Справа № 280/7155/21
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 280/7155/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року (головуючий суддя: Прасов О.О.) по адміністративній справі № 280/7155/21, розглянутої у спрощеному провадженні

за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 12.08.2021року звернувся до суду з позовом до відповідача Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району( далі УПСЗН ЗМР по Дніпровському району), в якому просить стягнути з УПСЗН ЗМР по Дніпровському району на користь позивача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 17.03.2015 року по 23.07.2021 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2015 року по справі №334/142/15-а, у загальній сумі 20 565 грн. 12 коп.

Позов обґрунтовано тим, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

У відзиві на позов відповідач УПСЗН ЗМР по Дніпровському району зазначає про безпідставність заявлених позивачем вимог та просить в позові відмовити, оскільки відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні ст.625 Цивільного кодексу України, а тому положення цієї статті ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду через порушення судом норм матеріального права, та задовольнити позов.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 КАС України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №826/7444/16.

Судом першої інстанції встановлено , що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2015 року по справі №334/142/15-а, що набрала законної сили 17.03.2015 року, задоволено позов ОСОБА_1 до УПСЗН ЗМР по Ленінському району, визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні ОСОБА_1 , як інваліду 1 групи, різниці у одноразових компенсаціях у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №797-Х11); зобов`язано УПСЗН ЗМР по Ленінському району здійснити нарахування та виплату позивачу різниці у одноразових компенсаціях у відповідності до ст.48 Закону №797-Х11 у розмірі 15-ти мінімальних заробітних плат з урахуванням виплаченої суми у розмірі 94,90 грн.(а.с.7-8)

Відповідно до здійсненого УПСЗН ЗМР по Ленінському району розрахунку одноразової компенсації згідно рішення суду від 05.05.2015 року по справі №334/142/15-а, сума перерахунку ОСОБА_1 як інваліду 1 групи (1 категорія), одноразових компенсацій у відповідності до ст.48 Закону №797-Х11 складає 18 175,10 грн.(а.с.11)

03.09.2016 року позивачу виданий виконавчий лист (а.с.9)

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2018 року по справі №334/142/15-а за заявою позивача здійснена заміна сторони у виконавчому провадженні УПСЗН ЗМР по Ленінському району на правонаступника УПСЗН ЗМР по Дніпровському району.

Оскільки рішення суду не виконано, позивач вважає, що має право у відповідності до ст.625 ЦК України вимагати від УПСЗН ЗМР по Дніпровському району отримання інфляційних витрат та 3 % річних за період з 17.03.2015 року по 23.07.2021 року, нарахованих на суму заборгованості за судовим рішенням від 05.03.2015 року по справі №334/142/15-а у загальній сумі 20 565 грн. 12 коп.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та УПСЗН ЗМР по Дніпровському району як суб`єктом владних повноважень, що виключає стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3 % річних від суми боргу за судовим рішенням.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст. 129-1 Конституції України,ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення ,що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання рішень судів здійснюється згідно Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом.

Згідно положень ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу викладеного за змістом норми права, наведеної у ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки спір між сторонами виник внаслідок невиконання судового рішення, яке має зобов`язальний характер, яким не визначено грошового зобов`язання до стягнення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку ст.11 ЦК України як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні ст.625 ЦК України.

В силу викладеного суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача суми індексу інфляції та 3% річних за період з 17.03.2015 року по 23.07.2021 року, нарахованих на суму заборгованості за судовим рішенням від 05.03.2015 року по справі №334/142/15-а.

Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовані.

Викладене свідчить, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 12, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року по адміністративній справі № 280/7155/21- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати винесення і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий