Справа № 600/2835/20-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2835/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов Олег Валерійович

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

29 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Буковинської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Буковинської митниці Держмитслужби, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №00000097.219 від 08.12.2020 р. за платежем мито на суму грошового зобов`язання 8618,54 грн. та №00000107.219 від 08.12.2020 р. за платежем ПДВ на суму грошового зобов`язання 18998,01 грн.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 07 липня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у травні та липні 2019 року за митними деклараціями ІМ40 ДЕ від 20.05.2019 року №UA408010/2019/018416 та ІМ40 ДЕ від 01.07.2019 року №UA408010/2019/019931 позивачем ввезено на митну територію України товари:

- легковий автомобіль марки ТОУОТА, модель RАV4, що був у користуванні рік випуску 2009, дата першої реєстрації 13.10.2009 р., ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , тип кузова універсал, колір коричневий, тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна 2231 см3, потужність 110кВт, номер двигуна Н/В, загальна кількість місць включаючи місце водія 5, за кодом згідно УКТЗЕД ;

- легковий автомобіль марки ТОУОТА, модель RАV4, що був у користуванні, рік випуску 2010, дата першої реєстрації 01.12.2010 р., ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , колір сірий, тип кузова універсал, тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна 2231см3, Потужність 110кВт, номер двигуна Н/В, загальна кількість місць включаючи місце водія 5, за кодом згідно УКТЗЕД .

За результати документальної невиїзної перевірки дотримання фізичною особою ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів по товару задекларованому за митними деклараціями ІМ40 ДЕ від 20.05.2019 року №UA408010/2019/018416 та ІМ40 ДЕ від 01.07.2019 року № UA 408010/2019/019931, яка документована актом від 23.11.2020 року №4/7.2-19/, відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Позивач вважає такі податкові повідомлення-рішення протиправними, що і обумовило звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Відповідно до пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (пп. 54.3.2); результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях (пп. 54.3.6).

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до положень пунктів 4, 5 частини 5 статті 54 Митного кодексу України (далі МК України) митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Згідно з вимогами пункту 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Згідно з положеннями статті 351, 352 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі, зокрема, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані, в тому числі, отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Враховуючи зазначені положення законодавства та враховуючи надходження до відповідача інформації від митних органів іншої держави, він мав право проводити перевірку позивача та визначати грошові зобов`язання.

Як встановлено судом, що позивачем, згідно митних декларацій ІМ40 ДЕ від 20.05.2019 року №UA408010/2019/018416 та ІМ40 ДЕ від 01.07.2019 року №UA408010/2019/019931, ввезено на митну територію України два автомобілі марки ТОУОТА, модель RАV4, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 за ціною 4660 EUR та ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 за ціною 3810 EUR.

Однак, відповідачем, за результатом проведеної відносно позивача перевірки, на підставі наданих митними органами Литовської Республіки документів встановлено розбіжності у митній вартості зазначених вище автомобілів. Так, згідно експортної митної декларацій від 25.06.2019 р. №19LTLC0100ЕК0Р63С5 VITALII PETRUSHKO (покупець) придбано товар (автомобіль) ТОУОТА, модель RАV4, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 у UAB TOMAUTAS (продавець) за 5000 EUR (а.с. 75-76). Згідно експортної митної декларацій від 17.05.2019 р. №19LTLC0100ЕК0С3255 VITALII PETRUSHKO (покупець) придбано товар (автомобіль) ТОУОТА, модель RАV4, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 у UAB DANO AUTOMOBILIAN (продавець) за 6100 EUR (а.с. 82-83).

У зв`язку із наведеним, відповідач дійшов висновку про те, що позивачем занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 6894,83 грн.; а також занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість, на загальну суму 15168,64 грн.

Суд зазначає, що згідно статті 272 МК України, ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

У відповідності до статті 377 МК України, товари за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 190.1 статті 190 ПК України, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 279 МК України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: 1) для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів; 2) для товарів, на які законом встановлено специфічні ставки мита, - кількість таких товарів у встановлених законом одиницях виміру. Для товарів, на які законом встановлено комбіновані ставки мита, база оподаткування визначається відповідно до пунктів 1 і 2 цієї частини.

При цьому, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина 1 статті 49 МК України).

У відповідності до статті 65 МК України, митною вартістю товарів, що ввозяться в Україну відповідно до митних режимів, відмінних від режиму імпорту, є ціна товару, зазначена у рахунку-фактурі чи рахунку-проформі.

За приписами частини 2 статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

З огляду на частину 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. (частина 1 статті 54 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу (частина 2 статті 54 МК України).

Згідно з частиною 6 статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК України).

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. (частина 1 статті 55 МК України).

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи наявні договори купівлі-продажу (transporto priomones pirkimo - pardavimo sutartis) від 25.06.2019 року та від 17.05.2019 року (а.с. 73, 80), згідно яких VITALII PETRUSHKO (покупець) придбав у UAB TOMAUTAS (продавець) автомобіль ТОУОТА, RАV4, vincode НОМЕР_3 за ціною 3810 EUR та придбав у UAB DANO AUTOMOBILIAN (продавець) автомобіль ТОУОТА, RАV4, vincode JТМВА31V400019113 за ціною 4660 EUR.

На основі співставлення відомостей, зазначених у митних деклараціях ІМ40 ДЕ від 20.05.2019 року №UA408010/2019/018416 та ІМ40 ДЕ від 01.07.2019 року №UA408010/2019/019931, а також відомостей, зазначених у договорах купівлі-продажу (transporto priomones pirkimo - pardavimo sutartis) від 25.06.2019 року та від 17.05.2019 року, суд приходить до висновку, що митна вартість автомобілів вказана у деклараціях відповідає цінам, зазначеним у договорах.

А тому, взявши до уваги лише документи митних органів Литовської Республіки, Буковинська митниця Держмитслужби не перевірила обставин завершення експорту товару за експортними деклараціями від 17.05.2019 р. №19LTLC0100ЕК0С3255 та від 25.06.2019 р. №19LTLC0100ЕК0Р63С5, не вчинила запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару по литовським документах та документах, поданих до митного оформлення декларантом в інтересах позивача.

Натомість, митна вартість ввезених позивачем автомобілів, яка зазначена у митних деклараціях ІМ40 ДЕ від 20.05.2019 року №UA408010/2019/018416 та ІМ40 ДЕ від 01.07.2019 року №UA408010/2019/019931, підтверджується первинним документами по купівлі-продажу автомобілів у Литовській республіці.

Окрім цього, з даного приводу позивача було допитано як свідка, в ході чого він пояснив процедуру купівлі досліджуваних автомобілів та підтвердив їх ціну, з урахуванням якої сплатив при розмитнені автомобіля митні платежі. Його покази були логічними та підтверджуються відповідним документами, які наявні у справі.

При цьому, суд звертає увагу на те, що процедура митного оформлення ввезених позивачем автомобілів проведена та завершена без жодних зауважень з боку митних органів.

Також, суд звертає увагу на те, що рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 01.06.2020 року (а.с.21-24), яке залишено в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року (а.с.25-27) визнано протиправними та скасовано постанови в справі про порушення митних правил від 28.02.2020 року, якими позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України, у зв`язку з заявленням в митній декларації неправдивих відомостей з метою неправомірного зменшення митних платежів під час розмитнення легкових автомобілів марки ТОУОТА, модель RАV4, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 та марки ТОУОТА, модель RАV4, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 . Тобто, судами не знайшло своє підтвердження в діях позивача порушення вимог статті 485 Митного кодексу України, а отже не можна стверджувати, що такі дії взагалі мали місце.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідач у тому числі обґрунтовує свою позицію тим, що в експортній декларації від 25.06.2019 р. №19LTLC0100ЕК0Р63С5 в 44 графі за кодом 9L31 (контракт, угода) вказано документ з реквізитами №13 від 25.06.2019. Цей документ також надано митними органами Литовської Республіки в пакеті документів, долучених до звернення № (20.4/05)3В-8095 від 14.10.2019 року, згідно змісту якого між UAB TOMAUTAS (продавець) та VITALII PETRUSHKO (покупець) укладено угоду купівлі-продажу автомобіля Toyota Rav4, vincode НОМЕР_3 , ціна договору 5000 EUR. Договір скріплено печаткою продавця та особистим підписом покупця.

Однак наведений документ не був покладений в основу при прийнятті оскаржуваних рішень, що зокрема слідує з акту перевірки, в якому наведено перелік використаних документів, а тому в силу положень частини 2 статті 77 КАС України митний орган не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Суд наголошує, що у справі Рисовський проти України (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип належного урядування, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

У цій справі відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень надав перевагу документам, які надійшли з Литовської Республіки, не оцінивши та не спростувавши документи надані позивачем. У судовому засіданні встановлено, що експортні декларації позивач не оформляв, а тому не може нести відповідальність за їх зміст щодо ціни автомобілів. Окрім цього, відповідачем не враховано, що завищення ціни експорту може надавати певні пільги особі, яка оформляла експортні декларації в частині повернення податку на додану вартість у Литві, тощо. Наведене відповідачем не перевірялось, оскаржувані рішення прийнятті без з`ясування усіх обставин у справі, а відтак, суд робить висновок, що відповідач не довів відповідності визначеної ним вартості автомобілів та не спростував визначену позивачем вартість автомобілів ТОУОТА, RАV4, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 та ТОУОТА, RАV4, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 .

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення №00000097.219 та №00000107.219 від 08.12.2020 року прийняті на підставі помилкових висновків здійсненої по відношенню до позивача перевірки, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.