Справа № 161/11606/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 161/11606/21 пров. № А/857/19180/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Вовка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2021 року (суддя Присяжнюк Л.М., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Луцьк, дата складання повного тексту не зазначена),

в адміністративній справі №161/11606/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції,

про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення,

встановив:

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача УПП у Волинській області ДПП, в якому просив: постанову поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону УПП у Волинській області ДПП рядового поліції Доброжицького Валерія Андрійовича серії ДП 18 №462922 від 18.06.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.122, ч.4 ст.126 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити.

Відповідач УПП у Волинській області ДПП позовних вимог не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Управління патрульної поліції у Волинській області про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №462922 від 18 червня 2021 року залишено без змін.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення є незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню або зміні з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права здійснено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами, при тому, що представником позивача було подано клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Щодо підстав притягнення до адміністративної відповідальності апелянт зазначає, що оскарженою постановою поліцейського від 18.06.2021 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.4 ст.126 КУпАП. Постанова мотивована тим, що при перевірці документів встановлено, що водій позбавлений права керування Луцьким міськрайонним судом від 27.05.2021, чим порушив п.12.4 ПДР України та ст.15 ч.10 Закону України «Про дорожній рух». При цьому, ОСОБА_1 не володів інформацією про притягнення його 27.05.2021 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та позбавлення права керування транспортним засобом, жодних повісток про розгляд справи останній не отримував, а рішення Луцького міськрайонного суду отримав лише 26.06.2021 на пошті. Тобто в діях ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, що виключає можливість притягнення його до відповідальності.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції від 05.10.2021 року та прийняти нове рішення, яким скасувати оскаржену постанову поліцейського серії ДП 18 №462922 від 18.06.2021 року, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що поліцейським взводу №1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП рядовим поліції Доброжицьким В.А. винесено відносно позивача ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП 18 №462922 від 18.06.2021 року, якою визнано позивача винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.4 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн., із застосуванням ч.2 ст.36 КУпАП (а.с. 6).

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення та змісту вказаної вище постанови видно, що підставою для винесення цієї постанови серія ДП 18 №462922 від 18.06.2021 року стало те, що позивач ОСОБА_1 18.06.2021 року о 20 год. 52 хв., керуючи транспортним засобом Peugeot 208, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Луцьку по вул. Набережна, 15, керував транспортним засобом в населеному пункті зі швидкістю 78 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 28 км.. При перевірці документів встановлено, що водій позбавлений права керування Луцьким міськрайонним судом від 27.05.2021. Такі дії є порушенням п.12.4 ПДР України і ст.15 ч.10 Закону України «Про дорожній рух» та адміністративним правопорушенням передбаченим ч.1 ст.122, ч.4 ст.126 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без задоволення в цілому, залишаючи без змін постанову УПП у Волинській області серії ДП18 №462922 від 18.06.2021, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є постанова поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.9 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.12.9 (б) ПДР України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що в населених пунктах рух транспортних засобі дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год..

Також, загальне обмеження швидкості 50 км/год. стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», дія цього обмеження скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту». При цьому, загальні обмеження швидкості в населеному пункті не перериваються після перехресть і діють на всіх вулицях населеного пункту.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частина 4 статті 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, зокрема, за частинами 1, 2, 3, 5 ст.122 КУпАП, частини перша, друга і четверта статті 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно статей 276, 280, 283 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що частинами 1 та 2 ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Відносно питання щодо наявності в діях позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, тобто перевищив встановленого обмеження швидкості в населеному пункті на 28 км/год., то колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність в матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів вини позивача у вчиненні такого адміністративного правопорушення, зокрема, зафіксовані пристроєм лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 №ТС008357 на фотокартці (а.с. 33), відеозаписом із згаданого технічного пристрою лазерного вимірювача швидкості, схемою розташування технічних засобів організації дорожнього руху (а.с. 39), сертифікатами відповідності та затвердження типу засобів вимірювальної техніки, експертним висновком лазерного вимірювача швидкості (а.с. 34-37).

Крім того, в апеляційній скарзі позивач не наводить жодних обґрунтувань щодо недопущення перевищення встановленого обмеження швидкості в населеному пункті, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Отже, колегія суддів вважає, що вина позивача ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП доведена повністю, та органом поліції на цього обґрунтовано накладено штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 гривень, що відповідає санкції статті 122 ч.1 КУпАП, а тому немає підстав для скасування в цій частині спірної постанови.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем необґрунтовано притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, з огляду на наступне.

Відповідач обставини притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказаною нормою мотивував тим, що відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян 10200 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 (один) рік. Тобто, станом на час зупинення керованого ним 18.06.2021 транспортного засобу позивач уже був позбавлений права керування транспортним засобом.

Судом апеляційної інстанції згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень за реєстраційними номерами 97284474 та 98627803 встановлено, що постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2021 року у справі №161/5058/21, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, - після апеляційного розгляду Волинським апеляційним судом, - набрала законної сили 28 липня 2021 року.

Тобто станом на 18.06.2021 року ОСОБА_1 ще не вважався особою, яку позбавлено права керування транспортними засобам.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судові рішення є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України лише після набрання ними законної сили.

Таким чином, спірною постановою від 18.06.2021 року позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП як особу, позбавлену права керувати транспортними засобами, внаслідок керування 18 червня 2021 року транспортним засобом.

Як уже було вказано апеляційним судом вище, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно з п.1 ст.247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в діях відповідної особи.

Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про протиправність та необхідність скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №462922 від 18.06.2021 року, в частині формулювань про вчинення ОСОБА_2 такого порушення як керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування та вчинення порушення статті 15 частини 10 Закону України «Про дорожній рух» та скоєння порушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП та застосування до нього штрафу за цією статтею.

Тому, у цій частині справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП слід закрити.

Таким чином, являються помилковими висновки суду першої інстанції про наявність в діях позивача порушень вимог ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» та обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

Відносно доводів апелянта (позивача) про допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, здійснюючи розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами, то колегія суддів погоджується із ним, з врахуванням встановленого.

Прийнявши рішення про розгляд справи в письмовому провадженні без повідомлення сторін за наявними матеріалами, суд керувався ч.5 ст.262 КАС України, згідно з якою суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до суду першої інстанції з клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням та викликом сторін (а.с. 43-44), яке суд першої інстанції необгрунтовано залишити поза увагою.

Крім цього, суд не врахував, що згідно ст.268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.139 КАС України).

Розмір відповідних судових витрат позивача в суді першої та апеляційної інстанції підтверджується наявними в матеріалах адміністративної справи квитанціями.

Тому, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у виді судового збору в сумі 454 грн. сплаченого за подання адміністративного позову та судового збору в сумі 681 грн. сплаченого за подання апеляційної скарги.

Відносно заяви позивача про стягнення із відповідача судових витрат у виді витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 5000 грн., то суд апеляційної інстанції враховує, що позивачем не надано і в матеріалах справи немає жодних доказових підтверджень про дійсний розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката, немає жодних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Тому, відсутні підстави для стягнення із відповідача в користь позивача витрат на правову допомогу адвоката.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, сформував висновки, які частково не відповідають обставинам справи та порушив норми матеріального права, тому рішення суду першої інстанції від 05.10.2021 року необхідно скасувати і прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, з наведених вище підстав щодо часткової обґрунтованості доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Керуючись ст.ст. 243, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2021 року в адміністративній справі №161/11606/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення скасувати і прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №462922 від 18.06.2021 року скасувати частково, а саме, в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення щодо керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування та вчинення порушення статті 15 частини 10 Закону України «Про дорожній рух» та скоєння порушення, передбаченого частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосування до нього штрафу в розмірі 20060 гривень.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Залишити без змін постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №462922 від 18.06.2021 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення штрафу у розмірі 340 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні сплаченого за подання адміністративного позову та судового збору в сумі 681 (шістсот вісімдесят однієї) гривні сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 03.12.2021 року