Справа № 200/10748/21
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 р. Справа№200/10748/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області; Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 19 від 15.07.2021 року, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 19 від 15.07.2021 року, зобов`язання вчинити певні дії. Просив суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15.07.2021 року № 9 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати позивачу до загального страхового стажу роботи всі періоди трудової діяльності позивача, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 03.01.1984 року, а саме: періоди з 17.12.1987 року по 17.03.1990 року, з 15.12.2006 року по 26.07.2007 року на території Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та врахувати архівні довідки: № 365-21 від 17.02.2021 року, № 1-30/11328л від 28.12.2020 року та врахувати довідки по заробітній платі: № 366-21 від 17.02.2021 року, № 2567-07 від 01.04.2008 року, № 1/1501, № 1/1502 від 24.09.2020 року, довідку по заробітній платі з 2002 року по 2006 року локомотивне депо Ясинувата, довідки № 485, 486 від 25.06.2018 року; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати позивачу в пільговий стаж за Списком № 2 періоди роботи з 06.08.1990 року по 29.12.2001 року електрозварником, зайнятим на радіанні і ручному зварюванні з повним робочим днем в Донецькому регіональному виробничому управлінні КП «Компанія» «Вода Донбасу», з 06.11.2002 року по 14.08.2006 року електрозварником ручного зварювання 5 розряду в Локомотивному депо Ясинувата - Західне Донецької залізниці, з 10.06.2013 року по 19.08.2018 року, електрозварником, зайнятим на різанні і ручному зварюванні з повним робочим днем в структурному підрозділі виробництво «Донецкміськтепломережа» ДП «Донбастеплоенерго» та врахувати довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 1/1165 від 22.06.2021 року, № 02/115 від 24.06.2021 року, № 2394 від 23.06.2021 року; 4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 5) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 здійснені ним та документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 12000 грн., судовий збір в розмірі 908 грн., разом в сумі 12908 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням від 15.07.2021 року № 19 йому було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Отже, позивач вважає що його права були порушенні таким рішенням відповідача, у зв`язку із чим він звернувся до суду.

13 вересня 2021 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року у якості другого відповідача у справі залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянуто надані документи та встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить - 26 років 06 місяців 18 днів, пільговий стаж - 01 рік 07 місяців 28 днів. За наданими позивачем документами до страхового стажу не зараховано період роботи позивача: з 15.12.2006 року по 26.07.2007 року на території Крайньої Півночі за довідкою 1-30/11328л від 28.12.2020 року, оскільки в довідці не вказано про сплату внесків. Управлінням не прийняті довідки про заробітну плату № 485, № 486 від 25.06.2021 року та довідки про стаж роботи на пільгових умовах за Списком № 2 № 02/115 від 24.06.2021 року, які були наданні ОСОБА_1 разом з заявою про призначенні пенсії, оскільки відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються не законними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. У зв`язку із чим, управлінням було прийнято рішення № 19 від 15.07.2021 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також відповідачем зазначено, що підставою для прийняття рішення № 9 від 15.07.2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 є довідки, які відповідно до вимог чинного законодавства є недійсними і не створюють наслідків. Управління не має законних підстав для прийняття документів виданих будь-яким органом на тимчасово окупованій території, оскільки їх діяльність вважаються незаконною.

З огляду на вищевикладене, представник відповідача, просить відмовити ОСОБА_1 у задоволені його позовних вимог.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року, представнику Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_3 .

07 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України з заявою № 6275 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу за Списком № 2 у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 19 від 15.07.2021 року, позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком, оскільки позивач не має необхідного трудового стажу.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 0500-1502-8/41912 від 26.07.2021 року позивачу повідомлено про те, що з урахуванням наданих документів встановлено, що його страховий стаж складає 26 років 06 місяців 18 днів, в тому числі пільговий стаж за роботу за Списком № 2, врахований за даними індивідуальних відомостей застрахованої особи згідно п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, та складає 01 рік 07 місяців 28 днів. До загального стажу не зараховано період роботи ОСОБА_1 з 15.12.2006 року по 26.07.2007 року на території Крайньої Півночі за довідкою № 1-30/11328л від 28.12.2012 року, оскільки в довідці не зазначена інформація про сплату страхових внесків, що суперечить вимогам ст. 24 Закону України № 1058.

Надані ОСОБА_1 довідки про заробітну плату № 485, № 486 від 25.06.2021 року та довідка про підтвердження пільгового стажу за Списком № 2 № 02/115 від 24.06.2021 року та № 1/1165 від 22.05.2021 року Пенсійним фондом до уваги не приймалися, оскільки відповідно до Закону України від 15.04.2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються не законними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону № 1058-ІV).

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В період з 20 червня 1974 року по 17 серпня 1993 року порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначала Інструкція, затверджена постановою Держкомпраці від 20.06.1974 року № 162 (Далі - Інструкція № 162), та яка втратила чинність у зв`язку із набранням чинності Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 Інструкції № 162 визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з пунктом 3.3 Інструкції № 162 усі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведенні на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення та мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи здійснюються арабськими цифрами (число та місяць двозначними).

Записи здійснюються акуратно, пір`яною чи кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього чи фіолетового кольору.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції № 162 у разі встановлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші виправлення здійснюються адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому потрібну допомогу.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу чи розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або їх невідповідності фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не вказаних у трудовій книжці.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції № 162 при звільненні працівника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства чи печаткою відділу кадрів.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до паспорту позивача, він звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії в повних 55 років.

Що стосується наявності у позивача необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах страхового стажу, суд зазначає таке.

З аналізу зазначених правових норм суд дійшов висновку, що страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01.01.2004) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому, значення трудової книжки, як основного документа, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, що містять відомості про періоди роботи.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

При цьому, оцінка рішенню відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, надається судом виключно виходячи зі змісту такого рішення.

Так, з оскаржуваного рішення судом встановлено, що відповідач відмовляє в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи позивача 15.12.2006 року по 26.07.2007 року на території Крайньої Півночі за довідкою 1-30/11328л від 28.12.2020 року, оскільки в довідці не вказано про сплату внесків.

Як вбачається з трудової книжки позивача НОМЕР_1 , ОСОБА_1 в період з 15.12.2006 року по 26.07.2007 року працював електрогазозварником ручної сварки 5 розряду вахтовим методом роботи на ЗАО «Трест Ямалстройгаздобыча» в районі Крайної Півночі Ямало-Ненецького автономного округу (записи трудової книжки №№ 21,22).

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, членами якої є Україна та Російська Федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 4 цієї Угоди передбачено, що Держави-учасниці Угоди проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.

Згідно з частиною другою статті 4 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року трудова діяльність Працівника оформлюється трудовим договором (контрактом), укладеним з роботодавцем згідно з трудовим законодавством Сторони працевлаштування. Роботодавець реєструє укладені трудові договори (контракти) в установах, визначених Уповноваженими Органами.

Частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди визначено, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Зі змісту наведених норм судом встановлено, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 14 Федерального Закону Російської Федерації від 28 грудня 2013 року № 400-ФЗ «Про страхові пенсії» при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Як вбачається з архівної довідки № 1-30/11328л від 28.12.2020 року, позивач дійсно працював в період з 15.12.2006 року по 26.07.2007 року електрогазозварником ручної сварки 5 розряду вахтовим методом роботи на ЗАО «Трест Ямалстройгаздобыча» в районі Крайної Півночі Ямало-Ненецького автономного округу.

Останнім абзацом підтверджено виплату заробітної плати позивачу, проте не зазначено про сплату внесків.

Страховий стаж за спірний період роботи позивача має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації. При цьому, обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території Російської Федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації за цей період.

Отже, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо сплати ЗАО «Трест Ямалстройгаздобыча» в період з 15.12.2006 року по 26.07.2007 року страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації, суд приходить до висновку, що не враховуючи період роботи ОСОБА_1 в період з 15.12.2006 року по 26.07.2007 року, посадові особи Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області діяли в межах діючого законодавства, а тому позові вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо не врахування Пенсійним фондом під час розгляду заяви позивача про призначення йому пенсії довідок про заробітну плату № 485, № 486 від 25.06.2021 року та довідки про стаж роботи за СП № 2 № 02/115 від 24.06.2021 року, оскільки вони видані органами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, суд зазначає наступне.

Суд вказує, що пенсійним фондом правомірно не враховані довідки № 486 та 485 від 25.06.2021 року про заробітну плату позивача, оскільки вказані довідки не містять жодної інформації щодо займаних посад в спірні періоди, а містять лише посилання на суми виплат заробітної плати.

Щодо не врахування довідки № 02/115 від 24.06.2021 року про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що вказана довідка була видана Локомотивним депо у м. Ясинувата, тобто підприємством, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Абзацом 2 статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Ясинувата є територією проведення антитерористичної операції.

Крім того, суд звертає увагу на те, що довідка яка надана позивачем підтверджує набутий трудовий стаж у період з 06.11.2002 р по 14.08.2006 р., коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14 і враховується судом при розгляді даної справи.

Відповідачем не надано суду жодних доказів, що дані, які містяться в довідці № 02/115 від 24.06.2021 року, містять неправдиві або недостовірні дані. В судовому порядку вказана довідка недійсною також не визнавались.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача стосовно неврахування довідки № 02/115 від 24.06.2021 року під час розгляду питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати позивачу до загального страхового стажу роботи всі періоди трудової діяльності позивача, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 03.01.1984 року, а саме: періоди з 17.12.1987 року по 17.03.1990 року, з 15.12.2006 року по 26.07.2007 року на території Крайньої Півночі так в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та врахувати архівні довідки: № 365-21 від 17.02.2021 року, № 1-30/11328л від 28.12.2020 року та врахувати довідки по заробітній платі: № 366-21 від 17.02.2021 року, № 2567-07 від 01.04.2008 року, № 1/1501, № 1/1502 від 24.09.2020 року, довідку по заробітній платі з 2002 року по 2006 року локомотивне депо Ясинувата, довідки № 485, 486 від 25.06.2018 року, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати позивачу в пільговий стаж за Списком № 2 періоди роботи з 06.08.1990 року по 29.12.2001 року електрозварником, зайнятим на радіанні і ручному зварюванні з повним робочим днем в Донецькому регіональному виробничому управлінні КП «Компанія» «Вода Донбасу», з 06.11.2002 року по 14.08.2006 року електрозварником ручного зварювання 5 розрядку в Локомотивному депо Ясинувата - Західне Донецької залізниці, з 10.06.2013 року по 19.08.2018 року, електрозварником, зайнятим на різанні і ручному зварюванні з повним робочим днем в структурному підрозділі виробництво «Донецкміськтепломережа» ДП «Донбастеплоенерго» та врахувати довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 1/1165 від 22.06.2021 року, № 02/115 від 24.06.2021 року, № 2394 від 23.06.2021 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії № 19 від 15.07.2021 року, позивачу не було зараховано до страхового стажу лише період роботи з 15.12.2006 року по 26.07.2007 року на території Крайної Півночі за довідкою 1-30/11328л від 28.12.2020 року та не враховані довідки про заробітну плату № 485, № 486 від 25.06.2021 року, а також довідка про стаж роботи в СП № 2 № 02/115 від 24.06.2021 року, тобто відповідачем прийнято рішення, саме за цими спірними періодами.

Отже, спірним питання даної справи є саме правомірність дій позивача при прийнятті вищевказаного рішення, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати позивачу до загального страхового стажу роботи всі періоди трудової діяльності позивача, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 03.01.1984 року періоди: з 17.12.1987 року по 17.03.1990 року, з 15.12.2006 року по 26.07.2007 року на території Крайньої Півночі так в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та врахувати архівні довідки: № 365-21 від 17.02.2021 року, № 1-30/11328л від 28.12.2020 року, а також врахувати довідки по заробітній платі: № 366-21 від 17.02.2021 року, № 2567-07 від 01.04.2008 року, № 1/1501, № 1/1502 від 24.09.2020 року, довідку по заробітній платі з 2002 року по 2006 року локомотивне депо Ясинувата, довідки № 485, 486 від 25.06.2018 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати позивачу в пільговий стаж за Списком № 2 періоди роботи з 06.08.1990 року по 29.12.2001 року електрозварником, зайнятим на радіанні і ручному зварюванні з повним робочим днем в Донецькому регіональному виробничому управлінні КП «Компанія» «Вода Донбасу», з 06.11.2002 року по 14.08.2006 року електрозварником ручного зварювання 5 розрядку в Локомотивному депо Ясинувата - Західне Донецької залізниці, з 10.06.2013 року по 19.08.2018 року, електрозварником, зайнятим на різанні і ручному зварюванні з повним робочим днем в структурному підрозділі виробництво «Донецкміськтепломережа» ДП «Донбастеплоенерго» та врахувати довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 1/1165 від 22.06.2021 року, № 2394 від 23.06.2021 року, є такими що не підлягають задоволенню, з урахуванням вищевикладеного.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п. 77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благо отримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 13 Закону № 1788-XII, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до статі 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області про визнання та скасування рішення № 19 від 15.07.2021 року, зобов`язання вчинити певні дії, є такими що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн. (квитанція № 45 від 02.07.2021 року).

Отже, враховуючи співмірність заявлених та задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду Запорізької області на користь позивача витрат на сплату судового збору у розмірі 200 (двісті) грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн., суд зазначає наступне.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги від 05.07.2021 року, додаток до договору про надання правової допомоги від 05.07.2021 року, відповідно до п. 1 якого, зазначено, що сторони домовились, що вартість послуг (гонорару) адвоката, виплачується адвокату в розмірі 12000 грн., акт прийому - передачі виконаних робіт від 27.07.2021 року, у якому зазначений об`єм та вартість послуг згідно договору від 05.07.2021 року.

Згідно висновку Верховного Суду, висвітленого у Постанові від 15.05.2018 року у справі № 821/1594/17, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, відповідно до опису виконання робіт (надання послуг) позивачу було надано наступні послуги, на загальну суму 12000,00 грн.

Згідно із ч.ч. 6,7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений час, значення спору для сторони тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року по справі № 160/6899/20.

З урахуванням зазначеного та розрахунку витрат часу за договором від 05.07.2021 року, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 12000,00 грн. є непропорційним до предмета спору та складності справи.

Таким чином, враховуючи викладене, категорію справи, та той факт що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за можливе присудити з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 1000,00 грн. та саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є пропорційним до предмета спору та задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3 ); Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: 69057, Запорізька обл., місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158-Б, ) про визнання протиправним та скасування рішення № 19 від 15.07.2021 року, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: 69057, Запорізька обл., місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158-Б, ) від 15.07.2021 року № 9 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: 69057, Запорізька обл., місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158-Б, ) повторно розглянути заяву (місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Черноморська, 16/44, РНОКПП ) від 07.07.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із врахуванням довідки № 02/115 від 24.06.2021 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: 69057, Запорізька обл., місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158-Б, ) судові витрати у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00., з яких витрати на сплату судового збору у розмірі 200 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко