Справа № 640/11555/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року м. Київ № 640/11555/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд: визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії з 20.02.2020 з включенням до розрахунку пенсії його заробітної плати за період з 01.07.1998 по 31.12.2019 та страхового стажу до 31.12.2019 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 20.02.2020 перерахунок пенсії з включенням до пенсійних виплат заробітної плати за період з 01.07.1998 по 31.12.2019 та страхового стажу до 31.12.2019 року.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С. від 04.06.2020 року, відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд провадити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач листом від 18.03.2020 № 4239-4295/Ш-02/8-2600/20 неправомірно відмовив йому у перерахунку пенсії з включенням до розрахунку пенсії заробітної плати за період з 01.07.1998 року по 31.12.2019 року та страхового стажу до 31.12.2019 року, що в свою чергу, вплинуло на зменшення розміру його пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві у відзиві на позовну заяву заперечує пороти його задоволення посилаючись на те, що при обчисленні трудового стажу та заробітної плати позивача використовувались документи надані ним та документи, які знаходяться в матеріалах пенсійної справи. Іншого підтвердження дійсності трудової діяльності та заробітної плати позивача у спірний період ним надано не було. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Голо вному управлінні Пенсійного фонду у м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Розмір пенсії Позивача обчислено із заробітної плати за період з 01.01.1986 року по 31.12.1990 року, з 01.07.2000 року по 31.01.2011 року, з 01.06.2012 року по 31.12.2014 року, період з 01.07.1998 року по 31.12.2019 року та стаж позивача до 31.12.2019 відповідачем не було включено до грошового забезпечення, з якого вираховується пенсія.

20.02.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо проведення перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове держав не пенсійне страхування" та врахування до його трудового стажу періоду роботи з 10.01.1998 року по 31.12.2019 року та страхового стажу до 31.12.2019 року.

Листом від 18.03.2020 № 4239-4295/Ш-02/8-2600/20 виконуючий обов`язки начальника головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомив позивача, що підстав для врахування до його пенсійного стажу періоду роботи з 10.01.1998 по 31.12.2019 та страхового стажу до 31.12.2019 не має, оскільки трудовий та страховий стаж нараховані у відповідності з відомостями які надав сам позивач, і які містяться в матеріалах його пенсійної справи.

Вважаючи таку відмову Пенсійного фонду України протиправною, а своє право порушеним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (в редакції на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) передбачено, що мають право на пенсію за віком мають право чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Статтею 62 того ж закону встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, статтями 64 та 65 цього закону визначено, що пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65 - 67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

У разі відсутності відомостей про заробітну плату (виплати, дохід) у системі персоніфікованого обліку подаються документи про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), видані в установленому законодавством порядку.

У разі якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала менший період, ніж передбачено частиною першою цієї статті, середньомісячний заробіток визначається за фактичний період роботи шляхом ділення загальної суми заробітку за цей період на число місяців у ньому.

Згідно приписів ч. 3, 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пункт 18 Порядку деталізує такі дії, а саме, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Судом встановлено, що позивач при зверненні до відповідача з вимогою про проведення перерахунку його пенсії за віком з 20.02.2020 з включенням до розрахунку пенсії заробітної плати за період з 01.07.1998 року по 31.12.2019 року та страхового стажу до 31.12.2019 року, посилався лише на норми діючого в Україні пенсійного законодавства та не надав жодних доказів на підтвердження свого права на включення спірного періоду для розрахунку пенсії, оскільки в трудовій книжці позивача, копія якої міститься в матеріалах справи відсутні інші записи про його трудову діяльність ніж ті, що враховані відповідачем при призначенні та нарахуванні пенсії.

З наведених законодавчих норм вбачається, що саме органи Пенсійного фонду повинні здійснювати дії по підтвердженню трудового стажу позивача, але останнім не було надано будь-яких даних про те, які саме періоди він вважає за необхідне включити до свого трудового стажу до 31.12.2019 року, крім врахованих відповідачем.

Відповідач у своєму листі від 18.03.2020 № 4239-4295/Ш-02/8-2600/20 та у відзиві на позовну заяву роз`яснив позивачу порядок своїх дій під час встановлення періодів трудової діяльності позивача, що були зараховані до його трудового стажу при призначенні пенсії, таким чином, суд дійшов висновку, що при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 20.02.2020 року , позивач не навів достатніх підстав та не надав доказів про конкретні періоди своєї трудової діяльності з 01.07.1998 року по 31.12.2019, що не були враховані відповідачем при призначенні йому пенсії за віком.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Суддя А.С. Мазур