Справа № 160/13609/20
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 160/13609/20
Суддя І інстанції Коренев А.О.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Солодкової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Офісу Генерального прокурора від 23 вересня 2020 року №2538ц, що був виданий Генеральним прокурором Венедиктовою І.;

поновити ОСОБА_1 , на адміністративній посаді заступника Генерального прокурора, стягнувши на користь позивача належну заробітну плату за час вимушеного прогулу та допустити судове рішення в цій частині до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність оскарженого наказу, оскільки останнім його було протиправно фактично звільнено з займаної адміністративної посади заступника Генерального прокурора та визначене робоче місце без зазначення посади, котра може бути очевидно нерівнозначною займаній раніше.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. Вказує на відсутність доказів додержання Генеральним прокурором регламентної процедури, а саме пп.1.13-1.15 Регламенту Генеральної прокуратури України при видачі наказу № 84 шц від 18.09.2020 року та як наслідок і оскарженого наказу. Вказує, що за відсутності для цього визначених ст. 41 Закону України «Про прокуратуру» правових підстав, були незаконно припиненні його повноваження , як заступника Генерального прокурора, і його фактично звільнено з адміністративної посади, шляхом проведення та визначення тимчасового робочого місця в одному з департаментів з формальним збереженням назви самої посади. Оскарженим наказом його повноваження, як заступника Генерального прокурора було припинено, у спосіб та у порядку, що не передбачені ст. 41 Закону України «Про прокуратуру», про що свідчить зміст наказу Генерального прокурора № 458 про розподіл обов`язків між керівництвом Офісу Генерального прокурора, котрий було видано у той же день 23.09.2020 року, де з формулюванням «у зв`язку з кадровими змінами», він, як заступник , вже не значився в розподілі обов`язків між заступниками Генерального прокурора участі не приймав, повноваженнями наділений не був, а його обв`язки було передано одному з інших заступників. Матеріали справи не містять доказів додержання відповідачем процедури звільнення або припинення повноважень на адміністративній посаді, що визначені ст. 41 Закону України «Про прокуратуру». Вказує на фактичне звільнення з адміністративної посади, покликаючись на невизначеність правової конструкції оскарженого наказу та його невідповідність змісту наказу, на підставі котрого останній був виданий. Вказує, що у структурі Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, де оскарженим наказом було виз6начено тимчасове робоче місце, відсутня посада заступника Генерального прокурора, що залишилося поза увагою суду.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу Офіс Генерального прокурора просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Офісу Генерального прокурора просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. представник позивача не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Зайнятість представника позивача в іншому судовому засіданні не може бути визнана поважною причиною неявки в судове засідання, враховуючи неодноразові попередні клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 27 березня 2020 року призначений на посаду заступника Генерального прокурора в порядку переведення з прокуратури Житомирської області на підставі наказу Генерального прокурора № 679ц (а.с. 15).

Наказом Офісу Генерального прокурора № 84шц від 18 вересня 2020 року, скорочено в штатному розписі Офісу Генерального прокурора 1 посаду заступника з відповідним фондом заробітної плати, яку зарахувати до резерву Офісу Генерального прокурора; внести відповідні зміни до штатного розписку Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року № 100шц.

Наказом Офісу Генерального прокурора № 2538ц від 23 вересня 2020 року, у зв`язку із ліквідацією наказом Генерального прокурора від 18 вересня 2020 року № 84шц посади заступника Генерального прокурора, яку обіймав ОСОБА_1 , тимчасово визначити йому робоче місце в Департаменті організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідування, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадження Офісу Генерального прокурора, за адресою: вул. Різницька, 13/15.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскарженим наказом Генерального прокурора від 23.09.2020 № 2538ц, позивачу тимчасово визначено робоче місце в Департаменті організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора, який прийнятий в межах і спосіб, визначених законодавством повноважень Генерального прокурора, при цьому, звільнення позивача з адміністративної посади не відбулося, а отже відсутнє порушене право позивача, яке підлягає поновленню в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ (далі-Закон № 1697-VII), Конституцією України та підзаконними актами прийнятими на їх виконання.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1, ч. 9 ст. 39 Закону № 1697-VІІ до адміністративних посад у Генеральній прокуратурі України, регіональних та місцевих прокуратурах (крім посад, зазначених у частині третій цієї статті) відноситься у тому числі посада заступника Генерального прокурора.

Положеннями п. п. 3, 10 ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону № 1697-VІІ визначено, що Генеральний прокурор, зокрема, призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом; виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України. Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (далі - Закон №113-ІХ) (пп. 6 п. 22 розд. II) передбачено, що на адміністративні посади, визначені ч. 1 ст. 39 Закону № 1697-УП, можуть бути призначені прокурори, а також інші особи, які відповідають вимогам, визначеним у ст. 27 Закону № 1697-VІІ. Такі особи з дня призначення на адміністративну посаду набувають статусу прокурора відповідної прокуратури, за винятком випадків, передбачених ч. 10 ст. 39 Закону № 1697-VІІ. Призначення на адміністративні посади, передбачені п. п. 2-6 ч. 1 ст. 39 Закону, здійснюється Генеральним прокурором.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону № 1697-VII звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої п. п. 2-10 ч.1 ст.39 цього Закону здійснюється Генеральним прокурором з таких підстав: подання заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням; переведення на посаду до іншого органу прокуратури (крім адміністративної посади, передбаченої п. п. 1-3 ч. 3 ст. 39 цього Закону; неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, садових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади; наявність заборгованості із сплати аліментів на утримання дитини, сукупний намір якої перевищує суму відповідних платежів за 12 місяців з дня пред`явлення законодавчого документа до примусового виконання.

Частиною 2 ст. 41 Закону № 1697-VII визначено, що повноваження прокурора на Адміністративній посаді припиняються в разі: 1) закінчення строку перебування на адміністративній посаді; 2) звільнення з посади прокурора або припинення повноважень на посаді прокурора.

З метою вдосконалення організації роботи Офісу Генерального прокурора, відповідно до вимог ст. ст. 9, 14 Закону, наказом Генерального прокурора від 18.09.2020 № 84шц внесено зміни до штатного розпису Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом від 21.12.2020 № 100шц, а саме, скорочено в штатному розписі Офісу Генерального прокурора одну посаду заступника Генерального прокурора з відповідним фондом заробітної плати, яку зараховано до резерву Офісу Генерального прокурора.

Стаття 9 Закону України «Про прокуратуру», визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, серед іншого: організовує діяльність органів прокуратури України, у тому числі визначає межі повноважень Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур у частині виконання конституційних функцій; призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом; затверджує акти з питань щодо внутрішньої організації діяльності органів прокуратури, у тому числі щодо електронного документообігу; виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.

Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм суд першої інстанції вірно зазначив, що саме до повноважень Генерального прокурора входить затвердження структури та штатного розпису Офісу Генерального прокурора, що, в свою чергу, є його дискреційними повноваженнями.

Відповідно до пп. 1.13-1.15 Регламенту Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури № 8 від 18.01.2019 року кількісний склад працівників Генеральної прокуратури України визначається кадровим підрозділом, за необхідності у взаємодії з бухгалтерською службою, на підставі пропозицій першого заступника та заступників Генерального прокурора і затверджується наказом Генерального прокурора (п. 1.13 Регламенту).

Підготовка проектів наказів про затвердження або внесення змін до структури та штатної чисельності працівників Генеральної прокуратури України здійснюється кадровим підрозділом за участі підрозділу забезпечення охорони державної таємниці на підставі пропозицій заступника Генерального прокурора Головного військового прокурора, заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, керівників самостійних структурних підрозділів, погоджених першим заступником або заступниками Генерального прокурора відповідно до розподілу обов`язків.

Проекти наказів, що стосуються зміни структури або штатної чисельності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, попередньо погоджуються з Директором Національного антикорупційного бюро України. (п. 1.14 Регламенту).

Кадровий підрозділ невідкладно доводить до відома першого заступника та заступників Генерального прокурора, керівників відповідних самостійних структурних підрозділів та регіональних прокуратур про зміни у структурі органів прокуратури, призначення на адміністративні посади, які здійснюються Генеральним прокурором, а за дорученням Генерального прокурора - також інші накази з кадрових питань (п. 1.15 Регалменту).

Після підписання наказу від 18.09.2020 № 84шц Департаментом кадрової роботи та державної служби його зміст доведено до відома першого заступника та заступників Генерального прокурора, про що свідчать відповідні підписи на звороті наказу (т.1 а.с.211).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання законодавчо визначеного порядку при прийняті наказу від 18.09.2020 № 84шц і доводами апеляційної інстанції вказаних висновків не спростовано.

Спростовуючи доводи позивача про те, що оскарженим наказом Генерального прокурора від 23.09.2020 № 2538ц його фактично звільнено з адміністративної посади та переведено на іншу нерівнозначну посаду суд першої інстанції вірно виходив з того, що правовий механізм звільнення прокурора з адміністративної посади та припинення його повноважень на цій посаді визначено ст. 41 Закону № 1697-VІІ. При цьому наявність підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 цієї статті, для звільнення прокурора з адміністративної посади, встановлюється з дотриманням гарантій особи щодо повідомлень, отримання копій документів, які стали підставою для перевірки, участі у засіданні та залучення представника, надання пояснень, висловлення заперечень, клопотань та відводів, отримання копії відповідного рішення.

В той же час виходячи із змісту оскарженого наказу, вказаний правовий механізм до цих спірних правовідносин не застосовувався, а самого позивача не було звільнено з адміністративної посади заступника Генерального прокурора.

При цьому, як вірно звернув увагу суд першої інстанції позивачем після 23 вересня 2020 року неодноразово подавались заяви про надання відпусток без збереження заробітної плати, на підставі, яких були прийняті накази про надання відповідних відпусток, саме заступнику Генерального прокурора Любовичу А.О. ( том 1 а.с. 128-132).

Крім того на підставі наказу № 87-зц від 18 листопада 2020 року, надана матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати (грошового забезпечення) заступнику Генерального прокурора ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 238-239).

Зазначені обставини свідчать, що ОСОБА_1 і після видання оскарженого наказу займав посаду заступника Генерального прокурора, а норми трудового законодавства та Закону України Закону України «Про прокуратуру» такого поняття як «фактичне звільнення з адміністративної посади» не містять.

Спростовуючи доводи позивача щодо зміни розподілу обов`язків між заступниками Генерального прокурора які свідчать про фактичне припинення його повноважень як заступника Генерального прокурора, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до п. 6-1 ч. 1 ст. 9 Закону № 1697-VII Генеральний прокурор здійснює розподіл обов`язків між першим заступником та заступниками Генерального прокурора. Частиною 2 ст. 9, ст. 17 Закону № 1697-VII визначено, що Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України. Такі акти є обов`язковими до виконання усіма прокурорами.

Крім того наказом Генерального прокурора № 2-дц від 24 лютого 2021 року звільнено заступника Генерального прокурора ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури з 25 лютого 2021 року.

За таких обставин спростовуються доводи апеляційної скарги про фактичне звільнення позивача із адміністративної посади або переміщення на нерівнозначну посаду на підставі оскаржуваного наказу від 23 вересня 2020 року, що свідчить про відсутність порушеного права або законного інтересу позивача у спірних правовідносинах, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є законними, обґрунтованими, підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні, оскільки суд повно, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у рішенні суду першої інстанції повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 25 листопада 2021 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова