Справа № 480/9592/21
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2021 року Справа № 480/9592/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/9592/21
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати позивачу в подвійному розмірі при обчисленні страхового стажу період роботи з 10.08.1989 року по 20.08.1990 року на посаді лікаря - інтерна в Сумському обласному психоневрологічному диспансері та з 21.08.1990 року по 28.05.2021 року на посаді лікаря - психіатра поліклінічного відділення Путивльської районної лікарні (на сьогодні КНП Путивльська міська лікарня Путивльської міської ради),
- здійснити перерахунок пенсії з дати набуття права на пенсію за віком та зобов`язати сплатити грошову допомогу у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в липні 2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ зі змінами, період роботи на посаді лікаря - психіатра з 10.08.1989 року по 28.05.2021 року.
Відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ зі змінами, передбачається, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Однак 06.08.2021 року отримав лист Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у зарахуванні до страхового стажу у подвійному розмірі вказаного вище періоду роботи, відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ зі змінами.
Також у листі вказано, що у наданій довідці від 04.11.2020 № 01-17/26/1831, виданій КУ СОР Обласний наркологічний диспансер не зазначено, чи перебував позивач у відпустках без збереження заробітної плати період з 10.08.1989 по 20.08.1990.
Крім того, ГУ ПФУ в Сумській області зазначив, що згідно із записами трудової книжки позивач з 21.08.1990 працює лікарем психіатром Путивльської районної лікарні. Для зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ згідно із записами трудової книжки, підстави відсутні, оскільки районна лікарня не відноситься до закладів з надання психіатричної допомоги.
Позивач не погодився з відмовою пенсійного органу, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Ухвалою суду від 27.09.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк для надання відзиву на позовну заяву.
Відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі 06.10.2021 (а.с. 39), надав відзив на позов.
В обґрунтування відзиву, зазначив, що відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ зі змінами, передбачається, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Проте, у довідці від 04.11.2020 № 01-17/26/1831, виданій КУ СОР Обласний наркологічний диспансер не зазначено, чи перебував позивач у відпустках без збереження заробітної плати період з 10.08.1989 по 20.08.1990.
Крім того, ГУ ПФУ в Сумській області зазначив, що згідно із записами трудової книжки позивач з 21.08.1990 працює лікарем психіатром Путивльської районної лікарні. Для зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ згідно із записами трудової книжки, підстави відсутні, оскільки районна лікарня не відноситься до закладів з надання психіатричної допомоги.
Отже, вважає дії щодо відмови у зарахуванні до подвійного розміру спірного стажу правомірними, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді лікаря-психіатра поліклінічного відділення з 21.08.1990 р. по теперішній час, що підтверджується записами у його трудовій книжці та довідкою від 01.09.2021 Комунального некомерційного підприємства "Путивльська міська лікарня" Путивльської міської ради (а. с. 14, 15-17).
23.06.2021 ОСОБА_1 через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України було подано анкету застрахованої особи для внесення даних до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування для автоматичного призначення пенсії.
06.08.2021 ОСОБА_1 отримав лист Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у зарахуванні до страхового стажу у подвійному розмірі період роботи з 10.08.1989 по 20.08.1990 (а.с. 9).
В обґрунтування відмови відповідачем зазначено, що відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Разом з тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства праці та соціальної політики України, періоди відпусток без збереження заробітної плати працівникам, які працюють в пільгових умовах, можуть бути зараховані до пільгового стажу не більше 1 місяця в календарному році.
У наданій довідці від 04.11.2020 № 01-17/26/1831, виданій КУ СОР Обласний наркологічний диспансер не зазначено, чи перебував позивач у відпустках без збереження заробітної платну період з 10.08.1989 по 20.08.1990.
Згідно із записами трудової книжки, з 21.08.1990 позивач працює лікарем психіатром Путивльської районної лікарні. Для зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ згідно із записами трудової книжки, підстави відсутні, оскільки районна лікарня не відноситься до закладів з надання психіатричної допомоги (а.с.9).
Не погодившись із наведеним листом позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СПІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
Психіатрична допомога - це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.
Таким чином, суд зазначає, що стаття 60 Закону № 1788 як і Закон № 1788 не містять визначення «заклад з надання психіатричної допомоги». Визначення поняття «заклад з надання психіатричної допомоги» міститься у статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» де встановлено, що це є, зокрема кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги та не встановлено вимог щодо наявності статусу «відокремленого структурного підрозділу».
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» професійні права, обов`язки лікаря-психіатра, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, у тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, при наданні психіатричної допомоги встановлюються Основами законодавства України про охорону здоров`я, цим Законом та іншими законами. Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці.
Пунктом 2 Інструкції «Про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 2002 року № 12, передбачено, що обов`язковий попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у державних та комунальних психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети (далі психоневрологічні заклади), та надають психіатричну допомогу за місцем проживання громадян.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 11.12.2018 у справі № 310/385/17.
Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Так, судом встановлено що в період з 10.08.1989 по 20.08.1990 позивач проходив інтернатуру в Сумському облдиспансері, що підтверджується записом в трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с.16).
В період з 21.08.1991 по 28.05.2021 року працював на посаді лікаря - психіатра поліклінічного відділення Путивльської районної лікарні (КНП Путивльська міська лікарня Путивльської міської ради).
Стаж роботи позивача в даний період було зараховано до загального стажу в одинарному розмірі, що підтверджується протоколом призначення пенсії від 05.07.2021 року.
Згідно пункту 2 розділу XV прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СПІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує дію статті 60 Закону № 1788 та не зупиняє її дію.
Згідно ст. 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону № 1788 застосовуються у частині визначення права на пенсію за вислугу років.
Таким чином, оцінюючи дії відповідача щодо не врахування періоду роботи з 10.08.1989 року по 20.08.1990 року на посаді лікаря - інтерна в Сумському обласному психоневрологічному диспансері та з 21.08.1990 року по 28.05.2021 року на посаді лікаря - психіатра поліклінічного відділення Путивльської районної лікарні (КНП Путивльська міська лікарня Путивльської міської ради) у подвійному розмірі відповідно до положень статті 60 Закону 1788 за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що відповідач діяв протиправно, не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, встановлений законами України, а тому позовні вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 в подвійному розмірі при обчисленні страхового стажу період роботи з 10.08.1989 року по 20.08.1990 року на посаді лікаря - інтерна в Сумському обласному психоневрологічному диспансері та з 21.08.1990 року по 28.05.2021 року на посаді лікаря - психіатра поліклінічного відділення Путивльської районної лікарні (КНП Путивльська міська лікарня Путивльської міської ради) належить задовольнити.
Враховуючи надані довідки, які уточнюють характер роботи позивача та трудову книжку позивача, суд приходить до висновку, що стаж роботи позивача період роботи з 10.08.1989 року по 20.08.1990 року на посаді лікаря - інтерна в Сумському обласному психоневрологічному диспансері та з 21.08.1990 року по 28.05.2021 року на посаді лікаря - психіатра поліклінічного відділення Путивльської районної лікарні (КНП Путивльська міська лікарня Путивльської міської ради) має бути зарахований у подвійному розмірі, відповідно пенсія позивача повинна бути перерахована з дати її призначення, а саме з 29.05.2021 року.
Надаючи оцінку доводам відповідача про неможливість зарахування до спеціального стажу спірних періодів у зв`язку з відсутністю документів про наявність відпусток без збереження заробітної плати, суд виходить з наступного.
Згідно із пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, відповідач мав право при розгляді заяви про призначення пенсії робити відповідні запити до підприємств, установ та організацій з вимогою надати необхідні документи для підтвердження спеціального стажу позивача, у разі виникнення сумнівів, що зроблено не було і свідчить про неналежний розгляд заяви позивача про призначення пенсії .
Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області сплатити грошову допомогу у розмірі десяти мінімальних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд дійшов висновку про відмову у зазначеній вимозі з огляду на таке.
Згідно з п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Отже, суд приходить висновку, що право на отримання наведеної грошової допомоги позивач набуде лише після призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", проте, оскільки пенсія за вислугу років позивачу призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому у позивача відсутнє право на отримання такої грошової допомоги.
За таких обставин, зазначена позовна вимога є передчасною та не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 908,00 грн. судового збору, сплаченого згідно з квитанцією від 17.09.2021 р. (а.с. 6).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 в подвійному розмірі при обчисленні страхового стажу періоди роботи: з 10.08.1989 року по 20.08.1990 року на посаді лікаря - інтерна в Сумському обласному психоневрологічному диспансері; з 21.08.1990 року по 28.05.2021 року на посаді лікаря - психіатра поліклінічного відділення Путивльської районної лікарні (КНП Путивльська міська лікарня Путивльської міської ради) та здійснити перерахунок пенсії з 29.05.2021 з урахуванням висновків суду.
В задоволенні інших позовних вимог-відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук