Справа № 161/18604/21
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/365/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Чигринюк В.С.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Відділення поліції № 3 (м. Луцьк) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Тичевського Дмитра Андрійовича, Відділення поліції № 3 (м. Луцьк) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

18.10.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 01.10.2021 року він отримав від ВП № 3 (м. Луцьк) Луцького РУП ГУНП у Волинській області постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 402475 від 26.09.2021 року, складену поліцейським Тичевським Д.А., копія якої була неналежної якості (далі - оскаржувана постанова). Разом з тим, оскаржувану постанову він вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки жодних правопорушень він не вчиняв. Вказує, що 26.09.2021 року він рухався зі сторони смт. Млинова у напрямку м. Луцька за кермом транспортного засобу ВАЗ 21099, де його без наявності для того підстав зупинили працівники поліції. На вимогу останніх він надав для огляду свідоцтво про право власності на транспортний засіб, посвідчення водія та поліс ОСЦВВНТЗ. Натомість, поліцейські причини його зупинки не пояснили та зловживаючи своїми службовими повноваженнями протиправно доставили його в приміщення ВП № 3 (м. Луцьк) Луцького РУП ГУНП у Волинській області. На його переконання, оскаржувана постанова є сфальсифікована, а її винесення спрямоване на виправдання незаконних дій поліцейських, які жодних процесуальних документів відносно нього в його присутності не складали та йому не вручали, з правами та обов`язками не ознайомлювали, розгляд справи про адміністративне правопорушення не проводили, а відтак й будь-яких підписів він не ставив. Свідком даних подій був ОСОБА_2 , який весь цей час знаходився разом з ним. Враховуючи наведене, просить суд поновити йому строк для подання даного позову та скасувати оскаржувану постанову.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.11.2021 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, її розгляд призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання без повідомлення (виклику) сторін.

Копія вищевказаної постанови та позовну заяву з додатками було вручено представнику відповідачів 29.11.2021 року, про що свідчить відповідна розписка, яка міститься в матеріалах справи.

01.12.2021 року від представника відповідача ГУНП у Волинській області надійшов відзив на вищевказаний адміністративний позов ОСОБА_1 . На обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог остання зазначила, що під час здійснення патрулювання екіпажем поліції 26.09.2021 року близько 19:00, було поміщено двох осіб, які мали хитку ходу та ймовірно перебували в стані сп`яніння. Останні сіли у транспортний засіб ВАЗ 21099 та почали рух. Як наслідок, водія даного автомобіля, за кермом якого перебував позивач, було зупинено, встановлено, а також йому було поставлено вимогу пред`явити реєстраційні документи на транспортний засіб, посвідчення водія та поліс ОСЦВВНТЗ. Однак, такої вимоги ОСОБА_1 не виконав. Крім того, співробітниками поліції встановлено, що позивач не пристебнутий ременем безпеки, а тому, з урахуванням усіх обставин, відносно нього було винесено оскаржувану постанову, якою його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. В ході розгляду справи поліцейським було в повній мірі роз`яснено ОСОБА_1 його процесуальні права, а також забезпечене можливість скористатися ними. Копію оскаржуваної постанови позивач отримувати відмовився. Таким чином, вважає винесення оскаржуваної постанови повністю правомірним, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова була направлена позивачу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку та отримана ним 01.10.2021 року.

Зазначене повністю узгоджується з тією обставиною, що оскаржувана постанова не містить підпису ОСОБА_1 про її отримання за наслідками її складення.

В свою чергу, позивач ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з даним позовом 11.10.2021 року, шляхом його надіслання на адресу суду за допомогою засобів поштового зв`язку, тобто протягом встановленого законодавством десятиденного строку на оскарження постанови.

Враховуючи зазначені обставини, суд визнає причини пропуску строку для звернення до суду з даним позовом поважними, та вважає можливим поновити позивачу ОСОБА_1 пропущений ним процесуальний строк.

Судом також встановлено, що 26.09.2021 року поліцейським СРПП ВП № 3 (м. Луцьк) Луцького РУП ГУНП ст. лейтенант поліції Тичевським Д.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серія БАВ № 402475 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 26.09.2021 року о 18 год. 55 хв., в с. Підгайці Луцького р-ну, керував транспортним засобом ВАЗ 20199, д.н.з. НОМЕР_1 , не пристебнувшись ременем безпеки, а також на вимогу працівника поліції не пред`явив документи та поліс ОСЦВВНТЗ, чим порушив вимоги п. п. 2.1 «б», 2.1 «г'», 2.3 «в» ПДР України.

Пунктами 2.1 «б» та 2.1 «г'» ПДР України передбачено, зокрема, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.3 «в» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

У свою чергу, відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції, позивач свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушень з ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП не визнавав, про що свідчить факт подачі до суду даного позову.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, стороною відповідача суду не надано.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається із долученого стороною відповідача відеозапису із нагрудного відеореєстратора поліцейського, на ньому зафіксовано події, які мали місце 26.09.2021 року близько 19:00, в с. Підгайці Луцького р-ну, за участі ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом ВАЗ 20199, д.н.з. НОМЕР_1 .

На даному відеозаписі зафіксовано спілкування працівників поліції з позивачем, в ході якого йому було пред`явлено вимогу про надання для перевірки реєстраційних документів на транспортний засіб, посвідчення водія та полісу ОСЦВВНТЗ, а також повідомлено, що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 , відмовився пред`явити такі документи матеріали відеофіксації не містять.

У своїй Постанові від 13.02.2020 року при розгляді справи № 524/9716/16-а Верховний суд прийшов до висновку, що у постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення.

Даний висновок кореспондується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17 з якої слідує, що відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого статтею частиною другою 122 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. При цьому, безпідставними є доводи скаржника про те, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення лише у випадку фіксації правопорушення здійсненої у автоматичному режимі, оскільки частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Вимоги ж до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, визначені частиною четвертою вказаної статті.

Однак, в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на будь-який доказ, який до неї додається, а також технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеофіксацію інкримінованих ОСОБА_1 правопорушень за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Також, надані стороною відповідача докази, долучені до відзиву на адміністративний позов жодним чином не відображують процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, яка, відповідно до вимог чинного процесуального законодавства, повинна бути проведена із суворим додержанням вимог Закону.

Зокрема, долучені до відзиву письмові пояснення свідків стосуються складення відносно ОСОБА_1 адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП та не мають доказового значення при розгляді даної справи.

В свою чергу, візуальне спостереження за неправомірними діями осіб, яке фіксується шляхом написання відповідних рапортів працівниками органу Національної поліції, може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, яке, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» повинно здійснюватися, в тому числі за допомогою відеотехніки, а також з використанням інформації, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд наголошує, що лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 19.02.2020 року в справі № 204/8036/16-а.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду даної справи обставини, у своїй сукупності, свідчать про необґрунтованість оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП, стороною відповідачів суду не надані, відзив на адміністративний позов та додані до нього докази, не спростовують доводи позивача, то суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованих адміністративних правопорушень.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 454 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені, то з відповідач ГУНП у Волинській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 454 грн.

На підставі ст.ст. 121, 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 402475 від 26.09.2021 року.

Позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Відділення поліції № 3 (м. Луцьк) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Тичевського Дмитра Андрійовича, Відділення поліції № 3 (м. Луцьк) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського СРПП Відділення поліції № 3 (м. Луцьк) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Тичевського Дмитра Андрійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ВАБ № 402475 від 26 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська