало відомо про оскаржувані постанови.

Разом з цим, до суду із даною позовною заявою позивач звернулась лише 04 листопада 2021 року (згідно відбитку штемпеля на конверті).

Отже, позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду з цим позовом.

Факт пропуску позивачем строку звернення до суду визнавався позивачем у позовній заяві в первинній редакції, про що свідчить прохання у ній визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Водночас, надаючи оцінку всім доводам, які вказані позивачем як у позовній заяві в первинній редакції, так і в уточненій позовній заяві, суд звертає увагу, що такі не містять жодних причин, пов`язаних безпосередньо з позивачем, які унеможливили її звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Так, доводи позивача стосовно не розуміння причин стягнення коштів з її пенсії та посилання на те, що вона не є фахівцем у галузі права, і, заощаджуючи кошти, за правовою допомогою до адвоката мала змогу звернутися лише 16 вересня 2021 року, не є безумовною підставою, яка безпосередньо перешкоджала та позбавляла позивача реальної можливості дізнатися про причини безпідставного, на думку позивача, стягнення з неї коштів та, відповідно оскаржити дії щодо такого стягнення в судовому порядку у встановлений законом строк.

До того ж, як стверджує позивач, стягнення коштів з її пенсії відбувається систематично протягом двох років.

У зв`язку з наведеним суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 27 листопада 2018 року (справа №473/2236/17), відповідно до якої нерозуміння або незнання законодавства не свідчить про наявність поважних причин для поновлення процесуального строку.

Верховний Суд наголосив, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2020 року (справа №340/1019/19), незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поряд з цим, поняття особа повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічний висновок наведений Верховним Судом і в постанові від 31 березня 2021 року (справа №240/12017/19).

Таким чином, доводи позивача у наведеній вище частині не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом. Зазначені вище обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Стосовно посилань на захворювання адвоката позивача ОСОБА_3 , у зв`язку з чим повністю з матеріалами виконавчого провадження вона змогла ознайомитись лише 02 листопада 2021 року, то такі суд оцінює критично, оскільки вказана обставина жодним чином не позбавляла можливості позивача звернутися до суду з даним позовом у встановлений законом строк за захистом, як вона вважає, своїх порушених прав у зв`язку із прийняттям відповідачем оскаржуваних постанов.

До того ж, як свідчить зміст документів, поданих на виконання ухвали суду від 15 листопада 2021 року, у таких не наведено жодних обґрунтувань стосовно того, чому представник позивача Кулешір С.О. не мала змоги ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження в період з 22 вересня 2021 року по 24 жовтня 2021 року, оскільки, як вбачається з довідки ФОП ОСОБА_2 «Центр сімейної медицини» від 04 листопада 2021 року, ОСОБА_3 знаходилась на амбулаторному лікуванні з 25 жовтня 2021 року по 01 листопада 2021 року.

При цьому, суд вважає, що представник позивача, стверджуючи про повне ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 02 листопада 2021 року, вводить суд в оману, оскільки про вказану обставину не було повідомлено суд при поданні первинного позову, який надійшов 10 листопада 2021 року. Натомість у такому зазначались обставини про те, що адвокат Кулешір С.О., діючи в інтересах позивача, ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження 20 вересня 2021 року, в результаті чого і стало відомо про оскаржувані постанови. Разом з цим, доводи щодо часткового ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 20 вересня 2021 року і повного ознайомлення з ними 02 листопада 2021 року повідомлені суду лише після постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, викладені вище обставини безпосередньо не позбавляли позивача можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Жодних особистих причин, які б могли свідчити про поважність пропуску строку звернення до суду з цим позовом, позивачем не наведено.

Крім цього, суд вважає за доцільне зазначити таке.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі Мушта проти України нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду.

Таким чином, і за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

В аспекті наведеного варто зазначити і те, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі №320/2915/20 та ін., які суд також враховує у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Незвернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Із змісту доводів представника позивача та досліджених судом матеріалів не вбачається обставин, які б були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права позивача на звернення до суду з даним позовом у встановлений законом строк, а тому такі є безпідставними та необґрунтованими.

Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, а поважних причин його пропуску не наведено, відповідних доказів не надано.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказані позивачем у позовній заяві в первинній редакції, визнаються судом неповажними, а інших підстав для поновлення такого строку в уточненій позовній заяві позивачем не наведено, і при цьому його твердження про дотримання строку звернення до суду з цим позовом є безпідставними, то наявні правові підстави для повернення позовної заяви позивачеві.

Керуючись статтями 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Путильського відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк