Справа № 320/1879/21
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2021 року м. Київ № 320/1879/21
Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
до суду звернувся ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код: 22933548, адреса: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача, зменшення розміру пенсії позивачу за рахунок щомісячної виплати протягом 2018 року 50%, протягом 2019 року 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням раніше виплачених сум) з 01 січня 2018 року з урахуванням 100% суми її підвищення визначеного станом на 01 березня 2018 року;

- зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду.

У якості підстави позову позивач зазначив, що відповідачем протиправно не було здійснено перерахунок та виплату пенсії позивачу, за наявності на те законодавчо передбачених підстав.

Ухвалою суду від 03.03.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачеві протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву та інші додаткові документи, що стосуються розгляду даної справи.

05.04.2021 судом отримано відзив на позовну заяву у якому відповідач, заперечуючи проти заявлених позивачем вимог, вказував зокрема на те, що пенсія позивачеві перерахована згідно вимог чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 11.05.1996 Васильківським МВ ГУМВС України в Київській області; пенсіонером, згідно посвідчення № НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 , виданого 26.10.2016 Пенсійним фондом України.

Відповідно до матеріалів справи та викладених у позовній заяві обставин, позивач звільнився з військової служби у статусі особи офіцерського складу, у військовому званні майор, та з 01.12.2008 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області йому призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон №2262-XII).

Позивачем зазначається, що на час його перебування на пенсійному обліку відбулося підвищення грошового забезпечення діючим військовослужбовцям у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018.

За доводами позивача, враховуючи підвищення грошового забезпечення вказаної категорії військовослужбовців, відповідач на підставі частини 4 статті 63 Закону №2262-XII повинен був перерахувати раніше призначену позивачеві пенсію та виплачувати її щомісячно у повному обсязі.

Однак, відповідач керуючись пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103), протягом 2018 року здійснював виплату позивачеві підвищеної пенсії з урахуванням лише 50% від суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018, а протягом 2019 року 75% від цієї суми.

Вказане, за твердженням позивача, є свідченням того, що протягом 2018 та 2019 років виплата позивачеві пенсії здійснювалась не у повному обсязі.

На користь протиправності вищевказаних дій відповідача, позивач посилається, зокрема, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18, залишеного в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 та постановою Верховного Суду від 12.11.2019, яким було визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови №103.

Згідно наявної в матеріалах справи копії запиту адвоката позивача до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 25.01.2021 №25-1/01/2021, останній просив відповідача, зокрема у разі підтвердження помилкового заниження розміру підвищення пенсії позивача здійснити її перерахування з дня фактичного заниження та виплатити пенсію у розмірі 100% суми підвищення за 2018-2019 роки.

Листом від 05.02.2021 №1000-0203-8/12871 у відповідь на запит, відповідач повідомив, що пенсія позивачеві перерахована та виплачується враховуючи норми чинного законодавства, зокрема у відповідності до вимог Постанови №103 та постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 №804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, у тому числі щодо застосування приписів Постанови №103 при перерахунку та виплаті пенсії, позивач вирішив звернутись до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, та вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Відповідно до частини 3 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон №2262-XII) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 18 статті 43 Закону №2262-XII встановлено, що у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Згідно з положеннями статті 63 Закону №2262-XII перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Кабінет Міністрів України 30.08.2017 прийняв постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), якою збільшив розмір грошового забезпечення військовослужбовців. Вказана постанова набрала чинності з 01 березня 2018 року.

Пунктом 2 Постанови № 704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

13.02.2008 постановою Кабінету Міністрів України №45 затверджено проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пунктом 1 якого передбачено, що пенсії, призначені відповідно до Закону №2262-XII (далі Порядок №45), у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), якою було вирішено здійснити перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII, та якою, серед іншого, були внесені зміни до Порядку № 45.

Абзацом 1 пункту 5 Порядку № 45 у редакції Постанови № 103 встановлено, що під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.

Додаток 2 до Порядку № 45 містить форму довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, яку Постановою № 103 викладено в новій редакції, у якій відсутні такі складові грошового забезпечення, як щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення).

Однак, Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 12.12.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, в адміністративній справі № 826/3858/18 визнав протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45.

Оскільки зміни, внесені Постановою № 103, зокрема, до додатку 2 Порядку № 45, у якому визначено форму довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, визнані судом протиправними та нечинними, то з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/3858/18 діє редакція додатку 2 до Порядку № 45, яка діяла до зазначених змін.

При цьому, порядок дій, які здійснюються під час перерахунку пенсії, не змінився.

З матеріалів справи вбачається, що пенсія позивачеві була перерахована відповідачем згідно Постанови №103, у відповідності до наданої Київським обласним військовим комісаріатом довідки від 26.03.2018 №ФК57223 про розмір грошового забезпечення позивача, із виплатою відповідних сум поетапно, починаючи з січня 2018 року у таких розмірах: з 01.01.2018 50% від суми підвищення; з 01.01.2019 по 31.12.2019 75% від суми підвищення; з 01.01.2020 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Так, у силу приписів статті 63 Закону України № 2262-XII, пункту 4 Порядку № 45, позивач отримав право на перерахунок пенсії у травні 2018 року відповідно до Постанови №103. При цьому, КМУ уповноважений визначати порядок проведення такого перерахунку, що й було реалізовано ним у Порядку № 45.

Як вказано вище, встановлюючи порядок виплати пенсії позивачеві у новому розмірі, відповідач керувався пунктом 2 Постанови №103. Зазначена норма передбачає, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 у таких розмірах: з 01.01 .2018 - 50 відсотків; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 відсотків; з 01.01.2020 - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Суд враховує, що у зв`язку із скасуванням пункту 2 Постанови №103 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано.

Відтак, позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у рішенні від 06.08.2019 (справа № 160/3586/19), а також у зразковій справі №160/3586/19.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що право позивача на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії виникло з дати набрання Окружним адміністративним судом міста Києва рішення у справі №826/3858/18, а саме з 05.03.2019, а відтак заявлені позивачем вимоги щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням раніше виплачених сум) з 01.01.2018 з урахуванням 100% суми її підвищення визначеного станом на 01.03.2018 є такими, що підлягають частковому задоволенню.

В той же час, щодо заявленого позивачем клопотання про встановлення судового контролю над виконанням рішення суду, а саме шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду, слід зазначити наступне.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначено статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, за приписами частини першої та другої якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до частини восьмої цієї ж статті судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 1 частини шостої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими у резолютивній частині рішення у разі необхідності вказується про порядок і строк виконання рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої інстанції може під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу. Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинен бути вказаний обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття рішення у справі.

Разом з тим, вказаною нормою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, суд наділений правом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення лише у випадку, коли існують беззаперечні докази нехтування відповідачем вимогам суду.

Однак, за змістом позову відсутні будь-які ґрунтовні пояснення щодо необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в контексті спірних правовідносин даної адміністративної справи.

З огляду на наведене, суд робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, з дня набрання законної сили, у порядку передбаченому статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до частини восьмої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Разом з цим, відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тому, з огляду на наведене, суд звертає увагу позивача на те, що спонукання чи примус відповідача до фактичного виконання рішення можливі, зокрема, в порядку, передбаченому статями 287, 382 та 383 Кодексу адміністративного судочинства України, однак станом на сьогодні, з підстав зазначених вище, у суду відсутні підстави для вжиття заходів судового контролю, передбачених статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже в задоволенні відповідного клопотання позивача належить відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 4 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до копії квитанції від 15.02.2021 №0.0..1 (код квитанції №9223-7536-8067-6890) позивачем за подання даного адміністративного позову було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Таким чином, враховуючи наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, до відшкодування на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у пропорційному відношенні підлягає сума в розмірі 605,33 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255,382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок щомісячної виплати з 05 березня 2019 року.

Зобов`язати Головне Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код: 22933548, адреса: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10), провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з 05.03.2019 з урахуванням 100% суми її підвищення визначеного станом на 01 березня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код: 22933548, адреса: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) судові витрати в сумі 605,33 грн. (шістсот п`ять гривень 33 копійки), сплаченого згідно квитанції від 15.02.2021 №0.0..1 (код квитанції №9223-7536-8067-6890).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 06.12.2021.

Суддя Панченко Н.Д.