Справа № 380/8581/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/8581/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30 грудня 2020 року № 3675-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту с. Пшонець в урочищі «Ярівки» Головецької сільської ради Сколівського району Львівської області.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 листопада 2020 року він повторно звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту с. Пшонець в урочищі «Ярівки» Головецької сільської ради Сколівського району Львівської області. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30 грудня 2020 року № 3675-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення згаданої земельної ділянки у власність, з тих підстав, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» Головне управління Держгеокадастру у Львівській області здійснює передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність. Оскаржуваний наказ відповідача позивач уважає протиправним та таким, що його належить скасувати, оскільки відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Позивач наголошує, що посилання відповідача у спірному наказі, як на підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, на вказані у ньому нормативно-правові акти, не свідчить про те, що відбулася у встановленому порядку державна реєстрація права комунальної власності на бажану до відведення земельну ділянку. Крім того, у відповідь на звернення позивача відповідач своїм листом від 05 травня 2021 року № 31-13-0.3-2514/2-21 повідомив про те, що бажана до відведення земельна ділянка не передана у комунальну власність Славській територіальній громаді, до складу якої увійшла Головецька сільська рада Сколівського району. Відтак, на переконання позивача, відсутні підстави вважати, що у спірному випадку у відповідача немає відповідних повноважень на надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою. З огляду на викладене, позивач стверджує, що підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, на які посилається відповідач у спірному наказі, не передбачені частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України. Позивач вважає, що за таких обставин ефективним способом захисту його порушеного права буде зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту с. Пшонець в урочищі «Ярівки» Головецької сільської ради Сколівського району Львівської області.

У зв`язку з вищенаведеним, адміністративний позов просить задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що на підставі Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» територіальними органами Держгеокадастру здійснювалася передача проінвентаризованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до статті 117 Земельного кодексу України.

27 травня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ, яким розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24 такого змісту:

«З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними».

З огляду на наведену вище норму, відповідач висновує, що Головне управління Держгеокадастру не є розпорядником земельної ділянки, яку позивач пропонує до відведення, а отже є неналежним відповідачем стосовно заявленої позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту с. Пшонець в урочищі «Ярівки» Головецької сільської ради Сколівського району Львівської області. Вважає, що оскільки пропонована до відведення земельна ділянка розташована на території Славської сільської об`єднаної територіальної громади Стрийського району Львівської області, яка є розпорядником такої земельної ділянки та здійснює представництво інтересів громадян на території відповідної адміністративної одиниці, то її доцільно залучити до участі у справі, позаяк рішення суду безумовно вплине на її права та законні інтереси.

У зв`язку з вищенаведеним, у задоволенні адміністративного позову просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 02 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

29 листопада 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням, у якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого сільського господарства за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - пасовище, яка розташована за адресою: с. Пшонець, Сколівського району, Львівської області, урочище «Ярівки», 2 км. від с. Пшонець.

30 грудня 2020 року Головне управління Держгеокадастру у Львівській області прийняло наказ № 3675-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Головецької сільської ради Сколівского району, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з таких підстав: відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1113 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» Головне управління Держгеокадастру у Львівській області здійснює передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність.

Уважаючи наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30 грудня 2020 року № 3675-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» незаконним та таким, що його належить скасувати, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30 грудня 2020 року № 3675-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Головецької сільської ради Сколівского району, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом абзацу першого частини першої статті 116 Земельного кодексу України (тут - і надалі в редакції, чинній на момент звернення позивача з клопотанням до відповідача) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини другої статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян в межах норм безоплатної приватизації визначено статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з частинами першою, другою статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

В той же час, частиною першою статті 84 Земельного кодексу України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

А за змістом частини другої цієї ж статті право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною десятою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Аналіз вищенаведених норм права вказує, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом з тим, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Як слідує зі змісту оскаржуваного наказу відповідача, підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства є та обставина, що «відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1113 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» Головне управління Держгеокадастру у Львівській області здійснює передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність.

Оцінюючи наведені підстави для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства суд враховує таке.

Порядок передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи земельних ділянок комунальної власності у державну власність врегульований статтею 117 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до частини першої цієї статті передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

15 жовтня 2020 року Президент України видав Указ № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» (набрав чинності 17 жовтня 2020 року), яким з метою забезпечення подальшого здійснення реформ у сфері земельних відносин та створення умов для реалізації прав громадян України і територіальних громад у цій сфері постановив:

« 1. Кабінету Міністрів України:

1) активізувати діяльність із передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність;

2) опрацювати питання щодо стимулювання оформлення територіальними громадами права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, передані з державної власності;

3) вжити в установленому порядку заходів щодо врегулювання питання забезпечення набуття гарантованого права громадян на землю під час передачі у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких громадянам надано дозволи на розроблення документації із землеустрою;

4) забезпечити супроводження законопроектів щодо фінансової підтримки фермерських господарств, удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин, встановлення прозорого процесу проведення електронних земельних аукціонів;

5) вжити в установленому порядку заходів щодо прискорення створення, функціонування та розвитку національної інфраструктури геопросторових даних України».

З метою забезпечення виконання Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» 16 листопада 2020 року Кабінет Міністрів України видав постанову № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» (набрала чинності 17 листопада 2020 року), пунктами 1 та 4 якої постановив:

«Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити:

1) прискорення проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності;

2) передачу з 17 листопада 2020 р. земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до статті 117 Земельного кодексу України;

3) передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, включених до переліків земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги, після оприлюднення результатів земельних торгів та укладення договорів оренди (емфітевзису) таких земельних ділянок відповідно до статті 117 Земельного кодексу України;

4) передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, у разі, коли до 15 грудня 2020 р. документацію із землеустрою не подано на затвердження до територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до статті 117 Земельного кодексу України;

5) у разі відмови органів місцевого самоврядування від підписання акта приймання-передачі земельних ділянок, зазначених у підпункті 1 цього пункту, вжиття заходів до включення відповідних земельних ділянок до переліку земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги з урахуванням вимог Земельного кодексу України.

Рекомендувати органам місцевого самоврядування зареєструвати право комунальної власності на отримані земельні ділянки сільськогосподарського призначення у порядку, встановленому законом».

Аналіз наведених вище норм указу Президента України та постанови Кабінету Міністрів України дає підстави дійти висновку, що ними запроваджені заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин, зокрема шляхом активізації діяльності уповноважених на те органів із передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність відповідно до статті 117 Земельного кодексу України.

Проте зазначеними нормативно-правовими актами не заборонено та не зупинено надання дозволів уповноваженими на те органами виконавчої влади особам, які звернулися з відповідними клопотаннями, на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних сільськогосподарського призначення державної власності.

Більше того, як на момент звернення позивача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, так і на момент прийняття відповідачем оскаржуваного наказу була чинною частина 4 статті 122 Земельного кодексу України, яка визначала, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У той же час, наявність на момент звернення позивача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та на момент прийняття відповідачем оскаржуваного наказу Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» зовсім не означає те, що пропонована позивачем до відведення земельна ділянка автоматично передана у комунальну власність, з огляду на що відповідач позбавлений можливості розпоряджатися нею.

Так, стаття 117 Земельного кодексу України, як зазначено вище, врегульовує порядок передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність, а саме:

- передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади, які здійснюють розпорядження землями державної власності;

- на підставі рішення органів виконавчої влади про передачу земельної ділянки у комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки;

- рішення органів виконавчої влади про передачу земельної ділянки у комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності територіальної громади на неї.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, в силу вимог частини другої статті 74 КАС України факт передачі пропонованої позивачем до відведення земельної ділянки з державної власності у комунальну власність має бути підтверджений доказами, які визначені у частині першій статті 117 Земельного кодексу України, а саме: рішенням відповідного органу виконавчої влади про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну власність; актом приймання-передачі такої земельної ділянки; державною реєстрацією права власності територіальної громади на цю земельну ділянку.

Втім, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, рішення якого оскаржується у цій справі, та який заперечує проти позовних вимог, всупереч вимогам частини 2 статті 77 КАС України на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення не надав суду жодного з тих доказів, які зазначені вище.

Водночас у матеріалах справи наявний лист Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 05 травня 2021 року № 31-13-0.3-2514/2-21 «Про розгляд звернення», в якому відповідач на звернення позивача від 26 квітня 2021 року повідомив його про те, що станом на сьогодні запропонована позивачем до відведення земельна ділянка Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області не передана у комунальну власність Славській територіальній громаді, до якої увійшла Головецька сільська рада Сколівського району.

За таких обставин, суд доходить висновку, що як на момент звернення позивача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, так і на момент прийняття відповідачем оскаржуваного наказу про відмову, відповідач в силу вимог частини 4 статті 122 Земельного кодексу України був уповноваженим органом на передачу пропонованої до відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність позивача. Жодний законодавчий акт, чинний на той час (ні закон, ні підзаконний нормативно-правовий акт) такої заборони для відповідача не встановлював.

Таким чином, у відповідача були відсутні законні підстави відмовляти позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у зв`язку з тим, що «відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1113 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» Головне управління Держгеокадастру у Львівській області здійснює передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність».

В контексті сказаного суд не може не звернути увагу ще й на таке.

27 травня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ, яким розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено новим пунктом 24, відповідно до абзацу першого якого, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Абзацами п`ятим шостим цього ж пункту визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними.

Отже, в силу вимог абзаців п`ятого та шостого пункту 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України право на розпорядження земельними ділянками державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, відповідач втратив лише з 27 травня 2021 року, однак всі надані ним до цієї дати дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які переходять у комунальну власність, є чинними.

Наведене додатково підтверджує висновок суду про наявність у відповідача повноважень на надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, як на час його звернення до відповідача з відповідним клопотанням (29 листопада 2020 року), так і на час прийняття відповідачем оскаржуваного наказу про відмову (30 грудня 2020 року).

Таким чином, відповідач, будучи у спірному випадку уповноваженим органом на надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення у власність громадян, протиправно відмовив позивачу у його наданні оскаржуваним наказом.

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним оскаржуваного наказу відповідача та його скасування.

Тому позовну вимогу у цій частині належить задовольнити повністю.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд враховує таке.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на висновок суду про протиправність оскаржуваного наказу відповідача суд повинен вирішити питання про обрання належного способу захисту порушеного права позивача. Зважаючи на положення статті 9 КАС України суд вправі вийти за межі позовних вимог. Суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом відновлення порушеного прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 29 листопада 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з доданими до цього клопотання документами. При повторному розгляді зазначеного клопотання позивача відповідачеві слід прийняти обґрунтоване рішення, що буде відповідати критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 2 КАС України) та приписам статті 118 Земельного кодексу України, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

При цьому суд не зобов`язує відповідача прийняти рішення наперед визначеного змісту (про надання дозволу), оскільки на стадії розгляду клопотання позивача по суті відповідач повинен перевірити надані ним документи на предмет наявності обставин, передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Тому позовну вимогу у цій частині належить задовольнити частково.

Покликання відповідача у позовній заяві на доцільність залучення до участі у справі Славської сільської об`єднаної територіальної громади Стрийського району Львівської області, яка є розпорядником пропонованої до відведення земельної ділянки та здійснює представництво інтересів громадян на території відповідної адміністративної одиниці, суд оцінює критично, з огляду на таке.

Зазначаючи про доцільність залучення до участі у справі Славської сільської об`єднаної територіальної громади Стрийського району Львівської області відповідач покликається на набрання чинності з 27 травня 2021 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ, яким розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, котрим передбачено, зокрема, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. А тому стверджує, що Головне управління Держгеокадастру не є розпорядником земельної ділянки, яку позивач пропонує до відведення.

Суд відзначає, що правовідносини у цій справі виникли між позивачем та Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області, й безпосередньо стосуються питання правомірності оскаржуваного наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30 грудня 2020 року № 3675-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

На час прийняття відповідачем оскаржуваного наказу від 30 грудня 2020 року № 3675-УБД Закону України від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» не існувало. А тому в силу вимог частини 4 статті 122 Земельного кодексу України саме відповідач був розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Натомість таких повноважень у Славської сільської об`єднаної територіальної громади Стрийського району Львівської області на час виникнення спірних правовідносин між позивачем та відповідачем не було.

З огляду на викладене, враховуючи, що застосуванню до спірних правовідносин підлягає закон, чинний на момент їх виникнення (існування), підстави для залучення Славської сільської об`єднаної територіальної громади Стрийського району Львівської області до участі у справі відсутні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та при зверненні до суду з цим адміністративним позовом його не сплачував, а тому розподіл судового збору на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (пр. Чорновола, 4, м. Львів, 79019) про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30 грудня 2020 року № 3675-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 29 листопада 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - пасовище, яка розташована за адресою: с. Пшонець, Сколівського району, Львівської області, урочище «Ярівки», 2 км. від с. Пшонець, із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.