Справа № 400/5815/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 р. № 400/5815/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Приватного підприємства "АТП-3", вул. Київська, 192, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500,

до відповідача:Державної служби України з безпеки на транспорті, пр-т Перемоги, 14, м. Київ 135, 01135,

про:визнання протиправною та скасування постанови від 01.07.21 р. № 281801,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «АТП-3» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), з урахуванням уточнених позовних вимог про визнання протиправними та скасування Постанов Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки:

- №281759 від 24.06.2021р. про застосування до ПП «АТП-3» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн.;

- №281801 від 01.07.2021р. про застосування до ПП «АТП-3» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн.;

- №281838 від 15.07.2021р. про застосування до ПП «АТП-3» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн.

Ухвалою від 27.08.2021р. суд призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що досьогодні уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (Укрметртестандартом) не затверджена методика, про яку йдеться у п.2 Порядку проведення габаритно-вагового контролю, затвердженого Постановою КМУ №879 від 27.06.2007р. та згідно якої повинен проводитись процес визначення навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, зокрема сипучого вантажу. Також позивач зазначив, що в нього як у перевізника в даному випадку відсутня будь-яка вина в порушенні законодавства про автомобільний транспорт, оскільки він під час керування процесом навантаження транспортного засобу в пункті відправки відповідно до Правил перевезення вантажів вжив усіх залежних від нього заходів, щоб такого порушення не відбулося. При цьому на думку позивача вимагати у перевізника дозвіл на рух великовагового транспортного засобу з подільним вантажем, а також притягувати перевізника до відповідальності за його відсутність у відповідності до ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» є незаконним.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. В обгрунтування своєї позиції, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про те, що позивача правомірно притягнуто до відповідальності за перевищенням вагових параметрів, оскільки транспортні засоби позивача рухалися без відповідного дозволу. При цьому транспортні засоби позивача не затримувалися, оскільки плату за проїзд йому було нараховано за весь маршрут. Також на думку відповідача відсутність методики уповноваженого центральним органом виконавчої влади у сфері метрології не звільняє від відповідальності за перевищення вагових параметрів, а перевізник зобов`язаний закріпити подільний вантаж перед початком руху. Окрім того, закон «Про автомобільний транспорт» має вищу юридичну силу, а тому Правила дорожнього руху в даному випадку не можуть бути підставою для звільнення перевізника від штрафу. Також відповідачем звернуто увагу на те, що у разі передачі транспортного засобу іншим особам він повинен бути перереєстрований.

Суд розглядає справу в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

11.06.2021р. на а/д Н-24 «Благовіщинське-Миколаїв» 212км+840м посадовими особами Південного управління Укртрансбезпеки було проведено рейдову перевірку транспортного засобу позивача марки Сканія д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт. В ході рейдової перевірки працівниками відповідача здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача, який оформлено довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0046946 від 11.06.2021р., актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0053206 від 11.06.2021р. та Розрахунком плати за проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування №265657 до Акту №0053165 від 11.06.2021р. у розмірі 686,40 євро. За результатами перевірки складено акт від 11.06.2021р. за №265657, яким зафіксовано виявлене під час перевірки порушення п.22.5 Правил дорожнього руху України, а саме перевищення навантаження на здвоєну вісь (24,52 тон замість допустимих 16,00 тон). 24.06.2021р. за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі акту №265657 Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято: постанову №281759 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000, 00 грн. за порушення абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

18.06.2021р. на а/д Н-24 «Благовіщинське-Миколаїв» 218км+510м посадовими особами Південного управління Укртрансбезпеки було проведено рейдову перевірку транспортного засобу позивача марки Сканія д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт. В ході рейдової перевірки працівниками відповідача здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача, який оформлено довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0046889 від 18.06.2021р., актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0053165 від 18.06.2021р. та Розрахунком плати за проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування №046889 до Акту №0053165 від 18.06.2021р. у розмірі 686.40 євро. За результатами перевірки складено акт від 18.06.2021р. за №265643, яким зафіксовано виявлене під час перевірки порушення п.22.5 Правил дорожнього руху України, а саме перевищення навантаження на здвоєну вісь (24,28 тон замість допустимих 16,00 тон). 01.07.2021р. за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі акту №265643 Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято: постанову №281801 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000, 00 грн. за порушення абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

12.06.2021р. на а/д Н-24 «Благовіщинське-Миколаїв» 212км+840м посадовими особами Південного управління Укртрансбезпеки було проведено рейдову перевірку транспортного засобу позивача марки Сканія д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт. В ході рейдової перевірки працівниками відповідача здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача, який оформлено довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0046958 від 23.06.2021р., актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0053211 від 23.06.2021р. та Розрахунком плати за проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування №046958 до Акту №0053211 від 23.06.2021р. у розмірі 530.40 євро. За результатами перевірки складено акт від 23.06.2021р. за №265989, яким зафіксовано виявлене під час перевірки порушення п.22.5 Правил дорожнього руху України, а саме перевищення навантаження на здвоєну вісь (23,09 тон замість допустимих 16,00 тон). 15.07.2021р. за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі акту №265989 Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято: постанову №281838 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000, 00 грн. за порушення абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 вказаного Положення).

Порядок здійснення органами Укртрансбезпеки державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений Постановою КМУ №1567 від 08.11.2006р. (далі - Порядок).

Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (абз.1 п.4 Порядку).

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених ст.39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абз.2 п.15 Порядку).

Також під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю (абз.6 п.16 Порядку)

Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (П.20 Порядку).

Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (П.25 Порядку).

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (П.27 Порядку).

В інших випадках за результатами розгляду справи про порушення керівник органу державного контролю або його заступник за наявності підстав виносить припис щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт (П.31 Порядку).

Наведеними вище правовими нормами визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за перевезення вантажів автомобільним транспортом, а також порядок здійснення такого контролю.

При цьому, відповідно до ст. 34 Закону «Про автомобільний транспорт» № 2344-III (далі - Закон № 2344-III) автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону № 2344-III визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Абз.16 ч.1 статті 60 Закону № 2344-III, за яким позивача притягнуто до відповідальності, встановлено, що адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується до автомобільних перевізників. Тобто, суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах (стаття 29 Закону України "Про автомобільний транспорт).

Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39, ст. 48 Закону № 2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення пасажирів.

При цьому власником транспортного засобу згідно ст. 1 "Правил дорожнього руху України" є фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи.

Отже, законом визначено відмінність між особою яка володіє майновими правами на транспортний засіб та особою, яка використовує його або безпосередньо, або через водія для здійснення перевезень.

За такого, на переконання суду відповідач під час проведення перевірки повинен був визначити особу, яка була перевізником в спірних правовідносинах та під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт застосувати штраф саме до неї.

Судом з урахуванням письмових доказів встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Сканія д/н НОМЕР_2 власником транспортних засобів є ПП «АТП-3» тобто позивач у цій справі.

В той же час згідно товарно-транспортних накладних №б/н від 11.06.2021р., №б/н від 17.06.2021р., №б/н від 22.06.2021р., які надавалися водіями під час рейдових перевірок посадовим особам відповідача, про що зазначено в Актах перевірки, в графі автомобільний перевізник зазначена інша особа - ПП «АТП-1».

Отже суд приходить до висновку, що відповідач не надав суду належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів, як передбачено ст.ст. 73-77 КАС України що саме позивач був перевізником в спірних правовідносинах.

При цьому не заслуговують на увагу доводи відповідача надані у відзиві про те, що у разі передачі транспортного засобу іншій особі на договірних засадах транспортний засіб має бути перереєстровано, з огляду на наступне.

На момент виникнення спірних правовідносин, діяв Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів,затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок №1388)

Абз.4 п.16 Порядку №1388 визначено, що за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

При цьому вказана норма надає користувачу транспортного засобу право отримати додатковий документ на транспортний засіб, отриманий в користування. А закон зобов`язує власника подати звернення на отримання тимчасового реєстраційного талону, а не перереєстровувати транспортний засіб, виключно за бажанням юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування транспортними засобами.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що у користувача ПП «АТП-1» таке бажання було, але позивач ухилився від подання звернення на отримання тимчасового реєстраційного талону. Звертаємо увагу суду, що у відповідності до ст. 77 КАС України, саме відповідач повинен доводити правомірність прийнятих ним рішень.

При цьому, суд звертає увагу на те, що отримання або не отримання тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб користувачем, жодним чином не пов`язане із використанням транспортного засобу у його господарській діяльності та не підтверджує або не спростовує будь-яких обставин щодо перевезення ним вантажу.

З огляду на викладене вище не заслуговує на увагу посилання відповідача у відзиві на судову практику касаційного суду по справі №804/8740/16, оскільки вона стосується інших правовідносин. По-перше в сфері пасажирських перевезень, а по-друге, Постанова Укртрансбезпеки, яка оскаржувалась в рамках тієї справи була винесена перевізнику (користувачу, а не власнику транспортного засобу як має місце в даному випадку), в т.ч. за відсутність тимчасового реєстраційного талону. Тобто в рамках тієї справи не з`ясовувалося питання хто використовував транспортний засіб під час перевезення пасажирів. Там вирішувалося питання, чи зобов`язаний був користувач транспортного засобу (перевізник) для перевезення пасажирів на маршруті отримати тимчасовий реєстраційний талон. Очевидно, що це не аналогічний спір, а тому вказані правові висновки не можуть використовуватись під час розгляду даної справи.

З матеріалів справи встановлено, що адміністративно-господарські санкції були застосовані до позивача у зв`язку із встановленням факту перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів понад 20 % при перевезенні вантажів без відповідного дозволу, зокрема, встановлено перевантаження на вісь транспортного засобу.

При цьому ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» для здійснення внутрішніх перевезень вантажів визначено наявність наступних документів у перевізника та водія:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Окрім того, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків».

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30) транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 4 Правил № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично - дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879).

Пунктом 3 цього Порядку визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

За змістом пункту 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно із п. 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України (п. 21 Порядку № 879).

Відповідно до складених відповідачем актів про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за Постановами №281759, 281801, 265989 транспортний засіб позивача перевозив щебінь, тобто подільний вантаж.

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху, за порушення якого відповідач притягнув перевізника до відповідальності передбаченої абз.14 ст.60 Закону, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

При цьому абз.16 ч.1 ст. 60 Закону (в редакції до 01.10.2021р., яка діяла на час виникнення спірних правовідносин та на час звернення позивача із позовом до суду), визначалась відповідальність автомобільних перевізників вигляді адімінстративно-господарських штрафів за перевищення встановлених законодавстом габаритно-вагових параметрів понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф в розмірі 2000тис. неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Проте, згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких Законів УКраїни щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю", № 1534-ІХ від 03.06.2021р.. який набрав чиності з 01.10.2021р., абз. 16 ст.60 Закону викладеного в новій редакції.

Так, відповідно до абз.16 ч.1 ст. 60 Закону (в редакції з 01.10.2021р.) встановлено відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу - штраф в розмірі 2000тис. неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Викладене дає підстави для висновку про те, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними:

- перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі;

- перевезення подільного вантажу не допускається взагалі.

При цьому, жодної суперечності між Правилами дорожнього руху та Законом України «Про автомобільний транспорт» немає, а відповідальність перевізника у вигляді адміністративно-господарського штрафу за перевищення законодавстом габартно-вагових норм при перевезенні подільного вантажу, тобто за рух такого тарнспортного засобу, законодавець встановивлише з 01 жовтня 2020 року. До цього законом передбачалася відповідальність перевізника лише за перевезення вантажів з перевищенням вагових парамертів, для яких вимагається отримання дозволу, тобто неподільних вантажів.

Сторонами у справі не заперечується та обставина, що позивач перевозив вантажі, які за своїми характеристиками є подільними, тобто може при завантаженні бути поділена на окремі частки без втрати або пошкодження її властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху заборонено.

Головна мета такої заборони - збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Унаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.

Отже, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що заборона руху транспортних засобів з перевищенням вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу унеможливлює отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Вказану обставину також підтверджують надані позивачем листи уповноважених на погодження та видачу таких дозволів органів: лист Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 06.06.2018р. за №34зі/41/16/01-2018 та лист Служби автомобільних доріг у Миколаївській області від 22.05.2018р. за №1213/04-17.

З огляду на відсутність на законодавчому рівні можливості отримання особою дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, на особу не може бути накладений штраф відповідно до абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ за відсутність такого дозволу.

У такому випадку до перевізника до 01.10.2021р. могла бути застосована відповідальність лише у вигляді у вигляді припису щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт, відповідно до п. 31 Порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскаржувані постанови від 24.06.21р. за №281759, від 01.07.2021р. за №281801, від 15.07.2021р. за №281838 про застосування до ПП «АТП-3» адміністратвно-господарського штрафів за вчинення правопорушення, передбаченого абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», прийняті Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки не можуть вважатись законними та обґрунтованими.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідач під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт повинен був встановити в діях позивача склад правопорушення законодавства про автомобільний транспорт, як законодавчу підставу для притягнення останнього до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу.

Відповідно до ч.1,2 ст. 238 Господарського кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції як адміністративно-господарський штраф (абз.3 ч.1 ст. 239 ГК України).

Згідно ч.1 ст. 241 ГК України, адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

На момент здійснення рейдових перевірок належних позивачу транспортних засобів та винесення відповідачем оскаржуваних Постанов діяли Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року за №30.

Отже, на переконання суду, притягуючи позивача, як перевізника до відповідальності за перевищення вставновлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідач в псотанві про застосування адміністративно-господарського штрафу мав зазначити, яке саме положення Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами було порушено суб`єктом господарювння. Натомість оскаржувана Постанови не містить такого посилання, що також зумовлює протиправність оскаржуваної Постанови.

При цьому суд зважає на вид вантажу, що перевозився позивачем в спірних правовідносинах, а саме сипучий вантаж, який здатен під час руху змінювати розподіл навантажень на вісі транспортного засобу та відносити транспортний засіб до категорії великовагових вже після початку його руху, що унеможливлює отримання дозволу перевізником відповідно до вимог Правил вже під час перевезення вантажу та виключає в його діях будь-яку вину як один із складових елементів правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських правовідносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності перевізника складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 7 лютого 2018 р. по справі № К/9901/3278/17.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що перевізник в даному випадку повинен був закріпити вантаж таким чином, щоб він не рухався, оскільки діючими Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. за №363 (далі - Правила 363), які не розповсюджуються на перевезення великовагових вантажів, але яким передбачено порядок перевезення зокрема сипучих вантажів не визначено такого обов`язку перевізника.

Вантаження, закріплення, укриття, ув`язка вантажу, а також розвантаження автомобіля, зняття кріплень і покриттів виконуються Замовником (п.8.6. Правил 363).

В свою чергу Замовником відповідно до абз.10. гл.1 Правил 363 є вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.

Що стосується доводів позивача про відсутність методики затвердженої суд вважає за необхідне зазначити наступне. Дійсно методики, яка передабчена п.2 Порядку проведення габаритно-вагового контролю, затвердженого Постановою КМУ №879 від 27.06.2007р. досьогодні не затверджено законодавцем, що свідчить про недотримання відповідачем процедури вимірювання (зважування) як складової частини габаритно-вагового контролю, проте позивач не довів яким чином наявність такої методики могла вплинути на достовірність результатів під час проведення такого вимірювання, що не дозволяє суду дійти висновку про протиправність оскаржуваних постанов лише з цих підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладені судом висновки, відповідач не довів правомірності оскаржуваних постанов, що є підставою для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в сумі 2270,00 грн (а. с. 4), що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства "АТП-3" (вул. Київська, 192, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ 135, 01135, ) задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати Постанови Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки:

- №281759 від 24.06.2021р. про застосування до ПП «АТП-3» () адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн.;

- №281801 від 01.07.2021р. про застосування до ПП «АТП-3» () адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн.;

- №281838 від 15.07.2021р. про застосування до ПП «АТП-3» () адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ 135, 01135, ) на користь Приватного підприємства "АТП-3" (вул. Київська, 192, м.Вознесенськ, Миколаївська область, 56500, ) судовий збір в розмірі 2270,00грн., сплачений платіжним дорученням № 257 від 25.08.2021р.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов