Справа № 500/2623/21
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2623/21

24 листопада 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В. за участю:

секретаря судового засідання Хоміцька С.О.

представника позивача Сабадаш Н.О.

представника відповідача Кущик А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Птахофабрика Тернопільська" до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.04.2021 № 1, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Птахофабрика Тернопільська" (надалі, позивач) звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №01 від 19.04.2021.

Позов обґрунтований тим, що за результатом проведення у позивача виїзної планової перевірки відповідачем складено Акт №1101/19-00-07-01/14-01/03369177 від 22.03.2021. На підставі вказаного акту прийнято оскаржуване в даній справі податкове повідомлення - рішення №01 від 19.04.2021, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 6953969,00 грн. та визначені штрафні санкції у розмірі 1738492,25 грн. Позивач вважає, що перевіркою не встановлено жодних належних доказів нереальності (безтоварності) господарських операцій позивача з його контрагентами. Просить врахувати, що факт виконання договорів підтверджується належними чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку. На переконання позивача, документи, що оформлені на підтвердження цих господарських операцій, оформлені відповідно до вимог законодавства, а тому одержавши їх, позивач не мав підстав не сформувати податковий кредит за результатами проведених таких господарських операцій. Звернув увагу суду на тому, що усі господарські операції реально відбулись та призвели до змін активів позивача, придбаний товар був використаний у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку.

Ухвалою суду від 17.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03.06.2021 12:00 год. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

03.06.2021 у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні підготовче засідання відкладено до 09.07.2021 о 10:00 год.

Ухвалою суду від 03.06.2021 продовжено Головному управлінню ДПС у Тернопільській області строк для подання відзиву на позовну заяву до 10.06.2021.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що у ПрАТ "Птахофабрика Тернопільська" відсутні підстави для віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ по операціях з ТОВ "Євро-Партнер-Україна", ТОВ "Агро-Лакомка", ТОВ "Символ Трейдинг", ТОВ "Центрагрогрупп", ПП "Ален Оіл", ТзОВ "Агро Консоль", ТзОВ "Смарт Планет". Просить врахувати факт безтоварності здійснених з вказаними контрагентами господарських операцій, оскільки контрольно - перевірочними заходами контролюючого органу встановлено "обрив ланцюга" придбання шляхом підміни товарно - матеріальних цінностей в ланцюгу постачання від вказаних контрагентів, що на думку відповідача, свідчить про нереальність здійснення господарських операцій. Вважає, що первинні документи, які стали для формування ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" податкового кредиту, є дефектними та такими, які не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, оскільки на момент проведення таких операцій по ланцюгу постачання товарів був відсутній сам актив. Відтак, на думку відповідача, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітні документи, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що наявність фінансово-господарських операцій між позивачем та його контрагентам підтверджується видатковими, податковими та товарно-транспортними накладними, виписками банку. Позивач вважає, що реальність господарських операцій позивача з контрагентами (ТзОВ "Євро-Партнер України", ТзОВ "Агро-Лакомка", ТзОВ "Символ Трейдінг", ТзОВ Центрагрогрупп", ПП "Ален Оіл", ТзОВ "Агро Консоль", ТзОВ "Смарт Планет") підтверджується належним чином оформленими документами, обов`язковість і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та учасників, підтверджують фактичне здійснення таких операцій, а саме: договори поставки, специфікації до договорів, податкові та видаткові накладні, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні, подорожні листки, журнали контролю якості вхідної сировини, журнали вагаря. Просить врахувати, що позивач надав всі необхідні підтвердження, що придбана у контрагентів сировина у відповідних у кількостях була використана для приготування кормів згідно рецептури у відповідний період. Вважає, що відсутність в товарно-транспортних накладних конкретної адреси навантаження, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце; товарно-транспотна накладна не є документом первинного обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей за договором поставки; позивач не укладав договорів перевезення, тому не перебував у господарських відносинах з перевізниками товару, так як обов`язок поставки товару у визначене місце поставки покладався на контрагентів позивача. Також, на думку позивача, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, або контрагентів його контрагентів якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Просить врахувати, що порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту. Звернув увагу суду на тому, що відповідачем не підтверджено та не встановлено жодних порушень податкового законодавства саме позивачем, натомість досліджена господарська діяльність контрагентів-постачальників та їх контрагентів (з якими у позивача не було господарських правовідносин) на підставі податкової інформації.

09.07.2021 у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні оголошено перерву до 15.07.2021 о 09:30 год.

Представник відповідача подав до суду письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на покупця товарів, робіт, послуг, позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету на суму податкового кредиту, визначеного постачальником. Вказав, що встановлені обставини у своїй сукупності свідчать про нереальність господарських операцій та про відсутність права у позивача на формування податкового кредиту. Звернув увагу суду на тому, що у більшості випадків простежується "обрив ланцюга", оскільки на вході відсутня продукція, яка в подальшому була придбана позивачем: встановлено підміну товарних позицій, коли на вході зазначено один товар, а реалізується зовсім інший, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність самого активу.

15.07.2021 у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні оголошено перерву до 05.08.2021 о 12:00 год.

05.08.2021 у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні підготовче засідання відкладено до 28.09.2021 о 10:00 год.

28.09.2021 у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.10.2021 о 10:00 год.

22.10.2021 у відкритому судовому засіданні розгляд справи відкладено до 02.11.2021 11:00 год.

02.11.2021 у відкритому судовому засіданні оголошено перерву до 11.11.2021 о 14:30 год.

11.11.2021 у відкритому судовому засіданні оголошено перерву до 19.11.2021 о 10:00 год.

19.11.2021 у відкритому судовому засіданні оголошено перерву до 24.11.2021 о 14:30 год.

24.11.2021 у відкритому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю з мотивів, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив.

Представник відповідача у відкритому судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову повністю з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, письмових запереченнях.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, встановив наступні факти.

В період з 10.03.2020 по 15.03.2021 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проведено виїзну документальну планову перевірку ПрАТ "Птахофабрика Тернопільська" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2018 по 31.12.2019, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2018 по 31.12.2019.

За результатами перевірки 22.03.2021 складено Акт №1101/19-00-07-01/03369177 "Про результати виїзної документальної планової перевірки ПрАТ "Птахофабрика Тернопільська" (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2018 по 31.12.2019, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2018 по 31.12.2019".

З вказаного Акту слідує, що терміни проведення перевірки переносились у зв`язку із прийняттям Закону України від 17.03.2020 №533-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (COVID-19)", підрозділ 10 розділу ХХ "Перехідні положення", Кодексу доповнено новим пунктом 52-2, яким установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03 по 31.05.2020, крім документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу. Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18.03. та не були завершені, тимчасово зупиняються на період до 31.05.2020. Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом. При цьому, на період з 18.03. по 31.05.2020 зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 Кодексу.

Законом України від 13.05.2020 №591-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)", продовжено дію мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03. по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби (COVID-19).

Разом з цим, відповідно до абзацу 10 пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Кодексу , з урахуванням внесених Законом №591 змін, перебіг строків давності передбачених статтею 102 Кодексу, зупиняється на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби (COVID-19).

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №89 "Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок" з 09.02.2021 проведення документальної планової виїзної перевірки поновлено.

Термін перевірки продовжувався згідно Наказу від 25.02.2021 за №220-п на 5 днів та згідно наказу від 04.03.2021 на 5 робочих днів.

Результати перевірки викладені в Акті перевірки №1101/19-00-07-01/03369177 від 22.03.2021.

Проведеною перевіркою встановлено порушення ПрАТ "Птахофабрика Тернопільська":

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010, із змінами та доповненнями, та Наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість" від 28.01.2016 за № 21, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 6953969грн., в тому числі за листопад 2018 на суму 249201грн., за грудень 2018 на суму 2703276грн., за лютий 2019 на суму 322864грн., за серпень 2019 на суму 59480грн., за вересень 2019 на суму 894219грн., за листопад 2019 на суму 2325536грн., за грудень 209 на суму 399393грн.;

- підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, пункту 164.1, підпункту "г" 164.2.17 пункту 164.2, пункту 164.5, статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, підпункту "а" пункту 171.2 статті 171, підпункту "а" пункту 176.2 статті 176, пункту розділу ІУ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 -УІ із змінами та доповненнями, а саме: неутримання та неперерахування податку на доходи фізичних осіб з отриманих доходів працівниками ПрАТ "Птахофабрика Тернопільська", як додаткове благо у вигляді роумінгу, внаслідок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 2921,50 грн.;

- підпункту "а" пункту 176.2 статті 176 розділу ІУ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ, п.1.1 та 1.2 розділу І, п.3.2, 3.3, 3.6 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України №4 від 1301.2015 "Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку", а саме: у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за ІІІ, ІУ кв. 2018, І, ІІ, ІІІ, ІУ кв. 2019 невідображення виплати доходів працівникам ПрАТ "Птахофабика Тернопільська" у вигляді додаткового блага (послуги роумінгу);

- підпункту 162.1.1 пункту 162.1 ст.162, пункту 164.1, підпункту "г" 164.2.17 пункту 164.2 ст.164, підпункту 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, підпункту "а" пункту 171.2 статті 171, підпункту "а" пункту 176.2 статті 176, пункту 177.6 розділу ІУ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ, із змінами та доповненнями, підпункту 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6, пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ із змінами та доповненнями, а саме: неутримання та неперерахування військового збору з отриманих доходів працівниками ПрАТ "Птахофабрика Тернопільська" як додаткове благо у вигляді роумінгу, внаслідок чого донараховано військового збору в загальній сумі 199,64 грн.

На підставі Акта №1101/19-00-07-01/03369177 від 22.03.2021 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийнято податкове повідомлення від 19.04.2021 №1, яким встановлено порушення п.44.1, п.44.2 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 із змінами та доповненнями та застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі п.123.2 ст.123 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010. Даним податковим повідомленням - рішенням збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 14010100, на суму 8692461,25 грн. (з них 6953969,00 грн. за податковими зобов`язаннями, та 1738492,25 за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись із складеним контролюючим органом податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою та другою ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Зі змісту підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України вбачається, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

За правилами пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Вирішуючи справи із застосуванням наведених правових норм, Верховний Суд у постановах від 27 лютого 2020 року (справи № 813/7081/14, № 814/120/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 813/4079/15), від 10 вересня 2019 року (справа №814/2412/17) визнав, що наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами.

При цьому норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Слід зазначити, що всі податкові накладні як позивача так і його контрагентами зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, доказів зупинення реєстрації податкових накладних контролюючим органом не надано, а судом не здобуто.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни постачальниками його контрагентів, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

Водночас, суд вважає, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Суд вважає, що аналіз реальності господарської операції повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, у наведеному контексті, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

Крім того, визначення та призначення товарно-транспортної накладної надається у Правилах перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила №363).

Згідно з Правилами №363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно- матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського обліку, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до преамбули Правил №363, вони визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Отже, Правила №363 не встановлюють правил податкового обліку та не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку податкових зобов`язань чи податкового кредиту.

Товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно - матеріальних цінностей, вона належить до виду документів, що засвідчують факт перевезення.

Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, визначеною у постанові від 06.02.2018 № К/9901/2030/17 по справі № 821/589/17.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв`язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов`язкові реквізити.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

При цьому, суд вважає, що про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити також підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

Також, у відповідності до частини першої ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечує реальність проведення позивачем фінансово-господарських операцій, називаючи їх дефектними, з таких підстав: у деяких товарно-транспортних накладних не зазначено повної адреси пункту навантаження, що унеможливлює ідентифікувати пункт навантаження; на підставі баз даних ДПС, зокрема Єдиного реєстру податкових накладних, не встановлено реєстрацію податкових накладних на одержання контрагентами транспортних послуг чи послуг вантажних перевезень, оренди чи суборенди транспортних засобів з екіпажем.

Так, відповідач зазначає про неможливість фактичного здійснення господарських операцій у зв`язку з відсутністю у деяких основних фондів та об`єктів, які необхідні для здійснення задекларованих господарських операцій; чисельність працівників є недостатньою для проведення задекларованих обсягів фінансово-господарських операцій, інформація про залучення стороннього трудового ресурсу відсутня; контрагентами позивача по ланцюгу постачання товарів від їх постачальників оформлено завідомо недостовірні документи: видаткові та податкові накладні на господарські операції з поставки сировини; перевізники не володіють транспортними засобами, а державна реєстрація транспортних засобів зазначених у ТТН, здійснена на фізичних осіб, крім того, марки автомобілів зазначені у товарно-транспортних накладних не відповідають зареєстрованим; у постачальників по "ланцюгу" був відсутній актив - сировина на момент проведення операцій з контрагентами; проведеною перевіркою неможливо підтвердити реальність постачання товару по "ланцюгу" постачання постачальників контрагентів; не надано посвідчень про якість сировини.

При цьому суд зазначає, що не бере до уваги доводи відповідача про відсутність посвідчень про якість сировини, яка поставлялась, оскільки перевірка якості товару, на думку суду, не входить до повноважень контролюючого органу.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що наявність фінансово-господарських операцій (господарських відносин) між ПрАТ «Птахофабрика Тернопільська» та його контрагентами, зокрема, ТзОВ "Євро-Партнер України", ТзОВ "Агро-Лакомка", ТзОВ "Символ Трейдінг", ТзОВ Центрагрогрупп", ПП "Ален Оіл", ТзОВ "Агро Консоль", ТзОВ "Смарт Планет" підтверджується укладеними договорами поставки; фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами з придбання сировини, підтверджені видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками; складені податкові накладні контрагентів позивача по зазначених фінансово-господарських операціях зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних; проведення платежів позивачем за отриманий товар, згідно з укладеними договорами поставки.

Крім цього, на думку суду, реальність фактичного здійснення господарських операцій та використання отриманої сировини (товару) у власній господарській діяльності для приготування кормів підтверджується також документами внутрішнього бухгалтерського обліку, а саме: оборотно-сальдових відомостей по субрахунку 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення», субрахунку 201 «Сировина та матеріали»; списків рецептів для виробництва кормів; журналів реєстрації показників якості сировини та готової продукції олійного виробництва, які містять відомості про постачальника, кількість та якість продукції; журналів вагаря, які містять дані про заїзд транспортних засобів, постачальника, вид та кількість товару; первинні документи, які підтверджують факт перевезення товару власним транспортом позивача (шляхові листи та нарахування заробітної плати водіям).

Відтак, на думку суду, реальність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином оформленими документами, обов`язковість і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичне здійснення таких операцій.

При цьому, суд вважає, що в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», в переліку обов`язкових реквізитів немає такого реквізита, як повна адреса пункту завантаження.

Водночас, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність").

Суд звертає увагу на тому, що Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які визначають правила заповнення ТТН, не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, на переконання суду, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

За наведених обставин, заперечення відповідачем факту реальності господарської операції через не вказання повної адреси пункту завантаження в товарно-транспортних накладних, чи інші невідповідності в товарно-транспортних накладних, не ґрунтується на приписах податкового законодавства, є безпідставним.

Такі правові позиції викладені у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (від 28 жовтня 2020 року (справа № 500/305/19), від 04 червня 2020 року (справа № 340/422/19), від 15 травня 2019 року (справа № 804/12339/13-а), від 30 серпня 2019 року (справа № 804/17176/14).

Водночас, вирішуючи даний спір по суті, суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів, призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару вимог закону щодо формування податкового кредиту.

Так, суд вважає, що відповідачем не підтверджено та не встановлено жодних порушень податкового законодавства саме позивачем, натомість досліджена господарська діяльність контрагентів-постачальників та їх контрагентів-постачальників на підставі податкової інформації.

Відтак, позивач не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента чи контрагентів його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по "ланцюгах" постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Крім цього, суд зазначає, що нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами, і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань.

Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено.

Недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість виконати роботи або надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих робіт/послуг, у тому числі й по ПДВ.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів, підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Відповідачем, в свою чергу, не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів.

Подібні правові позиції сформульовані у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ( зокрема від 27 лютого 2020 року (справи № 813/7081/14, № 814/120/15), від 28 жовтня 2020 року (справа № 500/305/19), від 3 жовтня 2019 року (справа № 813/4079/15), від 10 вересня 2019 року (справа № 814/2412/17), від 30 жовтня 2018 року № 826/16134/14.).

Вирішуючи питання правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення не враховано правових позицій викладених у рішеннях Європейського суду з прав людини (справа Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), справа «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», які підлягають застосуванню судами як джерела права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Таким чином, за змістом норм податкового законодавства України, право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Вирішуючи даний спір по суті, суд приймає до уваги доводи сторони позивача стосовно того, що на дані правовідносини розповсюджується дія спеціального Закону України «Про безпечність та гігієну кормів», згідно якого документи щодо якості та походження товару повинні зберігатися протягом 6 місяців.

Отже, на думку суду, у позивача не було обов`язку зберігати вищевказані документи до моменту перевірки, відсутність у позивача сертифікатів на товар не є підставою для не включення сум ПДВ до податкового кредиту.

Суд вважає, що сертифікати якості товару не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які фіксують факти здійснення господарських операцій, а тому суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що якщо у позивача відсутні документи, які б підтверджували якість та безпечність товару, це свідчить про нереальність господарської операції, оскільки сертифікати якості за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів, так як містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам.

Судом також береться до уваги посилання позивача на те, що в спірному випадку відповідні судові рішення стосовно посадових осіб контрагентів позивача за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.212 КК України, відсутні.

Позаяк, у розумінні частини шостої статті 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також, як слідує з матеріалів справи, відповідач в підтвердження своєї позиції щодо нереальності господарської діяльності позивача, посилається як на один із доказів на дані з пошукової системи АІС «Автомобіль». Відповідач зазначає, що згідно цих даних (непідтверджених належними доказами) автомобілі, які здійснювали перевезення товару, не належать на праві власності перевізникам та зареєстровані за іншими особами, а отже унеможливлюють здійснення господарської операції з постачання сільськогосподарської продукції на ПрАТ «Птахофабрика Тернопільська».

Представником позивача було направлено до Головного сервісного центру МВС України адвокатські запити у яких були поставлені питання щодо надання: інформації про доступ ГУ ДПС у Тернопільській області до бази даних АІС «Автомобіль» з копією підтверджуючого документу про надання такого доступу; інформації про звернення ГУ ДПС у Тернопільській області, в період з 10.03.2020 по 15.03.2021 в межах податкової виїзної перевірки ПрАТ «Птахофабрика Тернопільська», з запитом про надання відомостей з бази даних АІС «Автомобіль» щодо автомобілів зазначених на 6, 20, 36, 49-50, 69-71 сторінках мотивувальної частини Акту про результати виїзної документальної планової перевірки ПрАТ «Птахофабрика Тернопільська»; інформації про нормативно правовий акт, наказ, розпорядження та/або інший документ, на підставі якого створено та на даний момент функціонує база даних АІС «Автомобіль», включаючи всі реквізити такого документа, а також інформацію про оприлюднення такого документу і можливості вільного доступу до нього; інформації про відомості, які зберігаються у базі даних АІС «Автомобіль»; інформації про можливі критерії пошуку відомостей у базі даних АІС «Автомобіль», зокрема чи технічно можливо отримати відомості про власника транспортного засобу на визначену та/або без визначеної дати, за наявним виключно державним номерним знаком такого транспортного засобу (без VIN-коду / номеру шасі); інформації про те, які відомості можна отримати з бази даних АІС «Автомобіль» за критерієм пошуку «пошук виключно за державним номерним знаком на визначену та/або без визначеної дати (без VIN-коду / номеру шасі)».

Суд зазначає, що Головним Сервісним центром МВС України були надані відповіді (№ 31/1236аз та № 31/1235аз від 11.08.2021р.) що функціонування пошукової системи АІС «Автомобіль» не належить до компетенції ГСЦ МВС. Наказ МВС № 513 від 02.09.1992 року «Про створення автоматизованої інформаційно-пошукової системи Державтоінспекції» втратив чинність у 2017 році (Наказ МВС № 962 від 28.11.2017 р.).

Згідно частини шостої ст.34 Закону України «Про дорожній рух», для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників та належних користувачів ведеться Єдиний державний реєстр транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.

За період з 10.03.2020 року по 15.03.2021 ГУ ДПС України у Тернопільській області не зверталося до ГСЦ МВС із запитом про отримання відомостей щодо транспортних засобів, про що відсутні належні, достатні та допустимі докази, та такі докази судом не здобуті.

Відповідно до частини другої ст.74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, на думку суду, доказом, що містить інформацію про власників транспортних засобів та належних користувачів може бути виключно витяг з Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження його за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останнього. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Відтак, порушення податкової дисципліни, вчинене контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сум податку по операціях з контрагентами до складу свого податкового кредиту у випадку, коли він виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження його розміру.

Наведене кореспондується з практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", які підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

Щодо показів свідка ОСОБА_1 суд зазначає, що він є інспектором, який проводив перевірку позивача, складав Акт перевірки, дав покази аналогічні міркуванням, які ним викладені в Акті перевірки і які не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

У відповідності до частини першої та другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.05.2011: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Водночас, суд зазначає, що пунктом 2 частини другої ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Отже, суд вважає, що викладені в акті висновки контролюючого органу є необґрунтованими, такими, що не відображають дійсні обставини справи, не підтверджені доказами, а прийняте на їх підставі оскаржуване податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Тернопільській області №01 від 19.04.2021 є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення даного позову повністю, сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №1 від 19.04.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь Приватного акціонерного товариства "Птахофабрика Тернопільська" 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн. 00 коп. у відповідності до платіжного доручення №14133 від 11.05.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 03 грудня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство "Птахофабрика Тернопільська" місцезнаходження: вул. Галицька, 180, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область,47722 );

відповідач - Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м.Тернопіль,46003 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.