Справа № 280/4650/21
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 280/4650/21
Суддя І інстанції Татаринов Д.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району з нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік та за 2021 рік в розмірі меншому, ніж встановлено ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 25.12.1998 року;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) недоплачену суму разової грошової допомоги до 05 травня 2020 2021 роки в розмірі 19710,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч сімсот десять грн. 00 коп.), розраховану відповідно до вимог ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановлено ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020-2021 року як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у розмірі, передбаченому статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-ХІV).

Зобов`язано Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2020-2021 роки як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у розмірі, передбаченому статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-ХІV), у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у розмірі, передбаченому статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та винести рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у розмірі, передбаченому статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду із позовною заявою про зобов`язання Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у розмірі, передбаченому статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»

І іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року сторонами не оскаржується, а тому, з огляду на положення статті 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 27 жовтня 2014 року, є інвалідом 2 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Так, судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що позивачу як учаснику бойових дій виплачено разову грошову допомогу до 05 травня в розмірі: за 2020 рік 3640,00 грн., за 2021 рік 3906,00 грн.

Позивач звертався до відповідача із заявами про донарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020-2021 роки як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи.

Листами Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 07 квітня 2021 року №Н-0476-0 та від 07 травня 2021 року №Н-0590-0 позивач повідомлявся про відсутність підстав для виплати йому допомоги у збільшеному розмірі.

Не погодившись з нарахуванням та виплатою йому щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у розмірі, передбаченому статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-ХІV), у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 визначено, що з 27 лютого 2020 року застосовуються положення статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XIV, а саме: щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком». При цьому, судом першої інстанції було поновлено позивачу строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів переглядаючи рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа:

1) дізналася або 2) повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов`язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення.

Йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 24.02.2021 року у справі №800/30/17 (99901/328/18) зауважила, що вжиття конструкції "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Відповідно до ч.4 ст. 13 Закону №3551 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XIV), щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

При цьому, статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Тобто, позивач, отримавши у 2020 році разову грошову допомогу до 5 травня, знав про розмір виплаченої допомоги, тому до 30 вересня 2019, 2020 року, відповідно, - тобто до закінчення встановленого законом кінцевого строку виплати цієї допомоги, мала обґрунтовані очікування на отримання більшої суми, ніж йому була нарахована та виплачена.

Аналогічна правова позиція щодо застосування наслідків пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом у справах цієї категорії висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 607/7919/17 (К/9901/1172/17) та від 07 березня 2018 року у справі № 664/51/17 (К/9901/30405/18), яка враховуючи положення статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом апеляційної інстанції.

Після спливу граничної дати виплати щорічної разової грошової допомоги у відповідному році, у випадку незгоди із її розміром, у позивача розпочинається відлік процесуального строку звернення до суду із оскарженням розміру такої щорічної разової грошової допомоги.

Тобто не погодившись із розміром виплаченої у 2020 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, позивач до 30 березня 2020 року мав змогу звернутися до суду із адміністративним позовом.

Натомість, позивач звернувся до суду 03 червня 2021 року, тобто поза межами шестимісячного строку, визначеного ч.2 ст.122 КАС України.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як було зазначено вище, поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що пропуск строку звернення до суду з адміністративним позов стався внаслідок смерті доньки позивача та необхідності встановлення його малолітній онуці статусу дитини-сироти і, відповідно, встановлення над нею опікунства позивачем.

Зазначені причини є поважними обставинами пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, позаяк дійсно перешкоджали та ускладнювали своєчасне звернення до суду.

Відтак, суд першої інстанції цілком обґрунтовано поновив позивачу строк звернення до суду із адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у розмірі, передбаченому статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-ХІV), у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомог.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова