Справа № 1540/4486/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 1540/4486/18

Суддя в суді І інстанції Левчук О.А. Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про проходження публічної служби,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Міністерству оборони України, Генеральному штабу Збройних Сил України, Військовій частині НОМЕР_1 , Військовій частині НОМЕР_2 , а саме: визнання протиправним та скасування наказу Міністерства оборони України № 125 КП від 25 липня 2018 року, в частині позбавлення позивача військового звання; визнання протиправним та скасування наказу Головнокомандувача Збройних Сил України № 422 від 03 серпня 2018 року, в частині звільнення позивача у запас із виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України; визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 15 серпня 2018 року № 155 про звільнення позивача в запас і виключення із списків особового складу цієї військової частини та зняття з усіх видів забезпечення; поновлення на посаді командира Військової частини НОМЕР_2 ; стягнення з Військової частини НОМЕР_2 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з 15 серпня 2018 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як у межах спірних правовідносин позивача протиправно позбавлено військового звання та звільнено з військової служби за наслідком виявлення фактів нестачі військового майна.

В даному випадку апелянт вважає, що суб`єктами владних повноважень у межах спірних правовідносин не доведено фактів невиконання апелянтом своїх службових обов`язків, що призвело до нестачі військового майна.

При цьому, апелянт вважає, що в ході проведеного службового розслідування не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між його діями та нестачею військового майна.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що у межах спірних правовідносин порушено процедуру проведення службового розслідування та порядок його притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В свою чергу, Генеральним штабом Збройних Сил України та Міністерством оборони України подано відзиви на отриману апеляційну скаргу у яких зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про залишення без задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин, після проведення службового розслідування, позивача правомірно звільнено з військової служби за наслідком виявлення фактів невиконання ним своїх посадових обов`язків, що завдало тяжких збитків державі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 липня 2018 року начальником Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України доведено до відома Міністра оборони України, що на виконання доручення Міністра оборони України від 11 липня 2018 року № 5322/з/10 робочого групою під головуванням начальника Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України з 13 липня 2018 року проводиться перевірка стану службової діяльності ВЧ НОМЕР_2 .

При цьому, станом на 16 липня 2018 року виявлено наступні порушення стану тилу - виявлено нестачу дизельного палива АРК-Євро 5-Во 200620 кг., дизельного палива диз Л-Євро 5 ВО 1874 кг., дизельного палива зимове З-02-25 1426 кг., автомобільного бензину А92-Євро5-Е5 2457 кг., виявлено надлишок наступних видів паливно-мастильних матеріалі: дизельного палива Л-К5 сорт С надлишок 33812 кг., дизельного палива Євро клас 1 вид 1 надлишок 327 кг., автомобільний бензин А80 надлишок 498 кг., автомобільний бензин А1-95-К5 Євро надлишок 494 кг., автомобільний бензин авіаційне паливо Джетт А 1 надлишок 2620 кг. (а.с. 159-161 т. 1).

В свою чергу, 18 липня 2018 року Міністерством оборони України відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 8 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою КМУ від 26.11.2014 року № 671, та з метою уточнення причин та умов, що сприяли нестачі пально-мастильних матеріалів у Військовій частині НОМЕР_2 та встановлення ступеня вини посадових осіб видано наказ № 345 про призначення службового розслідування (а.с. 157-158 т. 1).

При цьому, 23 липня 2018 року комісією складено акт службового розслідування, за результатами якого комісією запропоновано, зокрема, за неналежне виконання службових обов`язків, визначених вимогами статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, порушенням пунктів 2.3, 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300 та пункту 4.1 обов`язків, визначених у Положенні про 46 Об`єднаний центр забезпечення Тилу Збройних Сил України, затвердженому наказом начальника Тилу Збройних Сил України від 01.03.2018 № 55, начальника 46 Об`єднаного центру забезпечення Тилу Збройних Сил України полковника ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності (а.с. 169-193 т. 1, 78-102 т. 5).

Крім того, 25 липня 2018 року Міністерством оборони України видано наказ № 125Кп, яким, зокрема, за неналежне виконання службових обов`язків, визначених вимогами статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, порушення пунктів 2.3, 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300 та пункту 4.1 обов`язків, визначених у Положенні про 46 Об`єднаний центр забезпечення Тилу Збройних Сил України, затвердженому наказом начальника Тилу Збройних Сил України від 01.03.2018 № 55, начальника 46 Об`єднаного центру забезпечення Тилу Збройних Сил України полковника ОСОБА_1 позбавити військового звання (а.с. 194-198 т. 1, 110-114 т. 5).

Крім того, 03 серпня 2018 року начальником Генерального штабу Збройних Сил України видано наказ № 422 (по особовому складу), яким відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «є» (у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України (а.с. 39 т. 1).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 155 ОСОБА_1 звільнено в запас і виключено із списків особового складу цієї військової частини та знято з усіх видів забезпечення (а.с. 41 т. 1).

Не погодившись із прийнятими наказами позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено висновок про залишення без задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин позивача правомірно позбавлено військового звання, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

При цьому, Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

Згідно преамбули Статуту, він визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно ст. 2 Статуту, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно ст. 68 Статуту, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Згідно ст. 83 Статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно ст. 84 Статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно ст. 85 Статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно ст. 86 Статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно ст. 97 Статуту, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Згідно п. 4.1 положення 46 Об`єднаного центру забезпечення Тилу Збройних Сил України, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 01.03.2018 року № 55 Про затвердження Положення про центри забезпечення, бази та склади військової частини НОМЕР_3 , визначені посадові обов`язки начальника Центру, у тому числі, передбачено, що начальник об`єднаного Центру забезпечення в мирний і воєнний час відповідає, серед іншого, за стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів визначеної номенклатури; за стан фінансового господарства.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 Міністерства оборони України та обіймав посаду командира частини з 22 грудня 2013 року.

При цьому, зі змісту оскаржуваного наказу Міністерства оборони України від 25 липня 2018 року № 125КП, вбачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення військового звання за неналежне виконання службових обов`язків, визначених вимогами статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, порушення пунктів 2.3, 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року № 300 та пункту 4.1 обов`язків, визначених у Положенні про 46 Об`єднаний центр забезпечення Тилу Збройних Сил України, затвердженому наказом начальника Тилу Збройних Сил України від 01 березня 2018 року № 55.

В даному випадку, у межах спірних правовідносин, за наказом Міністра оборони України проведено службове розслідування у ВЧ НОМЕР_2 , яким встановлено, що у липні 2018 року у ВЧ НОМЕР_4 , за наслідком проведеної інвентаризації нафтопродуктів, виявлено нестачу пального, на загальну суму 5 353 974,38 грн.

Крім того, службовим розслідуванням встановлено, що позивач, як командир ВЧ НОМЕР_2 , не виконав обов`язку по збереженню військового майна.

Тому, за наслідком виявлення факту відсутності військового майна, оскаржуваним наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків в частині здійснення керівництва військовим господарством та невжиття заходів для забезпечення надійного збереження матеріальних засобів.

В свою чергу, надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги позивача, а також зібраним матеріалам у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, у ході розгляду даної справи сторонами у справі жодним чином не спростовано виявленого факту нестачі військового майна (пального).

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що проведеною перевіркою, а також у ході розслідування кримінальних провадження за фактом виявлення нестачі військового майна, не встановлено вини позивача у викрадені військового майна.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апелянта у тому, що у межах розгляду даної справи пред`явлено підозри у вчиненні кримінального правопорушення іншим службовим особам ВЧ НОМЕР_2 .

Між тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, предметом спору у даній справі є перевірка наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за неналежний контроль за зберіганням військового майна.

При цьому, колегія суддів зазначає, згідно вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року, у справі, який набрав законну силу, встановлено, що підприємцем ОСОБА_3 04 квітня 2018 року, 13 квітня 2018 року, 20 квітня 2018 року, 27 квітня 2018 року, 10 травня 2018 року, 11 травня 2018 року, 11 червня 2018 року, 14 червня 2018 року, двічі у період з 18 червня 2018 року по 27 червня 2018 року, двічі у період з 02 липня 2018 року по 06 липня 2018 року, вантажними автомобілями з території ВЧ НОМЕР_2 вивезено викрадене військове майно, а саме дизельне пальне ДП-АРК-Євро5-ВО, на загальну суму 7 308 429,00 грн.

Крім того, відповідним вироком встановлено, що автомобілі підприємця після прибуття до КПП ВЧ НОМЕР_2 у денний час, безперешкодно заїжджали на територію військової частини до резервуарів, де зберігалось пальне та відвантажували його в автоцистерну.

В даному випадку, колегія суддів зазначає, що вищевказаним вироком описано хронологію викрадення військового майна (пального) з військової частини позивача.

В свою чергу, досліджуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що вони безпосередньо свідчать про відсутність належного контролю за збереження майна у ВЧ НОМЕР_2 .

При цьому, колегія суддів не приймає доводів позивача про те, що за зберігання пального у військовій частині відповідали спеціально уповноважені посадові особи, так як позивач, як командир військової частини, несе повну відповідальність за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів ввіреної йому військової частини.

Також, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо того, що на час виявлення спірної нестачі паливно-мастильних матеріалів, ОСОБА_1 перебував на лікуванні у військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, оскільки як зазначено вище, розкрадання військового майна мало системний та триваючий характер, а також відбувалось у період безпосереднього знаходження позивача на службі та керування військовою частиною.

В даному випадку, саме зазначені вище факти систематичного розкрадання пального у великих розмірах, які відбувались у денний час за участі підпорядкованих позивачу військовослужбовців, вказують на прямий причинно-наслідковий зв`язок між виявленою бездіяльністю позивача та втратою військового майна.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що вказаний факт викрадення військового майна став можливим під час дії особливого періоду в Україні, а саме в період коли Україна докладає значних зусиль для комплектування та забезпечення військових частин для виконання останніми завдань по захисту своєї незалежності.

В даному випадку, колегія суддів погоджується з твердженнями Міністерства оборони України про те, що в зазначених умовах стан виконання службових обов`язків посадовими особами, в тому числі щодо забезпечення належного зберігання військового майна, є неприпустимим та не може бути терпимим у подальшому.

Тому, в умовах дії особливого періоду, в умовах проведення АТО та ООС на території України, колегія суддів вважає такі факти, як незабезпечення належного зберігання військового майна такими, що підривають боєздатність Збройних сил України, а також знижують боєздатність України в цілому.

Між тим, з аналізу вищевикладених положень нормативно-правових актів, які регулюють порядок проходження військової служби вбачається, що Міністр оборони України є особою, яка користується дисциплінарною владою у повному обсязі Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

При цьому, колегія зазначає, що обрання виду дисциплінарного стягнення є виключно правом командира (вищого командира), який його реалізує в залежності від тяжкості скоєного проступку, наслідків цього проступку, а також з урахуванням особистих якостей особи, яка вчинила проступок.

Тому, враховуючі тяжкість вчинених позивачем проступків, кількість негативних наслідків пов`язаних із завданням матеріальних збитків державі та авторитету Збройних Сил України, колегія суддів вважає пропорційним накладене на нього дисциплінарне стягнення.

З іншого боку, щодо правомірності інших оскаржуваних наказів, виданих після позбавлення позивача військового звання, колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи їх протиправний характер позивач, зокрема, посилався на протиправність оскаржуваного наказу Міністерства про позбавлення його військового звання, а тому судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що такі вимоги є похідними від основних позовних вимог.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у ході проведення спірного службового розслідування не допущено порушень, які спростовують правомірність його висновків.

В свою чергу, щодо порушення прав позивача під час проведення службового розслідування, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що під час проведення службового розслідування позивачем надано пояснення (а.с. 128-132 т. 2), а тому позивач був обізнаний про підстави проведення службового розслідування та використав своє право на надання відповідних пояснень.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач звертався з будь-якими заявами та клопотаннями під час проведення відповідного розслідування для захисту своїх прав.

В свою чергу, ненадання військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, зауважень та пропозицій щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять, не перешкоджає проведенню службового розслідування та, за умови дотримання вимог щодо всебічності, повноти, своєчасності та об`єктивності проведення службового розслідування, притягненню військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, згідно п. 236 Положення «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.

В даному випадку, судом першої інстанції встановлено, що з позивачем дійсно не проведено бесіди перед його звільненням зі служби.

Проте, як вірно зроблено висновок судом першої інстанції, вказане порушення є формальним та не є підставою для поновлення позивача на службі, оскільки на переконання колегії суддів така бесіда має інформаційний характер для військовослужбовця відносно його подальшого статусу та пільг.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, є помилковими посилання апелянта на факт невиплати йому частини грошового забезпечення у день виключення із списків військової частини, так як такі посилання не впливають на правомірність його звільнення зі служби.

В даному випадку, вказані посилання є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення недоотриманих сум грошового забезпечення, а не для скасування оскаржуваного наказу про звільнення зі служби.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оможе бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.