Справа № 480/7408/21
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 року Справа № 480/7408/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/7408/21 за позовом ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області) про:

- визнання протиправними дій щодо не нарахування та невиплати грошової (матеріальної) допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити неотриману суму грошової (матеріальної) допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 28.10.2014 по 24.05.2021 у порядку та розмірах, передбачених Законом України «Про державну службу»;

- стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати за період з 28.10.2014 по 24.05.2021 у розмірі 125 151, 30 грн.,

У С Т А Н О В И В:

І. Позиція позивача

Наказом № 320-о від 27.10.2014, ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника ГУ ПФУ в Сумській області відповідно до пункту 72 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2021 по справі № 818/2941/14 згаданий наказ про звільнення скасовано, позивача поновлено на посаді, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 532 008, 00 грн.

Після виконання вказаного рішення суду в частині виплати середнього заробітку, 24.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою, у якій просив виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період з 28.10.2014 по 24.05.2021 у розмірі середньомісячної заробітної плати за кожен рік вказаного періоду. Також, 07.07.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

За результатами розгляду зазначених заяв, ГУ ПФУ в Сумській області у виплаті матеріальної допомоги та компенсації втрати частини доходів відмовило з тих підстав, що Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2021 по справі № 818/2941/14 виплата цих коштів не передбачена.

На переконання позивача, така відмова відповідача є протиправною, оскільки виплата грошової допомоги передбачена статтею 57 Закону України «Про державну службу», а порядок її надання врегульований Постановою Кабінету Міністрів України № 500 від 08.08.2016. Враховуючи те, що звільнення в судовому порядку визнано незаконним, а також з огляду на те, що незаконне звільнення фактично позбавило ОСОБА_1 права на отримання грошових виплат передбачених Законом України «Про державну службу», ГУ ПФУ в Сумській області зобов`язане було сплатити згадану грошову допомогу за період з 28.10.2014 по 24.05.2021.

Крім того, на думку позивача, беручи до уваги приписи Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», окрім грошової допомоги, відповідач зобов`язаний був нарахувати та виплатити і компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, розмір якої складає 125 151, 30 грн.

З вищезазначених підстав, ОСОБА_1 вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

ІІ. Заперечення відповідачів

Не погоджуючись з позовними вимогами, ГУ ПФУ в Сумській області у відзиві зазначило, що відповідно до приписів статті 57 Закону України «Про державну службу», Порядку надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, затвердженого Постановою КМУ № 500 від 08.08.2016, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань повинна надаватися тому державному службовцю, який дійсно має обґрунтовану підставу для її отримання та не може власноруч подолати обставини, що виникли не з його вини.

З огляду на зазначене, беручи до уваги те, що рішення про виплату допомоги на вирішення соціально-побутових питань приймається керівником в межах фонду оплати праці, а також враховуючи не наведення позивачем обґрунтованих підстав для отримання згаданої допомоги, відповідач вважає позовні вимоги про її стягнення такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, на думку ГУ ПФУ в Сумській області, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів, оскільки відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», право на отримання вказаної компенсації виникає у тому разі, коли доходи нараховані, але своєчасно не виплачені.

Отже, зважаючи на те, що виплата позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.10.2014 по 24.05.2021 на виконання рішення суду здійснена вчасно, право на отримання компенсації втрати частини доходів у ОСОБА_1 не виникло.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 25.02.2021, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/1533/21, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, справу призначено до розгляду в письмовому провадженні з 08.04.2021, встановлені строки для подання заяв по суті справи.

IV. Обставини справи

Наказом Пенсійного фонду України № 320-о від 27.10.2014 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відповідно до пункту 72 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, а саме: з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Не погоджуючись з указаним наказом, ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку. Так, Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.01.2015 по справі № 818/2941/14, в задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2021, наказ про звільнення № 320-о від 27.10.2014 був скасований, ОСОБА_1 поновлений на посаді начальника Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, на його користь стягнуто 532 008, 00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вказана сума середнього заробітку була виплачена позивачу у повному обсязі, а в частині поновлення на посаді, Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 по справі № 818/2941/14, прийнято відмову стягувача у виконавчому провадженні ВП № 65836669.

З метою отримання матеріальної допомоги за період з 28.10.2014 по 24.05.2021, ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області з відповідною заявою, за результатами розгляду якої, позивача повідомлено про те, що виплата цих коштів Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2021 по справі № 818/2941/14 не передбачена (а.с. 8-9).

Крім того, 07.07.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, за результатами розгляду якої у виплаті згаданих коштів також відмовлено, оскільки Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2021 по справі № 818/2941/14 передбачено стягнення лише середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сума якого своєчасно була виплачена (а.с. 10-11).

V. Норми права які регулюють спірні правовідносини та їх застосування

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На виконання статті 50 Закону України «Про державну службу», держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.

Частиною 2 статті 54 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Порядок надання та розмір такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, умови надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) та її розмір, врегульовані Порядком надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 500 від 08.08.2016.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі особистої заяви.

Рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймається керівником державної служби у державному органі в межах затвердженого фонду оплати праці (пункт 3 Порядку).

Системний аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою і може бути виплачена державному службовцю за рішенням керівника державної служби у державному органі лише за наявності коштів фонду оплати праці на її виплату у розмірі середньомісячної заробітної плати або не виплачуватись взагалі.

Тобто, для отримання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, державний службовець зобов`язаний подати заяву, у якій обґрунтувати наявність підстав для необхідність виплати такої допомоги, вказавши на відповідні обставини, які виникли не з його вини, а керівник державної служби, у разі наявності відповідних коштів у фонді оплати праці, повинен прийняти рішення про виплату допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону установлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);

соціальні виплати;

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення);

сума індексації грошових доходів громадян;

суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Аналогічні норми містяться і в Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001.

Так, відповідно до пунктів 2, 3 вказаного Порядку, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Отже, зміст вказаних норм, дає підстави для висновків, що компенсація втрати частини доходів здійснюється за наявності таких умов:

- нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії);

- порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

- затримка виплати доходів один і більше календарних місяців;

- доходи не повинні носити разового характеру та відноситись до встановленого виключного переліку доходів у разі втрати яких сплачується компенсація.

VI. Висновки суду щодо доводів сторін та вирішення спору

Стверджуючи про протиправність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової (матеріальної) допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, ОСОБА_1 вказує на наявність права та дотримання умов передбачених законодавством для їх отримання.

Втім, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд не може погодитись з указаними доводами позивача, з огляду на таке.

Судом установлено, що 28.10.2014 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління Пенсійного фонду України відповідно до пункту 72 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, а саме: з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади». Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2021 по справі № 818/2941/14, наказ про звільнення був скасований, позивач поновлений на посаді, на його користь стягнуто 532 008, 00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, у період з 28.10.2014 по 24.05.2021 (період, за який позивач просить стягнути матеріальну допомогу та компенсацію), ОСОБА_1 не перебував у статусі державного службовця, фактично не працював у Головному управлінні Пенсійного фонду в Сумській області та, відповідно, не отримував заробітну плату.

За таких обставин, а також беручи до уваги те, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань може здійснюватися лише державним службовцям, які безпосередньо проходять публічну службу в державному органі, суд робить висновок про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання цієї матеріальної допомоги у згаданий період.

При цьому, суд враховує ту обставину, що у заяві про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань від 24.06.2021 (а.с. 8) позивач жодним чином не обґрунтував необхідність виплати такої допомоги, вказавши на відповідні обставини, які виникли не з його вини.

Стосовно компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд зазначає, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження не отримання у встановлені строки доходу не разового характеру із переліку, встановленого статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а кошти в сумі 532 008, 00 грн., на які вказує позивач, фактично не є заробітною платою, а є середнім заробітком, стягнутим за час вимушеного прогулу з 28.10.2014 по 24.05.2021.

Так, відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу законів про працю України та частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

В той же час, зміст частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України, дає підстави дійти висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, за своєю правовою природою є не основною чи додатковою заробітною платою, а є разовою виплатою за відповідний період, тобто, не є доходом у розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

З огляду на зазначене, суд звертає увагу на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є формою заробітної плати працівника за період, коли незаконно обмежили його право на працю, а є виплатою разового характеру, яка присуджується в якості компенсації згаданого обмеження, що свідчить про відсутність підстав для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відповідність відмови ГУ ПФУ в Сумській області у виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик