Справа № 240/7959/21
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7959/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

01 грудня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Шидловського В.Б. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови, повернення виконавчого листа для його повного виконання, визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (відповідача), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №64046151 від 27.01.2021;

- повернути виконавчий лист №9150 2020 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для виконання в повному обсязі;

- визнати протиправними дії суб`єктів владних повноважень - посадових осіб органів ДВС ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 11.08.2021 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що державним виконавцем здійснено всі можливі дії з метою своєчасного виконання рішення в повному обсязі. Натомість наявні відомості про виконання боржником рішення суду у спірних правовідносинах вказують на відсутність вибору державним виконавцем у вчиненні дій, окрім як закриття виконавчого провадження, у зв`язку з повним його виконанням.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що відповідь Секретаріату Кабінету Міністрів України не відповідає дійсності та очікує отримати позицію Кабінету Міністрів України на факти порушення чинного законодавства України у сферах енергетики та комунальних послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд відмовити в задоволенні вимог позивача, мотивуючи тим, що державний виконавець вчиняв дії та приймав оскаржувані рішення виключно у відповідності з чинним законодавством.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 у справі №240/14512/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 04.06.2020; зобов`язано Кабінет Міністрів України розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.06.2020 з урахуванням висновків суду та надати обґрунтовану відповідь за результатами її розгляду.

Вказане рішення набрало законної сили 13.11.2020 та 11.12.2020 видано виконавчий лист, який спрямовано позивачем до виконання.

Постановою державного виконавця Торбинською О.М. від 06.01.2021 (ВП №64046151) було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №240/14512/20 від 11.12.2020.

В подальшому постановою державного виконавця Торбинською О.М. від 27.01.2021 закінчено виконавче провадження ВП №64046151, оскільки рішення виконано фактично та в повному обсязі. Секретаріатом Кабінету Міністрів України повторно розглянута заява ОСОБА_1 від 04.06.2020 та за результатами розгляду 22.01.2021 за №41-Ф-011357/06-2 надано відповідь заявникові.

Не погоджуючись з постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа та вважаючи її протиправною, позивач звернувся із адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до положень статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Приписами частини 2 статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч.3 ст.14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому, положеннями статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями частини 4 статті 372 КАС України визначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Разом з тим, частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно п. 1 ч. 1 та ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Приписами п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС перебувало виконавче провадження №64046151, з примусового виконання виконавчого листа № 240/14512/20, виданого 11.12.2020 Житомирським окружним адміністративним судом, щодо зобов`язання Кабінету Міністрів України розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.06.2020 з урахуванням висновків суду та надати обґрунтовану відповідь за результатами її розгляду.

Згідно інформації викладеної в листі Секретаріату Кабінету Міністрів України від 22.01.2021 вих. №1959/0/2-21 повідомлено державного виконавця Торбинську О.М. про повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 04.06.2020 на виконання рішення суду у справі 240/14512/20.

Зокрема, на підтвердження виконання рішення суду Секретаріатом Кабінету Міністрів України до листа від 22.01.2021 надано копію листа від 22.01.2021 №41-Ф-011357/06-3, яким ОСОБА_1 надано відповідь на звернення від 04.06.2020. У зв`язку з вказаним, відповідачем прийнято спірну постанову від 27.01.2021 (ВП 64046151) про закінчення виконавчого провадження.

Як вірно зазначено судом першої інстанції вищезазначені обставини свідчать про те, що державним виконавцем здійснено всі можливі дії з метою своєчасного виконання рішення в повному обсязі. Натомість наявні відомості про виконання боржником рішення суду у спірних правовідносинах вказують на відсутність вибору державним виконавцем у вчиненні дій, окрім як закриття виконавчого провадження, у зв`язку з повним його виконанням.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду, що прийняття відповідачем постанови про закриття виконавчого провадження №64046151 підтверджено належними доказами, що долучені до матеріалів справи. При цьому, державним виконавцем не могло бути вчинено інших законних дій спрямованих на виконання рішення суду.

Разом з тим, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Шидловський В.Б. Драчук Т. О.