Справа № 200/5860/21
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 р. Справа№200/5860/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., при секретарі судового засідання Кудрявцеві О.Ю.,

за участю:

представника відповідача - Богуцької В.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 426 001,70 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що працювала в Головному територіальному управлінні юстиції у Донецькій області.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23 грудня 2019 року № 3759/1 позивача звільнено з посади завідувача сектору зв`язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 24 грудня 2019 року згідно п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України та ст. 41 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до даного наказу позивачу при звільненні підлягала компенсація за невикористану відпустку у кількості 15 календарних днів, але розрахунок з позивачем був проведений неправильно.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року по справі № 200/9475/20-а вирішено стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 не виплачені при звільненні грошові кошти у розмірі 4 691,95 грн з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року замінено боржника у виконавчому листі № 200/9475/20-а з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків) ().

29 квітня 2021 року на підставі виконавчого листа від 6 квітня 2021 року по справі № 200/9475/20-а ОСОБА_1 відповідачем було виплачено (з відрахуванням обов`язкових податків і зборів) 3 777,02 грн.

На переконання позивача відповідно до ст. 117 КЗпП України відповідач при здійсненні остаточного розрахунку мав сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Згідно довідки від 22 червня 2020 року № ПІ-О-309 про доходи за 2019 рік середньоденна заробітна плата позивача за період жовтень - листопад 2019 року складає 1 165,78 грн.

Разом із цим відповідно до п. 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15» від 15 січня 2020 року № 16 затверджено Схему посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році. Згідно цієї постанови встановлено посадовий оклад, в тому числі, завідувача сектору у складі головного управління в державному органі, юрисдикція якого поширюється на територію однієї або кількох областей, у розмірі 6 300,00 грн.

Штатним розписом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на 2019 рік посадовий оклад завідувача сектору зв`язків з громадськістю було встановлено в розмірі 5 810,00 грн.

Штатним розписом на 2020 рік Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), яке є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, посадовий оклад завідувача сектору аналогічного управління за новою схемою становить 6 300,00 грн.

Отже, коефіцієнт підвищення заробітної плати складає 1,08434 (6 300,00 : 5 810,00).

З урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати середньоденна заробітна плата позивача, яка застосовується для визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, становить: 1 264,10 грн (1 165,78 грн * 1,08434).

Враховуючи час затримки розрахунку - 337 днів (з 25 грудня 2019 року по 29 квітня 2021 року), розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 426 001,70 грн (1 264,10 грн * 337) (а.с. 1-9).

18 червня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

ОСОБА_1 працювала на посаді завідувача сектору зв`язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23 грудня 2019 року № 3759/1 позивача звільнено із займаної посади з 24 грудня 2019 року у зв`язку з її переведенням до Держгеокадастру у Донецькій області.

При звільненні позивачу було сплачено 22 011,14 грн, в тому числі компенсація за невикористану відпустку за 15 календарних днів в сумі 8 493,00 грн.

В подальшому в результаті перевірки ліквідаційною комісією управління було виявлено розбіжності в нарахуванні, що мали місце у зв`язку із технічною помилкою в програмному забезпеченні, а саме: виявлено, що сума недонарахованих ОСОБА_1 відпускних протягом 2019 року складає 2 446,30 грн, а сума недонарахованої компенсації за невикористану відпуску при звільненні - 2 245,65 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 200/9475/20-а позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково, стягнуто з Головного територіального управління юстиції області на користь ОСОБА_1 невиплачені при звільненні грошові кошти у розмірі 4 691,95 грн (з врахуванням обов`язкових податків і зборів).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року замінено боржника у виконавчому листі № 200/9475/20-а з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на його правонаступника Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області 29 квітня 2021 року було перераховано ОСОБА_1 відповідно до виконавчого листа від 6 квітня 2021 року № 200/9475/20-а невиплачені при звільнені кошти у сумі 4 691,95 грн (після відрахування податків і зборів).

Відповідач зазначає, що дійсно згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, але недоплата позивачу мала місце внаслідок помилки роботи програмного забезпечення, з яким працювало Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області. При цьому Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) були проведені усі заходи для виплати колишнім працівникам, в тому числі ОСОБА_1 , недоплачених коштів.

Враховуючи наведене, затримка розрахунку при звільнені позивача була здійснена відповідачем з поважних причин, у зв`язку із чим управління просить суд при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосувати принцип співмірності та взяти до уваги, що розмір донарахованих відпускних за 2019 рік ОСОБА_1 складає 2 446,30 грн, сума донарахованої компенсації за невикористану відпустку при звільненні - 2 245,65 грн, а заявлена до стягнення сума середнього заробітку є значно більшою.

Посилається при цьому на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, постанову Верховного Суду від 30 листопада 2020 у справі № 480/3105/19, а також на п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" (а.с. 33-41).

У відповіді на відзив позивач наголошує, що несвоєчасна виплата Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області звільненим працівникам заробітної плати, приховування відомостей щодо її складових, свідоме порушення законних інтересів працівників, призвело до даного звернення до суду.

Вказує, що факт порушення Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області чинного законодавства в частині обчислення її середньої заробітної плати для оплати компенсації за дні невикористаних відпусток у кількості 15 календарних днів встановлено Головним управлінням Державної служби України з питань праці у Донецькій області та наведено в Акті Інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ДЦ13401/2056/АВ від 9 липня 2020 року та у Припису про усунення виявлених порушень ДЦ ДЦ13401 /2056/АВ/П від 10 липня 2020 року.

Також зазначає, що вона тривалий час очікувала від Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перерахування їй належних коштів, але не отримала, у зв`язку із цим звернулась до суду із відповідним позовом.

Наполягає на задоволенні позову; на підтвердження обґрунтованості позовних вимог посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 825/598/17, від 15 лютого 2021 року у справі № 580/2499/19, від 28 січня 2021 року у справі № 580/2427/19, постанову Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року у справі № 21-1765а15, Рішення Конституційного Суду України 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 (а.с. 55-63).

Ухвалою суду від 24 травня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 27-28).

Ухвалою суду від 23 липня 2021 року вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 18 серпня 2021 року (а.с. 114).

Ухвалою суду від 12 серпня 2021 року вирішено проведення підготовчого судового засідання по справі, яке призначене на 18 серпня 2021 року, здійснювати в режимі відеоконференції з використанням системи EasyCon за участю представника відповідача (а.с. 127).

Протокольною ухвалою суду від 18 серпня 2021 року підготовче засідання відкладено на 8 вересня 2021 року (а.с. 136).

Ухвалою суду від 6 вересня 2021 року проведення підготовчого засідання у справі, яке призначене на 8 вересня 2021 року, вирішено здійснювати в режимі відеоконференції з використанням системи EasyCon, за участю представника відповідача (а.с. 181).

Ухвалою суду від 8 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 5 жовтня 2021 року о 15-00 год (а.с. 187).

Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року проведення судового засідання у справі, яке призначене на 5 жовтня 2021 року, вирішено здійснювати в режимі відеоконференції з використанням системи EasyCon, за участю представника відповідача (а.с. 199).

У звязку із перебуванням судді у період з 4 жовтня 2021 року по 29 жовтня 2021 року на лікарняному судове засідання, призначене на 5 жовтня 2021 року не відбулось (а.с. 217).

Ухвалою суду від 2 листопада 2021 року призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 11 листопада 2021 року о 14-00 год (а.с. 218).

Ухвалою суду від 9 листопада 2021 року проведення судового засідання у справі, яке призначене на 11 листопада 2021 року, вирішено здійснювати в режимі відеоконференції з використанням системи EasyCon, за участю представника відповідача (а.с. 227).

11 листопада 2021 року для участі у судовому засіданні з`явилась (в режимі відеоконференції) представник відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час його проведення повідомлялась судом належним чином.

11 листопада 2021 року судом отримано клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі (а.с. 230-231).

За приписами ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи наведене вище суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 11-14).

Відповідач, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), , місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 16, є органом державної влади та належним відповідачем у даній справі (а.с. 50-52, 123-125).

Відповідно до матеріалів справи станом на грудень 2019 року позивач працювала на посаді завідувача сектору зв`язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 1-9, 33-41, 15).

6 квітня 2021 року Донецьким окружним адміністративним судом ОСОБА_1 було видано виконавчий лист № 200/9475/20-а на виконання рішення суду по справі № 200/9475/20-а про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 4 691,95 грн з відрахуванням податків і зборів (а.с. 23).

9 жовтня 2019 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" (далі - Постанова № 870), якою передбачалось ліквідувати як юридичних осіб публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1, в тому числі ГТУЮ в Донецькій області та утворення як юридичних осіб публічного права міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2, в тому числі Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків), які є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, що ліквідуються.

29 жовтня 2019 року відповідно до Постанови № 870 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис про державну реєстрацію юридичної особи - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (код ЮО: 43315445).

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23 грудня 2019 року № 3759/1 позивача звільнено з посади шідувача сектору зв язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 24 грудня 2019 року в порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні Держгеокадастру у Донецькій області згідно п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України та відповідно до ст. 41 Закону України «Про державну службу» (а.с. 15).

Як зазначено у цьому наказі у звязку зі звільненням ОСОБА_1 підлягало виплатити компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 28 років стажу державної служби у кількості 15 календарних днів, за невикористану додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері за 2012 рік тривалістю 10 календарних днів.

У грудні 2019 року позивачу було перераховано 22 011,14 грн - заробітна плата за 18 робочих днів грудня 2019 року (4 980,00 грн оклад, 1 494,00 грн місячна премія, 514,29 грн надбавка за ранг, 3 984,00 грн надбавка за інтенсивність праці, 2 490,0 грн надбавка за вислугу років; 55,85 грн індексації) та 8 493,00 грн компенсації за 15 днів невикористаної відпустки (а.с. 47, 42, 93, 109-112, 172-178).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі 200/9475/20-а позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 240 179,00 грн задоволено частково: вирішено стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь позивача не виплачені при звільненні грошові кошти у розмірі 4 691,95 грн з відрахуванням обов`язкових податків і зборів; в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовлено у зв`язку із їх передчасністю (а.с. 18-20).

Листом від 2 травня 2020 № ПІ-О-285 Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області повідомило позивачу на її запит від 15 травня 2020 року, що їй не донараховано при звільненні компенсація за невикористану відпустку в сумі 2 245,65 грн та відпускні (за 2019 рік) в сумі 2 446,30 грн (а.с. 65).

Листом від 3 червня 2020 № ПІ-О-291 Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області повідомило позивачу на її запит від 28 травня 2020 року, що Головне теріторіальне управління юстиції у Донецькій області з 21 жовтня 2019 року знаходиться в стані ліквідації, але управлінням вживаються заходи щодо здійснення виплати не донарахованих коштів шляхом збільшення кошторисних призначень Головного управління, зокрема 19 травня 2020 року на адресу Східного міжрегіонального управлінн; Міністерства юстиції (м.Харків) відправлено відповідний лист (а.с. 66-72).

19 червня 2020 року ОСОБА_1 та ще дві особи звернулись із колективним зверненням до Головного управління Держпраці у Донецькій області щодо проведення заходу державного нагляду стосовно не здійснення з ним належної опплати при звільненні (а.с. 73-76).

Головним управлінням Держпраці у Донецькій області на підставі даного колективного звернення 9 липня 2020 року у період з 25 червня 2020 року по 9 липня 2020 року було проведено позаплановий захід у формі інспекційного відвідування Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з питань не виплати Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області працівникам управління у день звільнення всіх сум, що належали їм від установи, зокрема, з питань неправильного нарахування заробітної плати за час щорічної відпустки та компенсації за невикористану відпустку, за результатом якого складено відповідний акт від 9 липня 2020 року № ДЦ13401/2056/АВ, яким встановлено, що Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області при обчислені середньої заробітної плати за час відпустки та компенсації працівникам (в тому числі позивачеві) за всі невикористані дні щорічної відпустки не було враховано надбавку за інтенсивність праці, що свідчить про порушення п. 3 розділу ІІІ постанови Кабінету Міністрів України від 8 грудня 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», також не провадяться виплати всіх належних працівникам сум в день звільнення, що свідчить про порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України (а.с. 77-103).

Крім іншого, було встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 28 років стажу державної служби у кількості 15 календарних днів та за невикористану додаткову оплачувану відпустку як одинокій матері за 2012 рік тривалістю 10 календарних днів ОСОБА_1 не було враховано надбавку за інтенсивність праці (а.с. 93).

Сума недорахованих позивачу відпускних протягом 2019 року складає 2 446,30 грн, сума компенсації за невикористану відпустку при звільненні - 2 245,65 грн (а.с. 109-112, 42).

За результатами позапланового заходу керівнику Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено припис щодо усунення виявлених порушень законодавства про працю, строк усунення порушень встановлено до 9 жовтня 2020 року (а.с. 104-106).

Як вбачається з програмного забезпечення Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 4 лютого 2021 року у справі № 200/9189/20-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2021 року, припис Головного управління Держпраці у Донецькій області від 10 липня 2020 року № ДЦ13401/2056/АВ/П в частині зобов`язання голови ліквідаційної комісії ГТУЮ в області усунути порушення, які зазначені в пунктах 1, 3, 4, 5 цього припису, був скасований (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94631609).

Відповідно до матеріалів справи донараховані працівникам Головного територіального управління юстиції у Донецькій області суми були включені управлінням у розрахунок заборгованості, скерований 19 травня 2020 року на адресу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) разом із запитом щодо збільшення кошторисних призначень (в тому числі щодо ОСОБА_1 ) (а.с. 67-72).

Листом від 14 серпня 2020 № ПІ-О-367 Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області повідомило позивача, що їй не донараховано при звільненні компенсація за невикористану відпустку в сумі 2 245,65 грн та відпускні (за 2019 рік) в сумі 2 446,30 грн (а.с. 108).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі 200/9475/20-а було замінено боржника у виконавчому листі № 200/9475/20-а з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на його правонаступника - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 21-22).

29 квітня 2021 року на виконання виконавчого листа № 200/9475/20-а (з врахуванням ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року) органами Казначейської служби України ОСОБА_1 було перераховано 3 777,02 грн (а.с. 43-46, 24).

Будучи не згодною із тим, що відповідач при здійсненні остаточного розрахунку не сплатив ій середній заробіток за час затримку розрахунку при звільненні позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі з боку органів державної влади.

За правилами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) […].

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII) цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону поширюється на державних службовців інших державних органів.

Суд зазначає, що вказаним законом не врегульовано вирішення питання щодо несвоєчасного розрахунку з особою при звільненні.

Згіднодо ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП ) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Враховуючи, що спеціальним законодавством у сфері публічних правовідносин не врегульовано питання щодо несвоєчасного розрахунку з особою при звільненні, суд дійшов висновку про необхідність застосувати до спірних правовідносин норми КЗпП .

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за ст. 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зазначений висновок суду щодо права позивача відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України отримати суму середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку під час звільнення викладено і в постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року по справі № 480/3105/19.

Також суд зазначає, що відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів ст. ст. 94, 116, 117 КЗпП України і ст.ст. 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Суд зауважує, що нормативно-правові приписи ст.ст. 116, 117 КЗпП України спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. При цьому Верховний Суд України зазначив, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що підставою відповідальності власника (працедавця) (в тому числі, державного, органу, установи, організації) є наявність двох юридично значимих фактів - порушення працедавцем строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та встановлення вини власника (працедавця) у порушенні такого строку (ст. 117 КЗпП).

Як встановлено судом, позивач звільнена із посади з 24 грудня 2019 року, розрахунок належних позивачеві при звільненні сум здійснений відповідачем фактично двома частинами - у грудні 2019 року (в сумі 22 011,14 грн) та 29 квітня 2021 року (в сумі 4 691,95 грн).

Отже, в даному випадку має місце порушення з боку суб`єкта владних повноважень строків розрахунку з ОСОБА_1 при її звільненні.

При вирішенні питання щодо наявності або відсутності вини відповідача у несвоєчасному проведенні розрахунку при звільненні з позивачем, суд зазначає наступне.

Як встановлено Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 1 вересня 2021 року у справі 200/1380/21, яке набрало чинності 1 жовтня 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99323218) відповідно до свідчень Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМИНТЕХ КИЇВ", яке здійснювало технічне обслуговування програмного забезпечення, з яким працювало ГТУЮ в області, «…технічної помилки в програмному забезпеченні "Заробітна плата" по розрахунку відпускних/компенсацій не було. На етапі впровадження програмного забезпечення розробник налаштував базове постачання та умови ГТУЮ в області. Фахівці ГТУЮ в області проходили навчання та багато років використовували комплекс програм для розрахунку заробітної плати. В разі появи нових нарахувань налаштування регулюються замовником самостійно або за допомогою фахівців підприємства. Ці налаштування - відповідальність користувача. Про проблеми з нарахуванням відпускних у 2019 році підприємству стало відомо на початку 2020 року. Після звернення було з`ясовано, що в ГТУЮ в області ще в 2019 році були введені додаткові нарахування нових видів надбавок . В цьому разі необхідно було налаштувати їх в таблиці, яка відповідає за набор базових сум для розрахунку відпусток. Ці налаштування виконує користувач самостійно або за допомогою підприємства, однак від ГТУЮ в області з цього питання звернень не було. Підприємство припускає, що фахівці ГТУЮ в області не одразу виявили, що допустили помилку і не скористалися технічною допомогою. Це людський фактор, при правильному і своєчасному виконанні налаштувань розрахунок відпускних/компенсацій за невикористані відпустки проводиться вірно. Саме цей фактор призвів до ситуації з нарахуванням відпускних за минулий період, а не технічна помилка програми.».

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку про наявність вини з боку посадових осіб ГТУЮ у неправильному нарахуванні та виплаті позивачу всіх належних їй при звільненні сум, в тому числі компенсації за невикористану відпуску та відпускних.

Під час розгляду справи представником відповідача зазначений висновок суду не спростований.

При розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного

Згідно абз. 1, 3 п. 2 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу ІV Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки позивач була звільнена з посади у грудні 2019 року, розрахунок середньомісячної заробітної плати має бути проведений, виходячи з розміру її заробітної плати за жовтень - листопад 2019 року.

Згідно довідки про доходи позивача заробітна плата ОСОБА_1 за період з 1 жовтня по 30 листопада 2019 року склала 61 748,44 грн (за жовтень - 25 645,22 грн, за листопад 36 103,22 грн (а.с. 48).

Отже, при обчисленні середньої заробітної плати позивача за останні два місяці згідно приписів Порядку № 100 має враховуватись сума 61 748,44 грн.

Кількість робочих днів, відпрацьованих позивачем у жовтні - листопаді 2019 року відповідно до зазначеної вище довідки склала 43 робочих днів (а.с. 48).

Як вбачається з довідки про доходи позивача середньоденна заробітна плата за період жовтень - листопад 2019 року включає премію за результатом оцінювання за рік в розмірі 5 810,00 грн та надбавку за виконання особливо важливої роботи за вересень 2019 року у сумі 5 810,00 грн, що були виплачені позивачу у жовтні 2019 року (а.с. 48).

Згідно п. 3 цього Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі

суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані.

Відповідно до абз. 2 пп. «о» п. 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача за цей період склало: (61 748,44 грн - 5 810,00 грн - 5 810,00 грн) : 43 = 1 165,78 грн.

Суд відхиляє доводи позивача щодо застосування при розрахунку середньоденної заробітної плати коефіцієнту підвищення заробітної плати на підставі п. 10 Порядку № 100, враховуючи що зазначений пункт був виключений з зазначеного Порядку 12 грудня 2020 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1213 від 9 грудня 2020 року.

Виходячи з наведеного у листах Міністерства соціальної політики від 8 серпня 2018 року № 78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік», від 29 липня 2019 року № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік», у листі Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12 серпня 2020 року № 3501-06/219, кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 26 грудня 2019 року (перший робочий день після звільнення) по 29 квітня 2021 року (включно) (дата остаточного розрахунку) склала 337 робочих днів (2019 рік: 4 робочих дня, 2020 рік: 251 робочий день, 2021 рік: 82 робочих дня).

Отже, середній заробіток позивача за період затримки розрахунку при звільненні складає 392 867,86 грн (1 165,78 грн * 337 днів).

Разом із цим суд зазначає, що даний середній заробіток підлягав би до сплати відповідачем у випадку затримки всіх належних позивачеві при звільненні сум (тобто, якби позивачу всі належні при звільненні суми були сплачені 29 квітня 2021 року).

Враховуючи, що частково (у розмірі 22 011,14 грн) належні позивачу суми були сплачені останній 24 грудня 2019 року, суд вважає за необхідне визначити розмір середнього заробітку за час затримки з вини відповідача розрахунку при звільненні виходячи з частки своєчасно не сплачених з вини відповідача сум, а саме - з суми 4 691,95 грн.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, та висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 січня 2021 року по справі № 580/2427/19.

Враховуючи, що загальна сума, яка підлягала сплаті позивачеві при звільненні склала 26 703,69 грн (100% від всієї суми, що підлягала сплаті позивачеві при звільненні), то 4 691,95 грн складає 17,57% від всієї суми, яка належала позивачеві при звільненні.

Відповідно, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, яка підлягала нарахуванню та виплаті позивачу у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні складає 69 026,88 грн (392 867,86 грн * 17,57%).

Разом із цим суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи після виявлення помилки у програмного забезпеченні посадовими особами Головного територіального управління юстиції у Донецькій області недоплачені працівника суми були донараховані та включені Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області у розрахунок заборгованості, який скерований у травні 2020 року на адресу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) для здійснення цих нарахувань, яке, в свою чергу вчиняло певні дії стосовно виплти звільненим працівникам всіх належних при звільненні сум.

Отже, ГТУЮ та Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), якому у наступному були передані права, обов`язки та повноваження ГТУЮ, вчиняли дії, скеровані на виплату звільненим працівникам Головного територіального управління юстиції у Донецькій області донарахованих сум.

Суд зауважує, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даному випадку істотно перевищує розмір несвоєчасно виплаченої позивачу при звільненні суми.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (п. 71) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Також згідно висновку Верховного Суду України, висловленому у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16; висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати також наступне (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таким чином, Верховним Судом, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Суд бере до уваги, що:

- позивач звільнена в грудні 2019 року шляхом переведення до Держгеокадастру у Донецькій області (а.с. 35);

- розмір заборгованості відповідача перед позивачем становив 17,57% від загальної суми належних виплат, отже не був значним відносно належних при звільненні виплат;

- позивач не надала докази наявності майнових втрат, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні;

- сума компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку більш ніж у 83 рази перевищує несвоєчасно виплачену суму.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги принципи справедливості, пропорційності, співмірності розміру компенсації та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов висновку про можливість застосування принципу співмірності та пропорційності до спірних правовідносин.

Аналогічні правові висновки щодо розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладені в постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

З огляду на вищевикладене, з врахуванням компенсаційного характеру заходів відповідальності, суд вважає, що достатнім, справедливим та співмірним буде стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 4 691,95 грн, що відповідає несвоєчасно виплаченій сумі.

Відповідно, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір у розмірі 4 260,10 грн (а.с. 10), беручи до уваги загальний розмір заявлених позовних вимог (вимога про стягнення 426 001,70 грн) та суму середнього заробітку, яка за висновком суду підлягала би сплаті (у випадку сплати середнього заробітку без зменшення судом розрахованої суми до суми рівнозначній сумі, своєчасно не виплаченої позивачу), яка склала 69 026,88 грн (16,20% від заявленої суми), враховуючи, що зменшення зазначеної суми до 4 691,95 грн здійснено судом лише у зв`язку із застосуванням принципу співмірності, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 690,14 грн (4 260,10 грн * 16,20%).

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 12, 72-78, 90, 94, 139, 205, 244-246, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (, місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 4 691 (чотири тисячі шістсот девяносто одну) грн 95 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (, місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 690 (шістсот дев`яносто) грн 14 коп.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні в присутності представника відповідача (в режимі відеоконференції).

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22 листопада 2021 року.

Суддя Н.П. Волгіна