Справа № 460/8055/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/8055/21 пров. № А/857/17238/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання - Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі № 460/8055/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції - Друзенко Н.В.,

час ухвалення рішення - 16.07.2021 року,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 16.07.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про припинення виплати раніше призначеної пенсії за вислугу років, призначену відповідно до п. "а" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на заяву, подану разом із додатками 15 червня 2017 року; визнати бездіяльність відповідача, яка виразилася у винесені рішення про припинення раніше призначеної пенсії за вислугу років, зобов`язати нарахувати та призначити йому пенсію за вислугу років на підставі заяви, поданої із додатками та зобов`язати відповідача подати звіт.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про припинення ОСОБА_1 виплату пенсії, викладену у листі від 17 травня 2021 року №1700-0212-8/20199. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 21 квітня 2021 року поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", врахувавши довідки №78 від 13 березня 2017 року та №233 від 18 квітня 2018 року, які видані на шахті ім. М Горького ВО "Донецьквугілля" (ДНР).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що 21 березня 2019 року за №3629/06 відповідачем надіслано запит до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з метою підтвердження пільгового характеру роботи позивача на шахті "Чайкіно" Макіївського виробничого об`єднання по видобутку вугілля "Макіїввугілля", на шахті ім. К.І.Поченкова Макіївського виробничого об`єднання по видобутку вугілля "Макіїввугілля" та на шахті ім. М.Горького ВО "Донецьквугілля", оскільки шахти "Чайкіно", шахта ім. К.І.Поченкова та шахта ім. М.Горького ВО "Донецьквугілля" фактично не здійснили переміщення архівних документів на контрольовану Українською владою територію, то у Міненерговугілля відсутня можливість підтвердити чи спростувати факт трудових відносин зазначених підприємств з позивачем. Зазначає, що довідки № 78 від 13 березня 2017 року та №233 від 18 квітня 2018 року, що видані шахтою ім. М.Горького ВО "Донецьквугілля" (ДНР) ОСОБА_1 видані невизнаною державою, оскільки установа на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території в зоні проведення АТО і не є підконтрольними Україні, а тому не приймаються до уваги. Таким чином, оскільки документи про підтвердження стажу роботи позивача по Списку №1 знаходяться на непідконтрольній території та до уваги братися не можуть, тому підстави для поновлення виплати пенсії позивачу відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 квітня 2021 року ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Листом від 17 травня 2021 року №1700-0212-8/20199 відповідач повідомив позивача, що в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області переглянуто рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за заявою від 21 квітня 2021 року № 79. За результатами детального аналізу встановлено, що документи про підтвердження стажу роботи за списком №1 завірені організацією, яка відсутня в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) та знаходиться на непідконтрольній території. У зв`язку з цим винесено рішення про припинення виплати пенсії.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся в суд з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про припинення позивачу виплати пенсії на пільгових умовах не відповідає вимогам повного, всебічного та об`єктивного розгляду усіх поданих документів, необхідних для підтвердження пільгового стажу позивача, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а належним способом захисту прав позивача є зобов`язати відповідача поновити позивачу виплату пенсії за вислугу років.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з положеннями цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).

Ст.2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачає такий вид трудової пенсії як за вислугу років.

Крім того, п.2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до раконодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону №1058-ІV.

Пункт 2 розділу XV цього Закону (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) був викладений на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України про підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII (далі - Закон №2148-VIII), який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, є чинним на сьогодні та неконституційним не визнавався.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, з набранням чинності Закону №2148-VIII питання, пов`язані з призначенням пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, регулюються положеннями Закону №1058-IV.

Згідно з пунктами 2-1, 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV положення Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" застосовується в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбаченими статтями 52, 54, та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ.

Відповідно до п."а" ст.55 вищезазначеного Закону (зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII) окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років з дотриманням певних умов, зокрема робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України пенсії призначаються після досягнення працівниками 55 років і за стажу роботи: для чоловіків - не менше як 30 років,з них не менш як 12 років шість місяців на такій роботі; для жінок - не менш як 25 років,з них не менш як 10 років на такій роботі. За відсутності стажу роботи в чоловіків - 30, у жінок - 25 років, у період до 01 квітня 2024 року, пенсія за вислугу років названим особам призначається за наявності стажу роботи в залежності від періоду звернення.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення" затверджено, зокрема, Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, до якого включено наступні професії та посади: бригадири магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій та штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; електромонтери і електромеханіки контактної мережі магістральних залізниць; кондуктори вантажних поїздів; кочегари паровозів і парових кранів на залізничному ходу; майстри (шляхові, мостові, тунельні) магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; машиністи автомотрис і мотовозів; машиністи і помічники машиністів паровозів і парових кранів на залізничному ходу; машиністи і помічники машиністів тепловозів; машиністи і помічники машиністів електровозів; машиністи і помічники машиністів дизель-поїздів; машиністи і помічники машиністів електропоїздів (секцій); машиністи-інструктори локомотивних бригад; механіки рефрижераторних поїздів (секцій); монтери колії магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; оглядачі вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; поїзні диспетчери і старші поїзні диспетчери; регулювальники швидкості руху вагонів; ремонтники штучних споруд магістральних залізниць на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; складачі поїздів; слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; чергові по станціях позакласних і 1 класу, зайняті прийманням відправленням і пропусканням поїздів на дільницях магістральних залізниць з особливо інтенсивним рухом; чергові та оператори сортувальних гірок на станціях позакласних і 1 класу.

За змістом ст.44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пункт 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року передбачає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

За змістом ст.18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Відповідно до ст.7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з ч.1-3 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у квітні 2021 року звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії та для підтвердження стажу роботи долучив до заяви довідки № 78 від 13 березня 2017 року та №233 від 18 квітня 2018 року, видані шахтою ім. М.Горького ВО "Донецьквугілля" (ДНР).

Також матеріалами справи стверджується, що 21 квітня 2021 року позивачу призначено пенсію за віком.

Крім того, як вбачається зі змісту листа відповідача, 21 березня 2019 року відповідач з метою підтвердження факту роботи ОСОБА_1 на шахті «Чайкіно» Макіївського виробничого обєднання по видобутку вугілля «Макіїввугілля», на шахті ім.К.І.Поченкова Макіївського виробничого об`єднання по видобутку вугілля "Макіїввугілля" та на шахті ім. М.Горького ВО "Донецьквугілля" звернувся із запитом №3629/06 до Міністерства енергетика та вугільної промисловості. У відповідь на запит Міністерством зазначено, що шахти «Чайкіно» Макіївського виробничого обєднання по видобутку вугілля «Макіїввугілля», ім.К.І.Поченкова Макіївського виробничого об`єднання по видобутку вугілля "Макіїввугілля" та ім. М.Горького ВО "Донецьквугілля" фактично не здійснили переміщення архівних документів на контрольовану територію, а тому Міністерство енергетика та вугільної промисловості не може підтвердити чи спростувати факт трудових відносин зазначених підприємств з ОСОБА_1 .

Крім того, листом від 17 травня 2021 року №1700-0212-8/20199 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивача про припинення виплати пенсії, оскільки документи про підтвердження стажу його роботи за списком №1 завірені організацією, яка відсутня в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) та знаходиться на непідконтрольній території.

Колегія суддів зазначає, що підставою для припинення виплати пенсії позивачу є покликання відповідача на те, що шахти «Чайкіно», ім.К.І.Поченкова та ім. М.Горького ВО "Донецьквугілля" перебувають на окупованій території та фактично не здійснили переміщення архівних документів на контрольовану Українською владою територію, а тому відсутня можливість підтвердити чи спростувати факт трудових відносин зазначених підприємств з позивачем. Зазначає, що довідки № 78 від 13 березня 2017 року та №233 від 18 квітня 2018 року, видані шахтою ім. М.Горького ВО "Донецьквугілля" (ДНР) ОСОБА_1 видані невизнаною державою, оскільки установа на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території в зоні проведення АТО і не є підконтрольними Україні, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, визнання вищезазначених довідок відповідачем необхідне для захисту гарантованого пенсійним законодавством права позивача на призначення пенсії, який на даний час позбавлений у будь-який інший спосіб можливості отримати такі довідки від належної установи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що архівні документи, які залишились на окупованій території та неможливість пенсійного органу здійснити їх перевірку, не може бути підставою для позбавлення права позивача на призначення пенсії, оскільки позивач не може бути позбавлений свого права на призначення пенсії згідно з вказаними довідками через неможливість перевірки їх достовірності органами Пенсійного фонду, крім того, вищезазначені обставинами виникли не з вини позивача та він не міг вплинути на них.

Також, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2019 року у справі №233/1181/17 (79558094), висловив правову позицію згідно з якою у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Те, що архівні документи залишились на окупованій території в даному випадку, та неможливість пенсійного органу здійснити їх перевірку, не може бути підставою для позбавлення права позивача на призначення пенсії.

Як зазначив у своїй постанові Верховний Суд, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення відповідача про припинення позивачу виплати пенсії на пільгових умовах не відповідає вимогам повного, всебічного та об`єктивного розгляду усіх поданих документів, необхідних для підтвердження пільгового стажу позивача, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а належним способом захисту прав позивача є зобов`язати відповідача поновити позивачу виплату пенсії за вислугу років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не наведено аргументованих причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду, а тому підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року у справі № 460/8055/21- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 06 грудня 2021 року.