Справа № 308/15252/21
Суддя: Голяна О. В.
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Лецак Н.В., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді адміністративний позов ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 / до Управління патрульної поліції в Закарпатській області/ 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Кошового, 2/, старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області Данила Івана Івановича /88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Кошового, 2/, інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області Волошин Мирослави /88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Кошового, 2/, про визнання дій неправомірними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження по справі, негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

16 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області, старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області Данила І.І., інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області Волошин М. про визнання дій неправомірними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО№4971671 від 31.10.2021 року, закриття провадження по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Посилається на те, що 31.10.2021 року близько 08 год. 40 хв. він, керуючи автомобілем марки «Peugeot 308», державний номер НОМЕР_1 , їхав з смт. Міжгір`я Закарпатської області через с.Н.Ворота в напрямку м. Ужгород. На перехресті перед стаціонарним постом патрульної поліції «Нижні Ворота», виконуючи вимогу знаку «Дати дорогу», зупинився, щоб оцінити безпеку виїзду на головну дорогу (трасу М06 Київ-Чоп). Транспорту на обох смугах головної дороги не було. У зв`язку з тим, що його автомобіль був навантажений і напрямок руху був знизу-вверх, він неспішно почав рух, пересік ліву смугу, подивився направо і побачив, що на величезній швидкості з гірки по правій смузі несеться вантажівка (каміон). Враховуючи дану обставину, щоб не наражати на небезпеку себе і свого 7-річного сина, який перебував у автомобілі, та з метою упередження створення небезпеки зіткнення чи перешкоди для руху водію вантажівки (каміону), він прийняв рішення зупинитися на острівці безпеки біля стаціонарного поста, заборона зупинки на якому прямо не передбачена ПДР, а тоді, пропустивши вантажівку (каміон), продовжив рух далі у напрямку Ужгорода. Очевидцем вказаних подій була працівниця УПП в Закарпатській області, ОСОБА_2 .При цьому звертає увагу суду, що з початку виїзду на головну дорогу та до під`їзду до лінії перетину правої смуги - візуально з обох сторін головної дороги не прослідковувались будь-які транспортні засоби, які б загрожували безпечному завершенню маневру. Враховуючи наведене, зазначає, що його дії щодо зупинки ТЗ на острівці безпеки узгоджувались з ПДР та були викликані крайньою необхідністю упередити створення небезпеки зіткнення з вантажівкою (каміоном) чи перешкоди для її руху, а отже, відсутні будь-які правові підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідач відзиву на позов не надав.

Заяви ( клопотання) учасників справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, 03.12.2021 через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до положень статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Інші процесуальні дії у справі

17 листопада 2021 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області вказаний адміністративний позов залишено без руху.

26 листопада 2021 року на виконання ухвали суду позивачем усунуті недоліки позовної заяви.

29 листопада 2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження, було постановлено проводити розгляд справи з врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій, бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності (стаття 286 КАС), які встановлені параграфом 2 Глави 11 КАС.

Обставини, встановлені судом

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4971671 від 31 жовтня 2021 року позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Виходячи із змісту оскаржуваної постанови, особою, яка її винесла, було встановлено, що 31.10.2021 року о 08 год. 49 хв. водій ОСОБА_1 на автодорозі М 06 Київ-Чоп 717 км. 200 м., керуючи транспортним засобом марки «Peugeot 308», державний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу на перехресті, чим порушив п.15.9 ґ ПДР України.

Оцінка Суду

Виходячи із змісту частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Дані положення кореспондуються в статті 8 Закону України «Про національну поліцію» від 2 липня 2015 року№ 580-VIII.

Так, в даній справі на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення в матеріалах справи наявна лише постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності.

З іншої сторони, в спростування своєї вини ОСОБА_1 в позовній заяві надав заперечувальні пояснення, як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В свою чергу згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, в даних правовідносинах, як зі сторони обвинувачення, так і зі сторони захисту, в підтвердження та спростування винуватості ОСОБА_1 надано дві групи доказів, постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та пояснення особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина п`ята статті 77 КАС).

Далі суд звертає увагу на те, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

На можливість застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення звернув увагу Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 «справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» (пункт 4).

Тому в силу дії вказаного конституційного принципу всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Названі обставини не дають змоги суду однозначно оцінити дії ОСОБА_1 як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вказана постанова підлягає скасуванню.

Проте, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, визнання неправомірними дій старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області Данила І.І., інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області Волошин М.

Так, умовою надання адміністративним судом захисту прав є встановлення їх порушення відповідачем, який перебуває у відповідних публічних правовідносинах із позивачем, проте своїми протиправними рішеннями, діями (бездіяльністю) впливає на його обов`язки, права чи інтереси.

Предметом розгляду у даній справі є постанова інспектора поліції по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про накладення адміністративного стягнення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

За приписами ст.222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема ч.1 ст.122 покладено на органи Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Приписами ч.1 ст.1 ЗУ "Про Національну поліцію" визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ч.1 ст.13 ЗУ "Про Національну поліцію" систему поліції складають центральний орган управління поліцією; територіальні органи поліції.

Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч.1 ст.15 ЗУ "Про Національну поліцію").

Відповідно до ч.1 ст.17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Приписами ч.3 ст.288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Згідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог до старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області Данила І.І., інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області Волошин М. слід відмовити.

Також суд враховує, що адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, в такій ситуації судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому; вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

На вказаний підхід звернув увагу Верховний Суд у пункті 13 постанови від 9 квітня 2020 року по справі №307/234/17 (адміністративне провадження №К/9901/16750/18).

Наведене в своїй сукупності є підставою для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору, згідно ст. 2 Закону України «Про судовий збір», є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду, зокрема, позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 вказала на те, що судовий збір за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з вимогами ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що за подання позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 454,00 грн.

А тому на корить позивача ОСОБА_1 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції сплачений судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

З цих підстав, керуючись статями 1-3, 77, 241-246, 268-271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Аміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4971671 від 31 жовтня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у розмірі 340 гривень - скасувати.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. О.Кошового, 2, .

Відповідач: Данило Іван Іванович , місце роботи: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. О.Кошового, 2 , ;

Відповідач: Волошин Мирослава, місце роботи: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. О.Кошового, 2, .

Повний текст рішення виготовлено 06.12.2021.

Суддя Олена ГОЛЯНА