Справа № 300/2940/21
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2021 р. справа № 300/2940/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 185-8 від 29.04.2021, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач), в інтересах якого діє адвокат Неште Алла Іванівна, звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської міської ради (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування в частині рішення № 185-8 від 29.04.2021, зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.08.2020 року Головним управлінням Держгеокадастру Івано-Франківської області прийнято наказ за № 9-935/15-20/СГ, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :03:002:0200 площею 1,6211 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту с. Узин, Узинської сільської ради, Тисменицького району, Івано-Франківської області з метою подальшої передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі даного наказу, укладеного договору та завдання на виконання робіт, ТОВ "ВААР" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Узин, Узинської сільської ради, Тисменицького району, Івано-Франківської області. В подальшому здійснено погодження даних проектів відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України та інших нормативно-правових актів. Представник позивача зазначила, що оскільки 29.12.2020 року дана земельна ділянка площею 1,6211 га, кадастровий номер :03:002:0200 передана в комунальну власність Івано-Франківської міської територіальної громади та 28.01.2021 року зареєстрована в Державному реєстрі речових прав, то 09.02.2021 року позивач звернувся до Івано-Франківської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :03:002:0200 та подальшою передачею її у власність. Проте, пунктом 22.9 рішення Івано-Франківської міської ради від 29.04.2021 року № 185-8 відмовлено гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6211 га, кадастровий номер :03:002:0200 в с. Узин та передачі її у власність, для ведення особистого селянського господарства (вказана земельна ділянка є комунальною власністю Івано-Франківської МТГ із 29.12.2020 року, відсутня інформація щодо погодження цього питання громадською радою). На думку представника позивача, Івано-Франківська міська рада не дотрималась вимог Земельного кодексу України та безпідставно відмовила у затвердженні проекту землеустрою ОСОБА_1 , чим порушила принцип рівності громадян у Конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановлений статтею 24 Конституції України. З урахуванням викладеного, просить суд визнати незаконним та скасувати пункт 22.9 рішення відповідача (8 сесії) восьмого демократичного скликання від 29.04.2021 року № 185-8 "Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки"; зобов`язати Івано-Франківську міську раду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6211 га, кадастровий номер :03:002:0200 за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту с. Узин, Узинської сільської ради, Тисменицького району, Івано-Франківської області та передати її у власність гр. ОСОБА_1 .

По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено (а.с.38-41).

Ухвалою суду від 23.06.2021 року відкрито провадження у даній справі, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.45-46).

Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 року клопотання представника Івано-Франківської міської ради про розгляд за правилами загального позовного провадження справи № 300/2940/21 за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 185-8 від 29.04.2021, зобов`язання до вчинення дій - залишено без задоволення (а.с.62-63).

Ухвалою суду від 12.08.2021 року повторно відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Неште А.І. про забезпечення позову (а.с.99-102).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 06.07.2021 року (а.с. 52-53), згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що Івано-Франківська міська рада у межах своєї компетенції та відповідно до чинного законодавства розглянула заяву ОСОБА_1 та прийняла рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою. Представник відповідача зазначив, що позивач не позбавлений права на повторне звернення. Проте, ОСОБА_1 повторно не звертався до Івано-Франківської міської ради щодо розгляду його заяви на сесії міської ради, а також не вказав причин, що перешкоджають йому реалізувати таке право. Тому, на думку представника відповідача, позовна вимога про зобов`язання Івано-Франківську міську раду розглянути на сесії звернення гр. ОСОБА_1 є передчасною, оскільки позивач не вчиняв відповідних дій щодо реалізації свого права. Окрім того, представник відповідача зазначив, що суд надаючи оцінку рішенню або дії органу місцевого самоврядування, не втручається у дискрецію (вільний розсуд органу місцевого самоврядування) .

Представником позивача 27.07.2021 року через канцелярію суду подано відповідь на відзив (а.с.68-69).

Головуючий по справі суддя Панікар І.В. в період з 09.08.2021 року по 08.10.2021 року перебував у відпустці, у зв`язку з чим, строк розгляду справи продовжено.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзив на позов та в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6211 га, кадастровий номер :03:002:0200 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту с. Узин, Узинської сільської ради, Тисменицького району, Івано-Франківської області (зворотній бік а.с.13, а.с.14).

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 13.08.2020 року за № 9-935/15-20-СГ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6211 га, кадастровий номер :03:002:0200 за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Узин, Узинської сільської ради, Тисменицького району, Івано-Франківської області з метою подальшої передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.13).

У 2020 році на замовлення ОСОБА_1 ТОВ "ВААР" розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за межами населеного пункту с. Узин Узинської сільської ради, Тисменицького району, Івано-Франківської області.

У ході виготовлення позивачем проекту землеустрою, отримано погодження компетентних і контролюючих органів, висновки яких містяться у складі вказаного Проекту (а.с.9-20).

Судом встановлено, що державним кадастровим реєстратором проведено реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Узинська сільська рада, Тисменицького району, Івано-Франківської області у Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера :03:002:0200.

Вказане підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.21-23).

Як зазначено представниками сторін, 29.12.2020 року дана земельна ділянка площею 1,6211 га, кадастровий номер :03:002:0200 передана в комунальну власність Івано-Франківської міської територіальної громади та 28.01.2021 року зареєстрована в Державному реєстрі речових прав.

В подальшому, позивач звернувся до Івано-Франківської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею1,6211 га для ведення особистого селянського господарства та передачею її у власність, яка розташована за межами населеного пункту с. Узин, Узинської сільської ради, Тисменицького району, Івано-Франківської області.

Рішенням Івано-Франківської міської ради (8 сесія) восьмого скликання від 29.04.2021 року за № 185-8 "Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки", зокрема, пунктами 22 та 22.9 вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6211 га, кадастровий номер :03:002:0200 в с. Узин та передачі її у власність, для ведення особистого селянського господарства (вказана земельна ділянка є комунальною власністю Івано-Франківської МТГ із 29.12.2020 року, відсутня інформація щодо погодження цього питання громадською радою) (а.с.28).

Позивач, вважаючи необґрунтованим оскаржуваний пункт рішення від 29.04.2021 року за № 185-8 та таким, що прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі - ЗК України, у редакції, чинній на час виникнення та існування спірних правовідносин).

За змістом частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із пунктом "в" частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

За приписами частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною сьомою згаданої статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частинами 9 - 11 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Повноваження відповідних органів щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтею 122 ЗК України.

Частиною 1 статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (надалі-Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР, передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини 5 статті 46 Закону № 280/97-ВР, сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Частиною 1 статті 59 Закону № 280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Пунктом 6 частини 3 статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Отже, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать питання затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України.

Зміст норм Земельного кодексу України свідчить про те, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі, за принципом "мовчазної згоди" (або мотивованої відмови у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Згідно змісту частин 10 та 11 статті 118 Земельного кодексу України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду, внаслідок чого, спір вирішується в судовому порядку.

При цьому, суд зазначає, що визначаючи черговість проходження вищевказаних етапів та визначаючи повноваження (дискрецію) державних органів, зокрема, в частині можливості відмови у вчиненні певних дій, як то: відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою (ч.7 ст. 122 ЗК України) чи щодо можливості погодження проекту землеустрою (ч. 6 ст. 186-1 ЗК України), законодавець у певний спосіб, доволі чітко, окреслив випадки коли такі дії слід вчиняти.

Водночас, випадків за яких можлива відмова у затвердженні вже погодженого проекту землеустрою відповідним органом виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, положення статті 118 ЗК України не містять.

За вказаних умов, надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд повинен керуватися загальними принципами, що визначені частиною 2 статтею 19 Конституції України, за змістом якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На переконання суду, під час проведення даної оцінки, суд повинен дослідити чи проведено відповідачем правовий аналіз кожної зі стадій процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства, адже саме в своїй сукупності, таке поєднання свідчитиме про загальну законність самого процесу в цілому, та , як наслідок, через призму частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійти до висновку щодо обґрунтованості самого рішення.

В даному аспекті суд вказує на таке.

Погодження проекту землеустрою, як однієї із стадій процесу безоплатної передачі земельних ділянок, у відповідності до положень частини 1 статті 186-1 ЗК України, обов`язково здійснюється територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 14.01.2015 за № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Тобто, відповідними територіальними органами центрального органу виконавчої влади в розумінні положень частини 1 статті 186-1 ЗК України є відповідні обласні управління Держгаокадастру, що утворені у визначеному законом порядку та діють відповідно до власних положень, що розроблені у відповідності до Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29.09.2016 року Про твердження Положень про територіальні органи Держгеокадастру.

Суд звертає увагу, на те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за межами населеного пункту с. Узин Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської ради, погоджено Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області, що є грубим порушенням частини 1 статті 186-1 ЗК України (зворотній бік а.с.19 та а.с.20), оскільки за змістом пункту 3 положення про Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, завданням вказаного органу є реалізації повноважень Геокадастру виключно на території Донецької області і на територію Івано-Франківської області поширюватись не може (а.с. 112-123).

Водночас, в ході прийняття оскаржуваного рішення відповідач зазначеному факту не надав належної оцінки, проте свою відмову обґрунтував відсутністю інформації щодо погодження цього питання громадською радою (п. 22.9 рішення), хоча жоден з етапів процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян такого погодження не вимагає.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що пункт 22.9 рішення Івано-Франківської міської ради від 29.04.2021 року № 185-8 в частині відмови громадянину ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою не містить законодавчо визначених підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, а відтак, є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Наслідком скасування судом у цій справі пункту 22.9 рішення Івано-Франківської міської ради від 29.04.2021 року № 185-8 в частині відмови гр. ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6211 га, кадастровий номер :03:002:0200 та передачі її у власність, для ведення особистого селянського господарства є те, що клопотання позивача про затвердженні проекту землеустрою залишається нерозглянутим.

Кожна особа, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно частини 2 цієї ж статті захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень вчинити на користь позивача певні дії, якщо для їх вчинення виконані всі умови, визначені законом, і вчинення таких дій не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Виходячи із обставин цієї справи суд встановив, що оскаржений позивачем пункт 22.9 рішення Івано-Франківської міської ради від 29.04.2021 року № 185-8 не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про затвердження проекту землеустрою. Такі недоліки у діяльності відповідача, окрім того, що вказують на протиправність рішення, перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх, передбачених нормами Земельного кодексу України, умов та порядку для затвердження позивачу проекту землеустрою.

Відтак, суд знаходить підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6211 га, кадастровий номер :03:002:0200 та передачі її у власність, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту с. Узин, Узинської сільської ради, Тисменицького району, Івано-Франківської області та прийняти мотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Таким чином вимога позовної заяви про зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою, до задоволення не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, позивач, згідно із квитанцією від 15.06.2021 року підтвердив сплату судового збору на суму 908,00 гривень, за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської міської ради сплачений судовий збір в розмірі 454 грн.

Окрім того, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати.

Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач 27.07.2021 року через канцелярію суду подав: договір № 011121 про надання правничої допомоги від 14.06.2021 року (а.с.29), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 001127, виданого 08.12.2016 Неште Аллі Іванівні (а.с.30), ордер серії ІФ № 084599 (а.с.31), довідку про розрахунок витрат на правничу допомогу від 27.07.2021 (а.с.71), акт виконаних робіт з надання правової допомоги № 07/21 від 27.07.2021 року та прибутковий касовий ордер № 07/21 від 27.07.2021 року (а.с.73).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до частини 9 статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

У відповідності до положень частини 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення не співмірності витрат на правову допомогу адвоката покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення зазначених витрат.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачем не долучено належного доказу на підтвердження надсилання вищевказаних документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги на адресу відповідача, оскільки докази про понесені витрати ним подано вже на стадії судового розгляду.

Вказане позбавило ймовірної можливості відповідача подати суду свої заперечення.

Враховуючи викладене, суд не бере до уваги вищевказаних доказів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги адвокатом, внаслідок чого, зазначене є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 185-8 від 29.04.2021, зобов`язання до вчинення дій - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 22.9 рішення Івано-Франківської міської ради від 29.04.2021 року № 185-8 в частині відмови громадянину ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6211 га, кадастровий номер :03:002:0200 та передачі її у власність, для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Івано-Франківську міську раду (, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76000) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6211 га, кадастровий номер :03:002:0200, яка розташована за межами населеного пункту с. Узин, Узинської сільської ради, Тисменицького району, Івано-Франківської області з метою подальшої передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відповідно до задоволених вимог стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської міської ради (, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76000) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 9278,10 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Івано-Франківська міська рада (, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76000).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.