Справа № 520/12550/21
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 р. № 520/12550/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Куц Д.Ф.,

представника позивача - Петруніної К.О.,

представника відповідача - Озацької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" (просп. Московський, буд. 299,м. Харків,61089) до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Благовіщенська, буд. 30,м. Харків,61052) про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення - рішення №1 від 22.06.2021 року, відповідно до якого, зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану до відшкодування на рахунок платника податку у сумі 1 400 244,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 25% в сумі 350 061,00 грн. згідно п.123.2 ст. 123 Податкового кодексу України (далі ПК України);

- скасувати податкове повідомлення - рішення №1 від 22.06.2021 року, відповідно до якого зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду о податку на додану вартість за вересень 2020 року в сумі 26 458,00 грн;

- скасувати податкове повідомлення - рішення №1 від 22.06.2021 року, відповідно до якого зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за період з 01.10.217 року по 30.09.2020 року на суму 65 895 848,00грн;

- скасувати податкове повідомлення - рішення №1 від 22.06.2021 року, відповідно до якого встановлено відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 799 561,16 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції, визначені п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України та згідно зі ст. 120-1 ПК України, застосовано штраф в розмірі 50% у у сумі 399780,58 грн;

- скасувати рішення №1 від 22.06.2021 року, відповідно до якого донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі п.3 ч.11 ст. 25 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування" у сумі 40 089,12 та застосовано штрафні (фінансові) санкції відповідно до п.3 ч. 11 ст. 25 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування" у сумі 20044,56 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.06.2021 року №Ю-1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перевірки контролюючим органом та при оформленні її результатів мало місце не дотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки є неправомірними, а оскаржувальні податкові повідомлення-рішення від 22.06.2021 №1, №1, №1, №1, рішення про застосування штрафних санкцій №1, та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю1 прийняті з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для їх скасування.

Відповідач проти позову заперечував, згідно наданого до суду відзиву на позов просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначивши, що оскаржувальні в даній справі податкові повідомлення-рішення №1, №1, №1, №1, рішення про застосування штрафних санкцій №1 від 22.06.2021, та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю1 є законними та обґрунтованими, винесеним відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 р. відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою від 20.09.2021 року клопотання представника позивача задоволено та замінено позивача ДП ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" його правонаступником АТ ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ".

Протокольною ухвалою від 01.11.2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 17.11.21 о 15:00.

Суддя у період з 08.11.2021 по 19.11.2021 знаходився на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 01.12.21.о 15:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено документальну планову виїзну перевірку Державного підприємства "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2017 по 30.09.2020, валютного законодавства за період з 01.10.2017 по 30.09.2020, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2017 по 30.09.2020, іншого законодавства за період з 01.10.2017 по 30.09.2020.

За результатами перевірки було складено акт № 177/35-00-07/00213121 від 26.05.2021р., яким встановлено порушення:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, з урахуванням приписів пп. 14.1.13, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ із змінами та -довненнями, П(С)БО № 15 «Дохід», П(С)БО 9 «Запаси», П(С)БО 11 «Зобов`язання», МСБО № 18 «Дохід», МСБО 37 «Забезпечення, умовні зобов`язання та умовні активи П(С)БО 31 «Фінансові витрати», МСФЗ 23 «Витрати за позиками» завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток всього у сумі 65 895 848 грн.;

- п.188.1 ст.188 з урахуванням п.14.1.13, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 208.2, п. 208.3 ст. 208 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року 2755-VІ із змінами та доповненнями завищено суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на загальну суму 1223891 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) за вересень 2020 року на суму 26 458 грн;

- п.188.1 ст.188, п.201.1. ст.201, п.201.10. ст.201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, зі змінами та доповненнями, п. 15 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» від 31.12.2015 № 1307, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 січня 2016 р. за №137/28267 із змінами та доповненнями, не виписано та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на безоплатно надані послуги гарантійного ремонту на загальну суму 5 490 982 грн., ПДВ на суму 1 098 197 грн;

- пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ, а саме: несвоєчасна сплата податку на доходи фізичних осіб за липень 2020 р. у сумі 3452304,30 грн., несплата податку на доходи фізичних осіб за серпень 2020 року у сумі 5886850,91 грн;

- пп.1.4 п.16 1 підр.10 ХХ, пп. 168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ, а саме: несвоєчасна сплата військового збору за липень 2020 року у сумі 288269,96 грн, несплата військового збору за серпень 2020 року у сумі 491865,70 грн;

- п.1 ст.4, п. 2 ст. 6, пп. 1 п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ (зі змінами і доповненнями), що призвело до заниження єдиного внеску на загальну суму 40089,12 грн., у т.ч. за жовтень 2018 - 6628,27 грн., за листопад 2018 - 6758,40 грн., за грудень 2018 - 6938,36 грн., за травень 2019-8815,54 грн., за липень 2019- 10948,55 грн.

На підставі акту № 177/35-00-07/00213121 від 26.05.2021 відповідачем були прийнятті податкові повідомлення - рішення:

- №1 від 22.06.2021 року, відповідно до якого, зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану до відшкодування на рахунок платника податку у сумі 1 400 244,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 25% в сумі 350 061,00 грн. згідно п.123.2 ст. 123 Податкового кодексу України (далі ПК України);

- №1 від 22.06.2021 року, відповідно до якого зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду о податку на додану вартість за вересень 2020 року в сумі 26 458,00 грн;

- №1 від 22.06.2021 року, відповідно до якого зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за період з 01.10.217 року по 30.09.2020 року на суму 65 895 848,00грн;

Також відповідачем винесено рішення про застосування штрафних санкцій №1 від 22.06.2021 та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю1.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду із даним позовом..

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

З вказаного акту перевірки вбачається, що підставою для частини зафіксованих порушень слугував висновок податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Щодо правомірності формування витрат та податкового кредиту у податковій звітності АТ «Завод «Електроважмаш» по взаємовідносинам з ТОВ «Надія» та НВФ «Промкомплект» ТОВ.

Зокрема порушення визначенні на підставі аналізу взаємовідносин із вказаними контрагентами визначені у податкових повідомленнях - рішеннях №1, №01 та №1 від 22.06.2021 року.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ДП "Завод "Електроважмаш" та ТОВ "Надія" 23.03.2020 року було укладено договір №238-18/785 на поставку плівки на суму 75 600,00 грн. в тому числі ПДВ 12 600,00 грн.

На виконання даного договору 30.03.2021 року за накладною №11 ТОВ "Надія" здійснило поставку вказану в договорі. Поставка була прийнята на ДП "Завод "Електроважмаш" за прибутковим ордером №51 від 30.03.2020 року. На підтвердження фактичного постачання товару надано товарно-транспортну накладну №11 від 30.03.2020 року та сформовану в єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладу №12 від 30.03.2020 року.

Також, між ДП "Завод "Електроважмаш" та ТОВ "Надія" 06.02.2018 року було укладено договір №238-18/21 на поставку продукції на суму 336 486,00 грн. в тому числі ПДВ 56 081,00 грн.

На виконання даного договору було здійснено декілька поставок, зокрема: за накладними №3 від 06.03.2018, № 38 від 28.03.2018, № 20 від 14.05.2018, № 17 від 21.05.2018, №7 від 18.07.2018, №8 від 24.07.2018, № 6 від 19.09.2018, № 1 від 02.10.2018, №9 від 2012.2018 ТОВ "Надія" здійснило поставку вказану в договорі. Поставка була прийнята на ДП "Завод "Електроважмаш" за прибутковими ордерами №6 від 06.03.2018, № 7 від 28.03.2018, № 24 від 14.05.2018, №40 від 21.05.2018, № 57 від 18.07.2018, №72 від 24.07.2018, №56 від 19.09.2018, № 8 від 03.10.2018, №61 від 20.12.2018. Постачання товару підтверджується товарно-транспортними накладними, які містять в матеріалах справи. На виконання договору, також сформовані податкові накладні № 4 від 06.03.2018, № 21 від 28.03.2018, № 8 від 14.05.2018, № 13 від 21.05.2018, № 6 від 18.07.2018, № 8 від 24.07.2018, № 9 від 19.09.2018, № 1 від 02.10.2018, № 12 від 20.12.2018. Оплата за поставлену продукцію підтверджується платіжними дорученнями.

Також, між ДП "Завод "Електроважмаш" та ТОВ "Надія" 21.03.2019 року було укладено договір №238-18/460 на поставку продукції на суму 353 414,40 грн. в тому числі ПДВ 58 902,40 грн.

На виконання даного договору було здійснено декілька поставок, зокрема: за накладними №7 від 26.03.2019, №7 від 17.04.2019, №7 від 23.05.2019, №1 від 03.07.2019, №7 від 23.07.2019, №1 від 05.08.2019, №1 від 03.10.2019, №6 від 27.11.2019, №5 від 20.02.2020 ТОВ "Надія" здійснило поставку вказану в договорі. Поставка була прийнята на ДП "Завод "Електроважмаш" за прибутковими ордерами №61 від 26.03.2019, №68 від 17.04.2019, №66 від 23.05.2019, №9 від 03.07.2019, №66 від 23.07.2019, №9 від 05.08.2019, №77 від 03.10.2019, №71 від 27.11.2019, № 29 від 20.02.2020. Постачання товару підтверджується товарно-транспортними накладними, які містять в матеріалах справи. На виконання договору, також сформовані податкові накладні № 8 від 26.03.2019, №7 від 17.04.2019, №8 від 23.05.2019, №2 від 03.07.2019, від 23.07.2019, № 1 від 05.08.2019, №1 від 03.10.2019, №6 від 27.11.2019, №6 від 20.02.2020. Оплата за поставлену продукцію підтверджується платіжними дорученнями.

Також, між ДП "Завод "Електроважмаш" та "НВФ "Промкомплект" ТОВ 07.10.2019 року було укладено договір №238-03/679-ВК на поставку продукції на суму 2 209 350,00 грн. в тому числі ПДВ 368 225,00 грн.

На виконання вказаного договору було здійснено декілька поставок, що підтверджується прибутковими ордерами № 336 від 06.11.2019, № 379 від 27.11.2019, №387 від 05.12.2019, №1 від 23.01.2020, № 17 від 11.03.2020, № 96 від 20.05.2020, №129 від 05.08.2020, накладними № 253 від 06.11.2019, №266 від 27.11.2019, №278 від 05.12.2019, №8 від 23.01.2020, №33 від 11.03.2020, № 69 від 20.05.2020, № 21 від 04.08.2020, податковими накладними №4 від 06.11.2019, №18 від 27.11.2019, №5 від 05.12.2019, №7 від 23.01.2020, №3 від 11.03.2020, №6 від 20.05.2020, №2 від 04.08.2020. Постачання товару підтверджується товарно-транспортними накладними, які містять в матеріалах справи. Оплата за поставлену продукцію підтверджується платіжними дорученнями.

Матеріалами справи підтверджено, що між ДП "Завод "Електроважмаш" та "НВФ "Промкомплект" ТОВ 15.08.2018 року було підписано договірний лист вих.№200-06-03/1416 на підставі якого 27.08.2018 року відбулась поставка продукції. Така обставина підтверджується прибутковим ордером №203 від 27.08.2018 року, видатковою накладною №174 від 27.08.2018 року та податковою накладною №26 від 27.08.2018 року. Оплата за поставлену продукцію була здійснена 05.11.2018 року за платіжним дорученням №51156 на суму 2 952,00 грн.

Також, між ДП "Завод "Електроважмаш" та "НВФ "Промкомплект" ТОВ 17.10.2019 року було підписано договірний лист вих.№200-06-03/371 на підставі якого 24.10.2019 року відбулась поставка продукції. Така обставина підтверджується прибутковим ордером №324 від 24.10.2019 року, видатковою накладною №243 від 23.10.2019 року та податковою накладною №17 від 23.10.2019 року. Оплата за поставлену продукцію була здійснена 10.03.2020 року за платіжним дорученням №58778 на суму 2856 грн.

По суті позовних вимог суд зазначає, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митногокордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг визначає стаття 188 Податкового кодексу України.

Так, пункт 188.1 зазначеної статті встановлює, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг); б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (в редакції згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду).

Відповідно до абз. г п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу вимог чи не підтвджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Як підтверджено матеріалами справи, правочини укладені між позивачем та його контрагентами виконано кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Оцінивши зазначені правочини за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що спірні правочини укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті.

Отже, дані первинні документи визнаються судом належним та допустимим доказом наявності між позивачем та контрагентами позивача факту вчинення правочинів в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України. Суд також зазначає, що згідно ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів повернення коштів до контрагентів позивача після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов`язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару (послуг) визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій.

Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

В акті перевірки контролюючим органом не заперечується проти правильності та повноти оформлення первинних документів, які складалися позивачем та його контрагентами.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за правочинами, укладеними з контрагентами іншого результату, ніж поставки товару та отримання прибутку.

Таким чином, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди позивача є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків. А відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач та ТОВ "Надія", НВФ "Промкомплект" ТОВ належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагента позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів контрагентів позивача, та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Також, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Контролюючим органом не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що позивачу було відомо про порушення його контрагента або, що метою здійснення господарських операцій було одержання необґрунтованої вигоди чи здійснення нікчемного правочину.

Щодо позиції контролюючого органу з приводу неможливості достовірного встановлення руху товару по всьому ланцюгу постачання контрагентів позивача, то суд звертає увагу, що порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Також, норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 27.03.2018 року по справі №816/809/17 (адміністративне провадження №К/9901/1349/17).

Судом також не приймається до уваги позиція контролюючого органу про відсутність/незначну кількість у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки, що на думку відповідача, свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, статті 73 та 74 Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальному провадженню, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем не подано до суду обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Згідно пункту 36.5 статті 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.

При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Законом не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах з підстав викладених відповідачем, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг). Окрім того порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду з прав людини, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що господарські операції позивача мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документам, а тому позовні вимоги в частині правомірності формування витрат та податкового кредиту позивачем по взаємовідносинам з ТОВ «Надія» та НВФ «Промкомплект» ТОВ слід задовольнити в повному обсязі.

Стосовно інших порушень встановлених актом перевірки № 177/32-00-07/00213121 від 26.05.2021, а саме завищення позивачем фінансових витрат за період з 01.10.2017 по 30.09.2020 на суму фінансових витрат, які підлягають включенню до собівартості кваліфікаційного активу у сумі 65 135 081 грн.

Перевіркою встановлено завищення ДП «Завод «Електроважмаш» фінансових витрат за період з 01.10.2017 по 30.09.2020 на суму фінансових витрат, які підлягають включенню до собівартості кваліфікаційного активу у сумі 65 135 081 грн.

У відповідності до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати», затвердженого наказом Міністерства України від 28.04.2006 р. № 415 (зі змінами) та Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку фінансових витрат, затверджених Наказом Міністерства фінансів України 01.11.2010 р. № 1300 витрати визнаються витрати того звітного періоду за який вони були нараховані, крім витрат, які капіталізуються. Капіталізація фінансових витрат застосовується лише до суми тих фінансових витрат, яких можна було б уникнути, якби не здійснювались витрати на створення кваліфікаційного активу.

Кваліфікаційний актив - актив, який обов`язково потребує суттєвого часу для його створення. До собівартості кваліфікаційного активу включається сума фінансових витрат підприємства, обчислена з урахуванням витрат на створення кваліфікаційного активу та процентних ставок за позиками.

Капіталізація фінансових витрат здійснюється тільки протягом періоду створення кваліфікаційного активу.

Некваліфікаційні активи - це активи, які готові для використання із запланованою метою або продажу, а саме: активи придбані для продажу, готова продукція, сировина, матеріали, конструкції тощо, придбані для використання у виробництві продукції (робіт, послуг) та в іншій операційній діяльності.

За період 2012-2015 р.р. підприємством були отримані позикові кошти за кредитними договорами з АТ «Укрсіббанк», ПАТ «Банк Юнісон», АТ «Сбербанк Росії» з ціллю поповнення обігових коштів для здійснення господарської діяльності.

Враховуючи сферу застосування Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 23 «Витрати за позиками»: «Від суб`єкта господарювання не вимагається застосувати цей Стандарт до витрат за позиками, що безпосередньо відносяться до придбання, будівництва або виробництва запасів, які виробляються або іншим чином регулярно виготовляються у великій кількості».

Таким чином висновки акту перевірки ДП «Завод «Електроважмаш» щодо завищення Підприємством фінансових витрат за період з 01.10.2017 по 30.09.2020 на суму фінансових витрат, які підлягають включенню до собівартості кваліфікаційного активу у сумі 65 135 081 грн. є необґрунтованими.

Враховуючи вимоги МСБО 23, П(С)БО 31 нараховані відсотки за користування кредитними коштами не можуть входити до собівартості кваліфікаційного активу та бути капіталізовані, так як критерії визнання кваліфікаційного активу не відповідають стандартам.

Щодо відповідності гарантійного супроводження продукції виробництва ДП «Завод «Електроважмаш» операціям з безоплатної передачі товарів/послуг згідно п. 185.1 ст. 185 ПКУ.

Відповідно до Листа ДФСУ від 18.07.2017 р. № 1262/6/99-99-15-03-02-15/ІПК якщо вартість використаних ТМЦ і наданих послуг при проведенні гарантійного ремонту включається у вартість оподаткованих операцій постачання і компенсується споживачами, збільшуючи базу обкладання ПДВ, то їх передача не розглядається як окрема операція з постачання. Інакше безкоштовна передача ТМЦ і послуг не потребує нарахування ПДВ виходячи із мінімальної бази за п.188.1 ПК України.

Вартість гарантійного ремонту включається у вартість самого товару, хоча окремо ніде не виділяється. Такі умови постачання цього товару.

Таким чином, якщо вартість «безкоштовно» переданих ТМЦ і наданих послуг включається до складу вартості оподатковуваних операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг і компенсується їх споживачами, збільшуючи при цьому базу обкладення ПДВ, то ці товари і послуги вважаються використаними в оподатковуваних операціях. Відповідно, така операція не розглядається як самостійне постачання і не підлягає обкладенню ПДВ.

Жодних окремих податкових зобов`язань бути не може. Адже об`єктом обкладення ПДВ є постачання товарів у власність покупця. І в такому випадку оподатковуване постачання відбулося при продажу товару, що вийшов з ладу протягом гарантійного строку. Саме із цього постачання виробник (продавець) уже сплатив свої ПДВ-зобов`язання. У свою чергу, «безкоштовний» гарантійний ремонт разом з його «матеріальною складовою» - частина виконання зобов`язань за договором постачання, узятих на себе продавцем відповідно до чинного законодавства. При цьому про жодні окремі договірні зобов`язання з надання ремонтних послуг або продажу запчастин, використаних при ремонті не йдеться. А отже, і нараховувати ПДВ-зобов`язання немає жодної необхідності.

Таким чином з висновками акту перевірки Підприємства щодо відповідності гарантійного супроводження продукції виробництва ДП «Завод «Електроважмаш» операціям з безоплатної передачі товарів/послуг згідно п. 185.1 ст. 185 ПКУ є необґрунтованими.

Передача/надання зазначених товарів/послуг не може розглядається як окрема операція з постачання (в т.ч. з безоплатної поставки) товарів / послуг, які є об`єктом оподаткування ПДВ згідно з п. 188.1 ПКУ та нарахування податку на додану вартість у сумі 1 098 196,32 грн. є неправомірним.

Щодо заниження нарахування та сплати єдиного соціального внеску.

Перевіркою встановлено заниження нарахування єдиного внеску по послугам, наданим Підприємству ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на суму 40 089,12 грн.

В акті зазначається, що за укладеним договором про надання послуг від 11.10.2018р. №254/2-28/18 ФОП ОСОБА_1 надавав послуги, які не відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Основними видами діяльності ФОП ОСОБА_1 є: 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами (основний); 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.

Згідно з ч. 1 ст. 19, ст. 43 і 44 ГКУ суб`єкт господарювання може здійснювати будь-які види підприємницької діяльності, окрім заборонених законом. Головне призначення кодів КВЕД - визначення і кодування основних і другорядних видів економічної діяльності юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців. А сам код КВЕД - це статистичний інструмент для впорядкування економічної інформації. Код КВЕД не створює прав чи обов`язків для підприємств і організацій і не спричинює жодних правових наслідків.

Отже, наявність кодів КВЕД певного виду діяльності у ЄДР не змушує суб`єкта господарювання займатися саме цим видом діяльності.

Крім того послуги надані ФОП ОСОБА_1 не підлягають ліцензуванню.

Відповідно до п.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема фізичні особи, які працюють на умовах, передбачених законодавством, цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеною з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців).

На підставі невідповідності зазначених у договорі видів діяльності видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_1 доходи отримані за даним договором є базою нарахування єдиного внеску у розмірі 40 089,12 грн.

ФОП ОСОБА_1 є платником податку на загальних умовах та платником податку на додану вартість згідно Податкового Кодексу України. Згідно п.177.1, 177.2 ст 177 Доходи фізичних осіб - підприємців, отриманих протягом року від впровадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною п.167.1 ст.167 ПКУ, а об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 сплачує, незалежно від видів діяльності, податок з доходів фізичних осіб (за ставкою 18%), військовий збір (за ставкою 1,5%), єдиний соціальний внесок (за ставкою 21%), базою для нарахування яких є чистий дохід. Таке положення підтверджується п.10.1 договору, де зазначено, що як Виконавець так і Замовник за договором є платниками є платниками податків на загальних умовах.

Таким чином висновки акту перевірки ДП «Завод «Електроважмаш» щодо заниження нарахування та сплати єдиного соціального внеску є необґрунтованими.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" правомірні, документально підтверджені, та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного податкового законодавства, отже підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Акціонерного товариства "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" (просп. Московський, буд. 299,м. Харків,61089) до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Благовіщенська, буд. 30,м. Харків,61052) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №1 від 22.06.2021 року.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №1 від 22.06.2021 року.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №1 від 22.06.2021 року.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №1 від 22.06.2021 року.

Скасувати рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №1 від 22.06.2021 року.

Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 22.06.2021 року №Ю-1.

Стягнути на користь Акціонерного товариства "ЗАВОД "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" (просп. Московський, буд. 299,м. Харків,61089, ) за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Благовіщенська, буд. 30,м. Харків,61052, ) судовий збір у розмірі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06.12.2021.

Суддя О.М.Тітов