Справа № 140/9184/21
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року ЛуцькСправа № 140/9184/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом громадянина Грузії ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі -позивач) звернувся з позовом до Управління державної міграційної служби України у Волинській (далі -УДМСУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 24.05.2021 року № 0063, зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 24 травня 2021 року Управлінням ДМСУ у Волинській області на підставі п. 3, 4 ч.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» було прийнято рішення № 0063 про скасування йому дозволу на імміграцію, виданого 24 грудня 2020 року. Цим же рішенням скасовано також посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 . Зазначає, що підставою для скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне місце проживання стало подання Управління стратегічних розслідувань у Волинській області ДСР НП України, в якому вказано, що уродженець Грузії ОСОБА_1 , є учасником організованої злочинної групи, що вчиняє тяжкі та особливо тяжкі злочини та прибув до України з метою легалізації.

Такий висновок зазначено в рішенні про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 24.05.2021, де вказується, що позивач, перебуваючи на території України перевірявся на причетність до вчинення злочину, а саме: НОМЕР_2 від 15 липня 2020 року, порушене за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 255-1 Кримінального Кодексу України, а також, ОСОБА_1 , значиться у списку осіб, які згідно Указу Президента №203/2021 від 21 травня 2021 року про введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» відноситься до суб`єктів підвищеного злочинного впливу, який має статус «кримінального авторитета» та учасника злочинної групи.

Позивач вважає вищевказане рішення протиправним, оскільки подання не містить жодної інформації про те, що викладені у ньому факти були перевірені та знайшли підтвердження. У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення не виконано вимоги пункту п. 3, 4 статті 12 Закону України «Про імміграцію», оскільки вказане рішення не містить посилань на фактичні дані та докази вчинення позивачем кримінальних та/або інших правопорушень на території України та нема жодного підтвердження суспільної небезпеки з його боку під час перебування на території України.

Окрім вищевказаного, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві вказує, що перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_3 , виданим Агенством розвитку державних сервісів Кутаїської служби громадянського реєстру 27 січня 2017 року. Від даного шлюбу народилося двоє дітей, що підтверджено Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , яке видане повторно від 27.02.2019 та Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 04.01.2019. Також позивач вказує, що 24.12.2020 року отримав дозвіл на імміграцію, на підставі чого 27.01.2021 року йому видано посвідку на постійне місце проживання на території України № НОМЕР_1.

На підставі вищенаведеного позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 03.09.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач щодо позовних вимог заперечив, вважає його безпідставним, оскільки перебування громадянина Грузії ОСОБА_1 ), на території України суперечить інтересам охорони громадського порядку, охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України із вищезазначених підстав. Окрім того, відповідач долучив до матеріалів справи Подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну, посвідки на постійне проживання, примусове видворення та заборону в`їзду на територію України № 2464/55/102/01-2021, видане Управлінням стратегічних розслідувань у Волинській області ДСР Національної поліції України від 24.05.2021 щодо громадянина Грузії ОСОБА_1 .

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне.

27 січня 2017 року між громадянином Грузії ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 , зареєстровано шлюб, про що Агенством розвитку державних сервісів Кутаїської служби громадянського реєстру Республіки Грузія видано свідоцтво про шлюб № НОМЕР_3 . Від даного шлюбу народилося двоє дітей, що підтверджено Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , яке видане повторно від 27.02.2019 та Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 04.01.2019.

24.12.2020 року позивач отримав дозвіл на імміграцію, на підставі чого 27.01.2021 року йому видано посвідку на постійне місце проживання на території України № НОМЕР_1.

21.05.2021 Указом Президента № 203/2021 про введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» до ОСОБА_1 застосовано відповідні санкції.

24.05.2021 року Управління державної міграційної служби України у Волинській області на підставі п. 3, 4 ч.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» прийняло рішення № 0063 про скасування дозволу на імміграцію, виданого 24.12.2020 року та посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-III (далі Закон № 2491-III), відповідно до статті 1 якого:

-імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

-іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

-дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Питання імміграції регулюються Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, що не повинні їм суперечити (частина перша статті 2 Закону № 2491-III).

Правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина перша статті 3 Закону № 2491-III).

Дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції (частина перша статті 4 Закону № 2491-III).

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України (пункт 1 частини першої статті 4 Закону № 2491-III).

Порядок скасування дозволу на імміграцію, виїзду і видворення за межі України врегульовані розділом IV Закону № 2491-III. Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1)з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2)іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3)дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4)це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5)іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6)в інших випадках, передбачених законами України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання (частина перша статті 13 Закону № 2491-III).

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення (частина друга статті 13 Закону № 2491-III).

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання (частина третя статті 13 Закону № 2491-III).

Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили (частина четверта статті 13 Закону № 2491-III).

Згідно із пунктом 1 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 (далі Порядок № 321), посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Пунктом 64 Порядку № 321 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1)скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію»; 2)отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 3)в інших випадках, передбачених законом.

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування (пункт 65 Порядку № 321).

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття (пункт 66 Порядку № 321).

У позовній заяві Позивач зазначає, що УДМС України у Волинській області не враховано наявність дітей, які на теперішній час є малолітніми і потребують турботи та піклування.

Відповідно до ч. 8 ст, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як вбачається з положень ч. 8 ст. 26 та ст. 31 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», цими двома нормами визначено виключний перелік обставин за наявності яких до іноземця чи особи без громадянства не може бути застосоване примусове повернення.

Даний перелік не відносить до таких обставин наявність у іноземця чи особи без громадянства дружини що є громадянкою України, чи наявність дітей у іноземця чи особи без громадянства, навіть якщо ці діти є громадянами України, та постійно проживають на території України.

ОСОБА_1 з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до УДМС України у Волинській області не звертався, статусу біженця, чи особи яка потребує додаткового захисту, або ж особи яка потребує тимчасового захисту - не отримував.

Таким чином, дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не поширюється.

Крім того, рішення Ради національної безпеки і оборони України, введені в дію указами Президента України, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади (частина четверта зазначеної статті).

Застосування персональних, спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про санкції», свідчить про те, що дії цієї особи створюють значну загрозу інтересам держави у забезпеченні національної безпеки, у тому числі безпеці людей, які проживають на її території.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про санкції» від 14.08.2014 № 1644-VII (далі Закон № 1644-VII), з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

Пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України (частина перша статті 5 Закону № 1644-VII).

Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання (частина третя статті 5 Закону № 1644-VII).

Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» відповідно до статті 5 Закону України «Про санкції» Рада національної безпеки і оборони України вирішила підтримати внесені Кабінетом Міністрів України пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), згідно із пунктом 2 застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до: 1) фізичних осіб згідно з додатком 1; 2) юридичних осіб згідно з додатком 2.

У пункті 629 додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у переліку фізичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції), зазначено: - № у додатку: 629; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; вид обмежувального заходу (відповідно до Закону України «Про санкції»): 1)блокування активів тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; 2)обмеження торговельних операцій; 3)обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України; 4)запобігання виведенню капіталів за межі України; 5)зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 6)повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно з цим Законом; 7)припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави; 8)відмова в наданні та скасування віз резидентам іноземних держав, застосування інших заборон в`їзду на територію України; 9)інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом (відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання, скасування посвідки на тимчасове проживання; відмова у наданні дозволу на імміграцію, скасування дозволу на імміграцію, скасування посвідки на постійне проживання; відмова в продовженні строку перебування в Україні; відмова у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; відмова в прийнятті заяви про набуття/прийняття до громадянства України та її задоволенні; скасування рішень про прийняття до громадянства; примусове видворення за межі України). Строк застосування: безстроково.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить із того, що позивач вважає протиправним оскаржуване рішення у зв`язку із відсутністю підстав для його прийняття, відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає про скасування дозволу на імміграцію в України проведено із посиланням на рішення РНБО України від 14.05.2021, введеного в дію Указом Президента України № 203/2021 від 21.05.2021.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення прийнято із посиланням на пункти 3, 4 статті 12 Закону № 2491-III, відповідно до яких дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Застосовані до позивача безстроково рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021, введеним в дію Указом Президента України № 203/2021 від 21.05.2021 номер у переліку 629, обмежувальні заходи (санкції) передбачають, у тому числі, скасування дозволу на імміграцію, скасування посвідки на тимчасове проживання.

Рішення Ради національної безпеки і оборони України, введені в дію Указами Президента України, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади (частина четверта зазначеної статті Закону № 2491-ІІІ).

Застосування персональних, спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про санкції», свідчить про те, що дії цієї особи створюють значну загрозу інтересам держави у забезпеченні національної безпеки, у тому числі безпеці людей, які проживають на її території.

Отже Управління державної міграційної служби України у Волинській області відповідно до статті 19 Конституції України діяло у порядку та спосіб, визначені законодавством, а частиною третьою статті 5 Закону № 1644-VII встановлено, що рішення щодо застосування санкцій щодо окремих іноземців набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання. Таким чином відповідач діяв правомірно, оскільки доказів скасування у встановленому порядку Указу Президента № 203/2021 від 21.05.2021 позивачем не надано.

З огляду на встановлені по справі обставини, суд вважає, що відповідачем доведена правомірність рішення № 0063 від 24 травня 2021 року, а відтак, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 90, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Законом України «Про санкції», Законом України «Про імміграцію», Указом Президента України № 203/2021 від 21.05.2021,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним, скасування рішення від 24.05.2021 року № 0063 та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич