Справа № 160/10687/20
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 160/10687/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання Новошицька О.О.

за участю представника позивача Олійник В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року (головуючий суддя Юхно І.В.)

в адміністративній справі №160/10687/20 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Спеціалізованої державної установи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", Держава Україна в особі гаранта Конституції Президента України, Держава Україна в особі Національного Банку України, Держава Україна в особі Міністерства фінансів України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до відповідача Спеціалізованої державної установи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", Держава Україна в особі гаранта Конституції Президента України, Держава Україна в особі Національного Банку України, Держава Україна в особі Міністерства фінансів України, в якому просила:

- визнати незаконними дії Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати (затримки/перешкоджанні в виплаті) гарантованої суми вкладу та такими що порушують норми ст. 24 (дискримінація) ст. 41 (гарантія права власності) Конституції України;

- визнати право позивача на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму (гарантовану суму відшкодування) згідно договорами банківського вкладу (депозиту) «Ощадний» рахунок №9501 становить: 40122,4 грн.;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів внести данні позивача до загального реєстру вкладників;

- стягнути з відповідача гарантовану Законом України суму відшкодування у розмірі 40122,4 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням встановленою індексу інфляції (інфляційні втрати) у розмірі 20 331,31 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення, зобов`язання у розмірі 6 200,77 грн.;

- стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 500 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що після знищення майже 100 банків в Державі Україна протягом 2014-2016 року на виконання ст.41 Конституції України Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі ФГВФО або Фонд) відшкодування кошти вкладникам знищених банківських установ в межах гарантованої суми з найменшими збитками. Фонд зловживаючи наданими повноваженнями не здійснив свою безпосередню функцію визначену ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На виконання ст.41 Конституції України та ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Міністерство фінансів України та Національний Банк України видали Фонду кредит для виплати вкладникам збанкрутілих фінансових установ, але не відшкодував кошти вкладникам, а направив на власні потреби для придбання нерухомості, збільшення зарплат та премій співробітників, господарчі потреби.

Вважає, що в порушення вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ФГВФО використав кошти на власні потреби та не розрахувався з вкладником в сумі 40 122,40 грн. Ця сума боргу перед вкладником виникла у Фонду на підставі ст.11 ЦК України. Право позивача на отримання коштів (виплати від ФГВФО) та незаконні дії працівників ФГВФО підтверджене рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 позовні вимоги Позивача в справі №160/3922/19, яке набрало законної сили. Вказаним рішенням позовні вимоги Позивача задоволені, але Уповноважена особа та ФГВФО відмовився виконувати судове рішення в частині відшкодування судових витрат та внесення даних позивача до реєстру рахунків на виплату гарантованої суми. Рішення суду в справі №160/3922/19 набрало законної сили. Уповноважена особа направила до Фонду інформацію про вкладника, але Фонд до теперішнього часу не здійснив відшкодування гарантованої суми. На думку позивача, шкода спричинена уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» повинна відшкодовуватись саме юридичною особою, в якій працює така особа. Загальна сума яку Фонд зобов`язаний відшкодувати за договором банківського вкладу «Ощадний» №9501 становить 40 122,40 грн. Зазначає, що обрав ефективний спосіб захисту для відновлення свого права, оскільки як показує практика, зобов`язання внесення даних до якогось внутрішнього документу (реєстру вкладників) не є ефективним захистом і не відновлює право вкладника та не є виконанням задачі адміністративного суду. Вважає, що єдиний законний шлях який забезпечить виконання ст.13 Європейської конвенції з прав та основоположних свобод людини та ст.55 Конституції України це стягнути в судовому гарантовану суму вкладу, збитки та відшкодування за незаконне користування коштами вкладника. Після опублікування 02.06.2017 на офіційного сайті Фонду оголошення про здійснення з 02.06.2017 по 17.07.2017 ФГВФО здійснює виплати коштів вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський» позивач надсилала заяви на звернення для отримання відшкодування вкладу, але отримувала відписки від працівників Фонду. Також вказує, що періодично зверталась до банків-агентів для виплати коштів, але її не було в переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми, хоча інші вкладники за аналогічних підстав отримували гарантовану суму відшкодування.

Вважає, що Фондом відносно нього були застосовані дискримінаційні заходи відносно тисяч інших вкладників, які отримали гарантовану суму. На думку позивача, дії Фонду відносно нього проявом зневаги, знущання та дискримінацію. Наголошує, що Фонд стає власником банківського вкладу, а позивачеві зобов`язаний відшкодувати «гарантовану суму» за курсом на дату введення тимчасової адміністрації, тому позивач вимагає стягнення саме суми відшкодування (деліктні вимоги), а не вкладу. Позивач вважає свої Права (деліктні які виникли з норми закону) порушеними з дня початку виплати Фондом вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський» з 15.07.2016 у зв`язку з невиплатою відповідачем суми в розмірі 40122,40 грн. гарантованої суми з відшкодування депозитного рахунку позивача. Оскільки відповідач до цих пір неправомірно не здійснив позивачеві виплату передбаченого Законом гарантованого відшкодування коштів за вкладами в сумі 40122,40 грн. чим їй завдано шкоду і нанесено матеріальні збитки, які відповідно до ст.526, 610, 611 ЦК України мають бути відшкодовані боржником у зобов`язанні (ФГВФО).

Позивач навела розрахунки, відповідно до яких загальна заборгованість відповідача перед нею становить: 66 654,48 грн., з яких: 40122,40 грн. сума боргу, 20331,31 грн. інфляційне збільшення, 6200,77 грн. штрафні санкції 3% річних. Також зазначила, що була фактично пограбована Фондом через невиконання гарантії відшкодування коштів за договорами банківського вкладу, була вимушена систематично звертатись до суду та правозахисників для захисту свого конституційного права, у зв`язку з чим на протязі 3 років нервує та знаходиться в пригніченому стані та оцінює свою моральну шкоду в 500 000,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що на час розгляду справи відсутній факт відмови Фонду виплатити ОСОБА_1 гарантованої суми вкладу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення позивача до ФГВФО із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування в порядку, передбаченому п.9 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14.

Станом на день судового розгляду справи запис про ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» як юридичної особи Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису не внесений, оскільки відповідно до рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 28.05.2020 №1014 процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» продовжено до 12 липня 2021 року включно. Тобто, на даний час позивач жодним чином не позбавлена права звернутися в законодавчо передбаченому порядку до ФГВФО із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування. Суд врахував, що підставою для звернення із цим позовом фактично стало невиконання Уповноваженою особою Фонду обов`язку, встановленого судовим рішенням у справі №160/3922/19, яке набрало законної сили, в частині подання до ФГВФО додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок ФГВФО на поточному рахунку № НОМЕР_1 на суму 40122,40 грн. Проте вказав, що забезпечення належного виконання судового рішення передбачене положеннями ст. 382, 383 КАС України. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Щодо позовних вимог по стягнення з відповідача відсотків з урахуванням встановленою індексу інфляції (інфляційні втрати) та з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення, а також моральної шкоди суд зазначив, що оскільки строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» - до 12.07.2021 року, документи про ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб не подавались, отже на час розгляду справи строк здійснення виплат вкладникам гарантованого відшкодування не сплинув. Крім того, між позивачем та відповідачем договірні відносини відсутні, оскільки свої обов`язки відповідач здійснює на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним нормативним актом, а не Закону України «Про захист прав споживачів».

Також суд вказав, що оскільки у заявленому до розгляду спорі судом не встановлено наявності протиправності дій/бездіяльності відповідача щодо позивача, тому стягнення моральної шкоди є неможливим.

Третьою особою (Міністерством фінансів України) подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу не надходили, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

В судове засідання з`явився представник позивача. Третьою особою (Національним банком України) подано клопотання про розгляд справи без участі представника. Інші учасники справи, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не явились, жодних заяв чи клопотань від них не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.02.2015 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладено договір; №980-026-000175748 банківського рахунку. Крім того, 14.01.2016 р. між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір №980-026-000175748.

Згідно з умовами договору від 14.01.2016 рl6;ку №980-026-000175748 грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн. передані ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр».

22.12.2015 р. Правлінням Національного банку України винесено Постанову №217/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», якою установлено факт здійснення Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» ризикової діяльності, віднесено його до категорії проблемних строком на 180 днів та запроваджено обмеження в діяльності.

27.04.2016 р. Правлінням Національного банку України винесено Постанову №295/БТ «Про окремі питання діяльності Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 22.12.2015 р.», якою введено певні обмеження діяльності Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський».

18.05.2016 р. ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір відступлення права вимоги № 1805 та договором відступлення прав вимоги № 1 від 19.05.2016 року. До договору вкладені реєстри кредиторів та акти приймання-передачі кредитних справ.

19.05.2016 р. з банківського рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача № НОМЕР_1 повернуто кошти в загальному розмірі 40 122,40 грн.

Рішенням Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ віднесено Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних.

На підставі зазначеного рішення Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені ст. 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнку Юрію Петровичу на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 р. № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 р. №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 р. до 12.07.2018 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені ст. ст. 37, 38, 47-52, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, ОСОБА_3 з 13.07.2016 р. до 12.07.2018 р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1702 від 01.09.2016 р. змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з яким всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», делеговано Волкову Олександру Юрійовичу з 05.09.2016 р.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 265 від 24.01.2017 р. визначено повноваження уповноважених осіб Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

Згідно з зазначеним рішенням з 25.01.2017 р. повноваження ліквідатора ПАТ «Банк; Михайлівський», визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку та повноважень, визначених п. 4, 5, 6 та 8 ч. 2 ст. 37, п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону, делеговано ОСОБА_4 .

Також відповідно до вищезазначеного рішення з 25.01.2017 р. уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Гриценка Володимира Володимировича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 383 від 08 лютого 2018 року змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та визначено її повноваження, а саме: з 09 лютого 2018 року відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», делеговані Гриценку Володимиру Володимировичу, та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» провідного юрисконсульта відділу розслідування протиправних діянь департаменту; розслідування протиправних діянь ОСОБА_5 , якому з 09 лютого 2018 року делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені пунктами 4, 5, 6 та 8 частини другої статті 37, пунктом 4 частини першої статті 48 Закону.

В подальшому, на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21 червня 2018 року № 1758 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» строком на два роки з 13 липня 2018 року до 12 липня 2020 року включно.

Згідно з зазначеним рішенням продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», ОСОБА_4 строком на два роки з 13 липня 2018 року до 12 липня 2020 року включно.

Також відповідно до вищезазначеного рішення провідному професіоналу відділу безпеки департаменту розслідування протиправних діянь ОСОБА_5 строком на два роки з 13 липня 2018 року до 12 липня 2020 року включно продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені пунктами 4, 5, 6 та 8 частини другої статті 37, пунктом 4 частини першої статті 48 Закону.

ПАТ «Банк Михайлівський» надано позивачу довідку про стан рахунку від 08.01.2019 №0021, згідно з якою позивача повідомлено про те, що зарахування 19.05.2016р. коштів на рахунок останнього № НОМЕР_1 з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» №5802 у сумі 40000,00 грн. та 122,40 грн. є нікчемним правочином в силу положень ст. 215 Цивільного кодексу України та п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки на момент проведення вищезазначеної транзакції ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» не мало в своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків за договором №980-026-000175748 від 14.01.2016р., набуття товариством у розпорядження; коштів ПАТ «Банк Михайлівський» здійснено на підставі нікчемних договорів в порушення вимог діючого законодавства України та всупереч прямої заборони Національного банку України на укладення такого роду договорів, а тому на рахунок позивача було безпідставно та в порушення вимог діючого законодавства України зараховано кошти, що належать ПАТ «Банк Михайлівський», право власності на такі кошти у позивача не виникає, а отже подальше здійснення позивачем будь-яких дій по розпорядженню коштами, що належать ПАТ «Банк Михайлівський», також є нікчемними, і у відповідності до вимог ст. 216 Цивільного кодексу України, сума коштів 40 122,40 грн. має бути повернута ПАТ «Банк Михайлівський».

Не погоджуючись із бездіяльністю Уповноваженої особи Фонду щодо невключення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, 26.04.2019 позивач звернулась до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 у справі №160/3922/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/83679591) позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича було щодо не включення ОСОБА_2 до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на поточному рахунку № НОМЕР_2 на суму 40122,40 грн.;

- у іншій частині позовних вимог відмовлено;

- стягнуто на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський».

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 у справі №160/3922/19 залишено без задоволення апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю., а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2019р. у справі №160/3922/19 залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86300249).

Відповідно до частини 2 статті 255 КАС України рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 у справі №160/3922/19 набрало законної сили 03.12.2019.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 311 від 11 лютого 2020 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

Відповідно до зазначеного рішення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» з 12 лютого 2020 року призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Паламарчука Віталія Віталійовича, якому делеговані всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.

ОСОБА_2 звернулась до Гаранта Конституції України Президента України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, Верховного суду із зверненням від 20.03.2020 року, у якому зазначила, що працівник ФГВФО здійснивши бездіяльність та безпідставно, без рішення суду визначив договір банківського вкладу Позивача нікчемним, спричинив своїми діями Позивачеві значних збитків та Фонд не відшкодував вклад у визначені терміни навіть за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 у справі №60/3922/19. Позивач вимушена систематично звертатись до правозахисників для захисту її Конституційного права. Вона не одна піддана дискримінації та тотальному ігноруванню Законів України та рішень судів з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який в соціальних мережах називають «Фонд грабування».

ОСОБА_2 також зазначено, що свої права від бездіяльності Фонду та його працівників вона з 2017 року 3 роки захищає в судах та добивається виплати від Фонду, проте ФГВФО здійснює систематичний тиск на суддів, ігнорує Конституцію України та не виконує рішення судів.

Позивач акцентує увагу, що відповідно до Постанови №13 Пленуму Верховного Суду України від 03.07.2015 року в Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» наявні ознаки неконституційності цього Закону. Справу передано до Конституційного Суду України, проте з 2015 року вже майже 5 років пограбовані ФГВФО вкладники чекають скасування недозакону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

ОСОБА_2 також посилалась на те, що на її переконання ФГВФО умисно затягує виплату гарантованої суми оскільки як вбачається з численних журналістських розслідувань та публікацій в пресі, мережі Інтернет, такі дії Фонду спрямовані на отримання неправомірної вигоди за прискорення виплат гарантованої суми. Відтак, позивач вимушена повторно звертатися до суду вже з позовом до ФГВФО з стягнення з Фонду гарантованої суми та відшкодування в порядку ст.625 ЦК України.

У вищевказаному зверненні ОСОБА_2 просила:

- перевірити викладені позивачем у зверненні Факти;

- зобов`язати ФГВФО надати відповідь щодо тривалого невідшкодування гарантованих сум вкладів;

- зобов`язати ФГВФО пояснити чому наявність після зобов`язання судами в рішенні по справі №160/3922/19 внести данні до Реєстру вкладників, яким гарантовано виплату ФГВФО тривалий час не виплачує кошти даючи підстави для повторного звернення до суду та стягнення штрафних санкцій з ФГВФО;

- зобов`язати ФГВФО виплатити позивачу гарантовану суму вкладу;

- заборонити працівникам ФГВФО здійснювати тиск на суддів;

- перевірити цільове використання коштів отриманих в Міністерстві фінансів України для виплати вкладникам;

- перевірити та направити до правоохоронних органів інформацію про реалізацію майна банків з дисконтом більше 90 відсотків.

Супровідним листом від 21.04.2020 №41-Р-009071/04 Секретаріат Кабінету Міністрів України направив звернення ОСОБА_2 на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

ОСОБА_2 звернулась повторно до Гаранта Конституції України Президента України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, Верховного суду із зверненням від 10.05.2020 року аналогічного змісту, у якому просила:

- перевірити викладені позивачем у зверненні Факти;

- зобов`язати ФГВФО надати відповідь щодо тривалого невідшкодування гарантованих сум вкладів;

- зобов`язати ФГВФО пояснити чому наявність після зобов`язання судами в рішенні по справі №160/3922/19 внести данні до Реєстру вкладників, яким гарантовано виплату ФГВФО тривалий час не виплачує кошти даючи підстави для повторного звернення до суду та стягнення штрафних санкцій з ФГВФО;

- зобов`язати ФГВФО виплатити позивачу гарантовану суму вкладу;

- заборонити працівникам ФГВФО здійснювати тиск на суддів;

- перевірити цільове використання коштів отриманих в Міністерстві фінансів України для виплати вкладникам;

- перевірити та направити до правоохоронних органів інформацію про реалізацію майна банків з дисконтом більше 90 відсотків;

- направити для перевірки до правоохоронних органів звернення про злочин передбачені працівниками ФГВФО.

Супровідним листом від 26.05.2020 №41-Р-010741/04 Секретаріат Кабінету Міністрів України направив звернення ОСОБА_2 на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листами від 14.05.2020 №02-036-6407/20, від 22.05.2020 №02-036-6735/20 та від 25.08.2020 №02-036-10886/20 аналогічного змісту на звернення, які надійшли від Офісу Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Апарату Верховної Ради України стосовно виплати гарантованої суми відшкодування за вкладами, що були розміщені в ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив ОСОБА_2 , що Фонд здійснює виплати вкладникам відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон). Відповідно до статті 27 Закону Фонд здійснює виплату відшкодування коштів вкладникам на підставі отриманого від Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду (далі Перелік). Уповноважена особа Фонду зазначає у Переліку суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Оскільки внесення змін та доповнень до Переліку відноситься до повноважень уповноваженої особи на ліквідацію, Фондом було здійснено запит до Уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» щодо своєчасного виконання рішення суду. Банком по суті запиту повідомлено: Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 року справа №160/3922/19 визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» щодо не включення Рилової ТП до переліку вкладників банку, як. мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В ході перевірки була виявлена невідповідність даних, що містяться в інформаційних системах банку даних, та даних вказаних в резолютивній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду під 26.07.2019 року справа № 160/3922/19 (у номері рахунку). На сьогоднішній день, Ухвала про виправлення помилки до ПАТ «Банк Михайлівський» не надходила.

Позивача також повідомлено, що питання про включення інформації щодо коштів, розміщених в ПАТ «Банк Михайлівський» до гарантованої суми у переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, буде розглядатися після отримання Ухвали про виправлення помилки.

Секретаріат Кабінету Міністрів України листом від 20.05.2020 №41-Р-010062/04 повідомив позивачу, що її лист, який надійшов до КМУ, надіслано до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» для розгляду і надання відповіді. Крім того, поінформовано, що відповідно до ч.7 ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» органи державної влади та Національний Банк України не мають права втручатися в діяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо реалізації законодавчо закріплених за ним функцій і повноважень.

28 травня 2020 року, з метою виконання всіх заходів, пов`язаних з ліквідацією ПАТ «Банк Михайлівський», передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №1014 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» на один рік з 13 липня 2020 року до 12 липня 2021 року включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Паламарчуку Віталію Віталійовичу строком на один рік з 13 липня 2020 року до 12 липня 2021 року включно.

Листом від 05.06.2020 №22/1-09/2986 Департамент з питань звернень громадян Офісу Президента України повідомив ОСОБА_2 , що Президент України та Офіс Президента України не є розпорядниками запитуваної інформації, у зв`язку з чим запит позивача надіслано до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного Банку України та Міністерства фінансів України для розгляду в межах компетенції.

18 червня 2020 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1139 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно до якого процедура ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» передбачає виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів протягом п`яти років з дня початку процедури ліквідації банку.

Також рішенням продовжено визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» провідному професіоналу з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Паламарчуку Віталію Віталійовичу до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ліквідація ПАТ «Банк Михайлівський» здійснюватиметься з урахуванням вимог Закону України від 13 травня 2020 року №590-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» (далі - Закон №590) та відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону.

Листом від 01.07.2020 №20-00006/31124 на звернення позивача від 28.05.2020, яке надійшло безпосередньо до Національного банку та отримано від Апарату Верховної Ради України при переадресації з листом від 11.06.2020 №09-0232.04.20/4.2-06-20-Р «Про розгляд звернення» Національний Банк України повідомив ОСОБА_2 відносини, які виникають у зв`язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку, регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Міністерство фінансів України листом від 10.07.2020 №14020-14/651-ЗПІ/624 на запит ОСОБА_2 , який надійшов від Офісу Президента України супровідним листом від 05.06.2020 №22/1-06/2983, щодо надання інформації стосовно відшкодування гарантованої суми вкладу у ПАТ «Банк Михайлівський» повідомило, що відповідно до ч.7 ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» органи державної влади та Національний Банк України не мають права втручатися в діяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо реалізації законодавчо закріплених за ним функцій і повноважень.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 у справі №160/3922/19 абзац третій резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії викладено в такій редакції: «Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на поточному рахунку № НОМЕР_1 на суму 40122,40 грн.».

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала набрала законної сили 17.08.2020.

З КП «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 у справі №160/3922/19 про виправлення описки в резолютивній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 у справі №160/3922/19 направлена супровідним листом від 31.07.2020 року вих.№30341 на адресу позивача ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до даних КП «Діловодство спеціалізованого суду» копія ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 у справі №160/3922/19 про виправлення описки в резолютивній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 у справі №160/3922/19, яка набрала законної сили 17.08.2020 року, направлена на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб супровідним листом від 20.05.2021 вих.№160/3922/19/27754/21-01.

Поряд із цим, ОСОБА_2 звернулась до Гаранта Конституції України Президента Украни, Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України із зверненням від 09.12.2020 року, у якому просила:

- перевірити викладені позивачем у зверненні Факти;

- зобов`язати ФГВФО виплатити позивачу гарантовану суму вкладу;

- зобов`язати ФГВФО виплатити позивачу відшкодування за затримку гарантованої суми вкладу;

- вказати ФГВФО на неприпустимість порушення законодавства України, а саме затримка більше 20 днів з дня введення тимчасової адміністрації;

- зобов`язати ФГВФО надати звіт про виконання рішень судів та пояснення щодо затримок в виплаті гарантованих сум вкладів;

- заборонити працівникам ФГВФО здійснювати тиск на суддів;

- перевірити цільове використання коштів отриманих в Міністерстві фінансів України для виплати вкладникам;

- перевірити та направити до правоохоронних органів інформацію про реалізацію майна банків з дисконтом більше 90 відсотків.

Супровідним листом від 17.12.2020 №41-Р-020323/04 Секретаріат Кабінету Міністрів України направив звернення ОСОБА_2 на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Держаудитслужби.

Супровідним листом від 24.12.2020 №41-Р-020653/04 Секретаріат Кабінету Міністрів України направив звернення ОСОБА_2 на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Листом від 12.02.2021 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб за результатами розгляду звернення, які надійшли листами від Секретаріату Кабінету Міністрів України, стосовно виплати гарантованої суми відшкодування за вкладами, що були розміщені в ПАТ «Банк Михайлівський», повідомив позивачу, що Фонд здійснює виплати вкладникам відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон). Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 06.11.2020 №1921 ліквідаційна процедура Банку здійснюється безпосередньо Фондом. Інформація про включення Позивача до Переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду (далі Перелік), як вкладника, який відповідно до судової справи № 160/3922/19 має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду за своїм вкладом, розглядається Фондом. В ході перевірки було виявлено, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 року у справі №160/3922/19 виправлено допущену описку в резолютивній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 року справа №160/3922/19 (у номері рахунку) згідно інформації, яка розміщена на офіційному сайті «Єдиний державний реєстр судових рішень». Станом на дату надання відповіді, зазначена ухвала у Фонді відсутня.

Для розгляду питання про включення позивача до Переліку інформації щодо її вкладів, розміщених у Банку, відповідач у своєму листі просив позивача надіслати до Фонду належним чином завірену копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 року у справі №160/3922/19.

З матеріалів справи також вбачається, що Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) листом від 25.02.2021 №Р-1359, Р-1398, на виконання доручення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12.02.2021 №1615/20.4.1/-21 на звернення ОСОБА_2 повідомлено, що згідно інформації, наданої Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі Відділ), встановлено, то на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №61079388 і виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 №160/3922/19 про зобов`язання Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до ФГВФО додаткову інформацію про ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на поточному рахунку № НОМЕР_2 на суму 40122,40 грн., відкрите постановою державного виконавця від 28.01.2020. 18.02.2020 до Відділу надійшла заява боржника про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документа. 20.02.2020 державним виконавцем на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), винесено постанову про закінчення виконавчою провадження.

Одночасно повідомлено, що на виконані у Відділі перебувало виконавче провадження №61078985 з виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 №160/3922/19 про стягнення з Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384.20 гри. відкрите постановою державного виконавця від 29.01.2020. Оскільки відповідно до п.2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку), то державним виконавцем на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону 20.05.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 21.12.2020 на виконання до Відділу надійшла заява стягувача про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/3922/19 від 26.07.2019 про стягнення на користь ОСОБА_2 судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 384,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Михайлівський». 22.12.2020 державним виконавцем на підставі п.2 ч.3 ст.5 Закону, винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання, оскільки стягувачем не надано виконавчий документ, що підлягає виконанню, яке направлено на адресу стягувача Також Відділом повідомлено, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчий лист Дніпропетровського окружною адміністративного суду по справі № 160/3922/19 від 26.07.2019 на виконання до Відділу не надходив.

Станом на день розгляду справи ОСОБА_6 не отримала відшкодування коштів за вкладом згідно договору банківського вкладу (депозиту) «Ощадний» рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Банк Михайлівський» у розмірі 40 122,40 грн. за рахунок коштів Фонду.

Позивач вважає, що ФГВФО вчинено протиправну бездіяльність, яка полягає в перешкоджанні виплати Позивачеві гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI (ЗУ №4452-VI) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1, 2, ст. 3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Перелік функцій, що їх виконує Фонд, наведений у частині другій статті 4 Закону№4452-VI , згідно з якою Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 вказаної частини).

Отже, Фонд створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснює у цій сфері нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі № 498/496/17.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Оскільки позивачем заявлено вимогу до Фонду про визнання протиправною відмови ФГВФО у виплаті йому гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів ФГВФО, а вимога про стягнення завданої майнової шкоди в сумі 40 000грн. є похідною, то суд першої інстанції дійшов висновку, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки пов`язаний з виконанням ФГВФО владної управлінської функції з організації виплати цього гарантованого державою відшкодування для вкладників.

Так, у своїй діяльності Фонд керується Конституцією України та законодавством України (ч.5 ст.3 Закону №4452-VI).

Метою Закону №4452-VI є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти (п.3 ч.1 ст.2 Закону №4452-VI).

Вкладник це фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4 ч.1 ст.2 Закону №4452-VI).

Уповноважена особа Фонду працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (п.17 ч.1 ст.2 Закону № 4452-VI).

Керівними органами Фонду є адміністративна рада та виконавча дирекція (ч.8 ст.3 Закону №4452-VI).

Відповідно до пунктів 2-4 частини 3 статті 12 Закону №4452-VI виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду; визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цього Закону та затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду.

До повноважень виконавчої дирекції Фонду у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку належить затвердження ліквідаційного балансу та звіту уповноваженої особи Фонду про завершення ліквідаційної процедури (п.15 ч.5 ст.12 Закону №4452-VI).

Частиною 1 статті 26 Закону №4452-VI визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів (ч.2 ст.26 Закону №4452-VI).

Відтак, одним із основних завдань (функцій) Фонду є відшкодування вкладникам коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, сума якого не може бути меншою 200000 гривень.

Окрім того, Фонд виконує функцію виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом, та, зокрема, вирішує питання про задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного банку за рахунок майна такого банку.

Судом встановлено, що позивач, як клієнт банку, який уклав договір банківського рахунку в ПАТ «Банк Михайлівський» і якій банк відкрив поточний рахунок, в розумінні Закону №4452-VI є вкладником, а кошти на її поточному рахунку № НОМЕР_1 в сумі 40 122,40 грн. є вкладом, на який поширюються основні завдання (функцій) Фонду щодо забезпечення такого вкладу державною гарантією у вигляді граничного розміру відшкодування коштів за таким вкладом.

При цьому, Закон №4452-VI диференціює правовідносини, що:

1) виникають між вкладником банку та Фондом щодо відшкодування коштів за вкладами у межах граничної суми виплати за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку боржника та регулюються положеннями розділу V Гарантії Фонду та відшкодування коштів за вкладами цього Закону;

2) виникають між вкладником та банком, від імені якого діє уповноважена особа Фонду під час його ліквідації, щодо вимог кредиторів, задоволення яких здійснюється за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку та регулюються положеннями розділу VІІІ Ліквідація банків цього Закону.

Правовідносини щодо отримання вкладником гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми складаються між Фондом та вкладником без участі банку-боржника, та у таких правовідносинах Фонд виконує функції з організації виплати гарантованого державою відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна), і у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Разом з тим, у правовідносинах щодо задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного банку за рахунок майна такого банку, котрі складаються за участі кредиторів неплатоспроможного банку та самого банку, Фонд виконує функції з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом, зокрема, його ліквідації, із дотримання встановленого законом порядку ліквідації банків, та у вказаних відносинах майнові вимоги у кредиторів банку виникають до банку-боржника, що ліквідується.

При цьому, такі вимоги кредиторів банку задовольняються в порядку та черговості, що визначені статтею 52 Закону, і у разі їх незадоволення через недостатність майна банку такі вимоги вважаються погашеними.

Відповідно до частини 4 статті 53 Закону №4452-VI у день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.

Отже, суб`єктом, відповідальним за забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та відшкодування кожному вкладнику банку гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, є Фонд, котрий виконує власні спеціальні функції та завдання безпосередньо та/або делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора та ліквідатора неплатоспроможного банку уповноваженій особі Фонду - працівнику Фонду, який діє від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, підзвітний Фонду та несе відповідальність перед Фондом, та за дії якого відповідальність несе Фонд.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції право позивача на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів ФГВФО, підтверджено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 у справі №160/3922/19, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 та відповідно набрала законної сили 03.12.2019.

За правилами ч. 3 ст. 12 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI прийняття рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цього Закону та затвердження реєстрів відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду належить до повноважень Виконавчої дирекції Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 26 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 27 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема, перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

За правилами ст. 28 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Наведені правові норми кореспондуються із приписами Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14, п.п. 2-7 Розділу ІІІ якого передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 8 до цього Положення, що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

Загальний реєстр складається на паперових носіях та в електронному вигляді.

Фонд складає зміни та/або доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та/або доповнень до Переліку, прийнятих Фондом.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Фонд здійснює відшкодування коштів за вкладами відповідно до Загального реєстру за частинами Загального реєстру.

Виплати здійснюються через банки-агенти на підставі укладених з ними договорів.

Формування інформації для банків-агентів здійснюється Фондом у програмному комплексі Фонду або у Системі з урахуванням таких особливостей, зокрема, при формуванні інформації у програмному комплексі Фонду: виплата сум відшкодування особам, які внаслідок їх неявки або з інших причин (вкладники, реквізити яких у Загальному реєстрі відмінні від реквізитів їх документів, спадкоємці тощо) не одержали кошти протягом строку виплат за частиною Загального реєстру, здійснюється за Реєстром переказів, сформованим за результатами розгляду індивідуальних звернень до Фонду, надісланих (поданих) не пізніше дня подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про ліквідацію банку як юридичної особи;

Фонд на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду здійснює передачу банку-агенту частин Загального реєстру, інформації з Реєстру переказів, сформованого за результатами розгляду індивідуальних звернень до Фонду, надісланих (поданих) не пізніше дня подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Крім того, пунктом 9 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14 передбачено, що для отримання коштів за результатами розгляду індивідуального звернення до Фонду вкладник або інша особа (представник, спадкоємець тощо) звертається до Фонду із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування.

До заяви додаються:

- засвідчена особистим підписом вкладника (його спадкоємця, представника) копія паспорта або іншого документа, що посвідчує особу вкладника (спадкоємця вкладника), з інформацією про прізвище, ім`я, по батькові, серію, номер, найменування або код органу, що видав документ, дату видачі;

- копія документа, виданого контролюючим органом, що засвідчує реєстрацію вкладника (спадкоємця вкладника) в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, або копія сторінки паспорта, в якому контролюючим органом зроблено відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта, або якщо до паспорта внесено дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків / копія паспорта у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, в якому територіальними підрозділами Державної міграційної служби України внесено запис про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків в електронному безконтактному носії або на паспорті проставлено слово «відмова».

Заяви про виплату гарантованої суми відшкодування, надіслані (подані) не пізніше дня подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про ліквідацію банку як юридичної особи, розглядаються у строк, що не перевищує трьох місяців. Заявник повідомляється про результат розгляду індивідуального звернення.

Наведене свідчить, що процедурі виплати гарантованої суми вкладу передує:

1) складення уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку рахунків до Фонду;

3) складення Фондом на підставі отриманого переліку рахунків Реєстру відшкодувань вкладникам (Загального реєстру);

4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Реєстру відшкодувань вкладникам (Загального реєстру).

Відшкодування коштів триває з моменту прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і завершується в день внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

При цьому, Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 у справі №160/3922/19 (набрало законної сили 03.12.2019) з урахуванням ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 у справі №160/3922/19 по виправлення описки (набрала законної сили 17.08.2020) зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на поточному рахунку № НОМЕР_1 на суму 40122,40 грн.

Проте, під час судового розгляду встановлено, що станом на день судового розгляду справи відсутні докази на підтвердження отримання ухвали суду про виправлення описки в судовому рішенні у справі №160/3922/19 як Уповноваженою особою, так і ФГВФО.

Матеріали справи підтверджують, що вкладник ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) включена до Переліку вкладників та до Загального переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» із гарантованою сумою лише 100,00 грн., які отримані позивачем 23.03.2021 у банку-агенту Фонду АТ КБ «ПриватБанк».

Доказів внесення змін та доповнень до Переліку Уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» на виконання рішення суду від 26.07.2019 у справі №160/3922/19 щодо відшкодування ОСОБА_1 гарантованої суми вкладу у розмірі 40122,40 грн. сторонами не надано, а судом під час судового розгляду справи не встановлено.

Відповідачем на виконання ухвали під час судового розгляду повідомлено, що на запит Фонду Уповноваженою особою надано відповідь про те, що в ході перевірки була виявлена невідповідність даних, що містяться в інформаційних системах банку та даних, вказаних в резолютивній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 у справі №160/3922/19 (у номері рахунку). Станом на день надання інформації на адресу Фонду ухвала суду від 31.07.2020 у справі №160/3922/19, яка наявна у Єдиному державному реєстрі судових рішень, про виправлення описки в номері рахунку не надходила.

При цьому, листами ФГВФО не відмовляв позивачеві у виплаті, оскільки листом від 12.02.2021 №57-036-2122/21 повідомлено про те, що питання про включення позивача до Переліку інформації щодо її вкладів, розміщених у Банку, буде вирішено після надходження до Фонду належним чином завіреної копії ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 року у справі №160/3922/19.

Тобто, на час розгляду справи відсутній факт відмови Фонду виплатити ОСОБА_1 гарантованої суми вкладу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення позивача до ФГВФО із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування в порядку, передбаченому п.9 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14.

Станом на день судового розгляду справи запис про ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» як юридичної особи Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису не внесений, оскільки відповідно до рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 28.05.2020 №1014 процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» продовжено до 12 липня 2021 року включно.

Тобто, на даний час позивач жодним чином не позбавлена права звернутися в законодавчо передбаченому порядку до ФГВФО із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування.

Водночас, суд враховує, що за положеннями ч. 3 та 5 статті 34 Закону №4452-VI виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Частиною 1 статті 35 Закону №4452-VI передбачено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

Оплата праці уповноваженої особи Фонду здійснюється Фондом у межах затвердженого штатного розпису (ч.6 ст.35 Закону №4452-VI).

Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку Закону №4452-VI (ч.8 ст.35 Закону №4452-VI).

Аналіз процедури визначення уповноваженої особи Фонду, обсяг її повноважень, порядок оплати праці, дає підстави для висновку, що уповноважена особа Фонду за своїм правовим статусом є представником Фонду, який діє у межах повноважень, наданих Фондом, отримує визначену Фондом оплату, несе відповідальність перед Фондом. Уповноважена особа Фонду у правовідносинах з іншими особами виступає як представник Фонду у межах делегованих ним повноважень. За дії/ бездіяльність такої особи перед іншими суб`єктами правовідносин відповідальність несе Фонд.

Вказане відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 757/56680/16-ц.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що підставою для звернення із цим позовом фактично стало невиконання Уповноваженою особою Фонду обов`язку, встановленого судовим рішенням у справі №160/3922/19, яке набрало законної сили, в частині подання до ФГВФО додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок ФГВФО на поточному рахунку № НОМЕР_1 на суму 40122,40 грн.

Проте, забезпечення належного виконання судового рішення передбачене положеннями ст. 382, 383 КАС України. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому вищенаведеними приписами адміністративного процесуального законодавства, яке не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення або стягнення заборгованості за іншим судовим рішенням.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2019 року у справі №806/2143/15.

Тобто, питання, які виникають у зв`язку з виконанням судового рішення в одній справі не можуть становити окремий/самостійний предмет спору в іншій справі, адже в такий спосіб фактично нівелюється авторитет судового рішення, яке набрало законної сили.

Реалізація судового рішення є продовженням судового розгляду справи, що з урахуванням наведеного вище дає підстави вважати, що ця стадія не може становити окреме/самостійне позовне провадження.

Таким чином, урахуванням вищенаведеної правової позиції Верховного Суду не може надавати оцінки аргументам позивача про те, що ФГВФО та його працівники за наявності ухваленого судового рішення повинні цікавитись перебігом справ та забезпечувати його виконання, оскільки такі доводи можуть розглядатися лише судом в порядку судового контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі №160/3922/19 відповідно до вимог ст. 382, 383 КАС України.

Щодо позовних вимог по стягнення з відповідача відсотків з урахуванням встановленою індексу інфляції (інфляційні втрати) та з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення, а також моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує грошове або не грошове зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою.

В свою чергу, за змістом положень ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц суд прийшов до висновку, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

В свою чергу, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Крім того, підставою застосування передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

За правилами частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом.

Саме цим Законом визначено початок виплат вкладникам гарантованих сум відшкодування - в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для деяких банків - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку (частина 1 статті 28 Закону), та завершення - у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи (частина 7 статті 26, частина 3 статті 28 Закону).

Оскільки строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» - до 12.07.2021 року, документи про ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб не подавались.

Отже, на час розгляду справи строк здійснення виплат вкладникам гарантованого відшкодування не сплинув.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до пунктів 3, 5 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги), за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Вказана норма визначає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) та застосовується у договірних відносинах між споживачем та виконавцем.

Між позивачем та відповідачем договірні відносини відсутні, оскільки свої обов`язки відповідач здійснює на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним нормативним актом.

Аналогічні висновки містить і Постанова Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі № 761/31569/16-ц.

У вказаній постанові зазначено, що частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Оскільки під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування штрафних санкцій (пункт 3 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на його користь 3 % річних.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону та не підлягають задоволенню.

В частині стягнення моральної шкоди Верховний Суд також зазначив, що право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому заподіяно шкоду та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди.

Дана позиція співпадає з позицією Верховного Суду висловленою в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі №761/13137/16-ц.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що у постанові від 15.05.2019 року по справі №817/649/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що споживачем фінансових послуг за договором депозиту є вкладник, а їх виконавцем є саме банк, який і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. У вказаній постанові також зазначено, що Фонд у даних правовідносинах не є виробником і продавцем товарів, виконавцем робіт і не надає послуг. Також Фонд не є органом влади у сфері захисту прав споживачів, а тому виходячи з правового статусу Фонду, останній не міг порушити права позивача як споживача банківських послуг, оскільки не надавав такі послуги позивачу.

Крім цього, стягнення моральної шкоди є можливим виключно у разі наявності протиправності дій/бездіяльності відповідача щодо позивача, якої у заявленому до розгляду спорі судом не встановлено.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому, суд звертає увагу, що у рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський Суд з прав людини наголосив, що «... Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 1.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001 року)».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 17.11.2021 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 17.11.2021.

В повному обсязі постанова виготовлена 24.11.2021.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова