Справа № 140/6982/21
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року ЛуцькСправа № 140/6982/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася із позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.06.2021 №Ф-9583-13, зобов`язання видалити відомості з інтегрованої картки платника податків в ІС «Податковий блок» щодо нарахування до сплати заборгованості в сумі 42903,81 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області від 29.08.2011 №6/135 отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №562, видане Радою адвокатів Волинської області, та відповідно взята на облік податковим органом згідно з довідкою від 06.10.2011 №1457. Право на заняття адвокатською діяльністю було зупинено на підставі заяви від 30.12.2014 та з 23.03.2021 поновлено.

29.06.2021 позивач дізналась, що ГУ ДПС у Волинській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.06.2021 №Ф-9583-13 на суму єдиного внеску в розмірі 42903,81 грн.

ОСОБА_1 не погоджується зі спірною вимогою, вважає її необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ), оскільки контролюючим органом не взято до уваги той факт, що починаючи з березня 2016 року і до сьогодні позивач офіційно працевлаштована та єдиний внесок за неї сплачували та продовжують сплачувати роботодавці.

Ухвалою суду від 14.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.53).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а.с.58-59) відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що в інтегрованій картці платника податків позивача в автоматичному режимі нараховано єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 2017 року по 2020 рік.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВА №562 та з 06.10.2011 позивач взята на облік як платник податків (а.с.30-31).

З 30.12.2014 право на заняття адвокатською діяльністю позивача було зупинене та з 23.03.2021 поновлене, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с.32).

За даними інформаційної системи органів ДПС станом на 30.04.2021 заборгованість позивача зі сплати єдиного соціального внеску як фізичної особи-підприємця та особи, яка проводить незалежну професійну діяльність, становить 42903,81 грн (а.с.61-64).

07.06.2021 ГУ ДПС у Волинській області сформовано та надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9583-13 на суму єдиного внеску в розмірі 42903,81 грн (а.с.14).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом №2464-VI.

За приписами статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

За приписами підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України під самозайнятою особою розуміється платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з частинами другою, третьою, восьмою статті 9 Закону №2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Проаналізувавши наведені вище положення законодавства, слід дійти висновку, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, в даному випадку, незалежної професійної адвокатської діяльності, та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є свідченням здійснення особою адвокатської діяльності.

Так, відповідно до статей 31, 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви. Протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

З наведених вище положень Закону №5076-VI вбачається, що правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк.

Так, з даних Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України слідує, що право позивача на заняття адвокатською діяльністю зупинено на підставі пункту 1 частини першої статті 31 Закону №5076-VI з 30.10.2014 та з 23.03.2021 на підставі відповідних заяв. Отже, в цей період позивач не здійснювала адвокатської діяльності та не отримувала доходу від такої діяльності, оскільки не мала усіх визначених законом підстав для її здійснення, що свідчить на користь висновку про відсутність у неї обов`язку зі сплати єдиного внеску як самозайнятої особи в розумінні чинного законодавства.

З відомостей, що містяться в облікових картках Пенсійного фонду України про застраховану особу позивача (форми ОК-5, ОК-7), вбачається, що єдиний внесок за неї в період зупинення її адвокатської діяльності, зокрема, з 2018 року по березень 2021 року (період нарахування єдиного внеску), сплачувався роботодавцями - Лівобережним Київським місцевим центром з надання безоплатної вторинної допомоги та Координаційним центром з надання правової допомоги (а.с.43-50). Ця обставина також підтверджується наданими позивачем довідками про доходи (заробітну плату) Координаційного центру з надання правової допомоги від 21.04.2021 №001/22-03/716 та Лівобережного Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги від 22.04.2021 №2206 (а.с.40-42).

Таким чином, оскільки позивач була найманим працівником і роботодавці сплачували за неї єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, а тому підстави для нарахування контролюючим органом єдиного внеску ще і як самозайнятій особі (адвокату), якою припинено право на заняття адвокатською діяльністю, відсутні.

Суд також зауважує, що в матеріалах справи наявний витяг з ІС «Податковий блок», з якого слідує що станом на 31.12.2020 за позивачем як за особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, обліковувалась заборгованість з єдиного внеску в сумі 20352,27 грн (а.с.61).

Як вказано у відзиві на позовну заяву, 30.04.2021 позивачем було декілька разів подано звітність про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В інтегрованій картці позивача 30.04.2021 відбулось нарахування єдиного внеску тричі по 7517,18 грн на загальну суму 22551,54 грн (а.с.61).

Разом з тим, доказів того, за який період та на підставі чого відбулось таке значне нарахування, відповідач суду не надав, хоча суд ухвалою від 14.07.2021 витребовував у ГУ ДПС у Волинській області усі документи, що стали підставою для винесення оскаржуваної вимоги (а.с.53).

Отже, правомірність нарахування відповідачем 30.04.2021 недоїмки з єдиного внеску на загальну суму 22551,54 грн не підтверджується належними та допустимими доказами.

Крім того, у листі ГУ ДПС у Волинській області від 12.04.2021 «Про надання інформації», який адресований позивачу, відповідач навів опис проведених нарахувань єдиного внеску за 2018-2020 роки та зазначив загальну суму недоїмки станом на дату оформлення листа в розмірі 37788,74 грн, яка взагалі не відповідає даним інтегрованої картки позивача (а.с.37-39).

При вирішенні даного спору суд враховує, що з практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків («Серков проти України», заява № 39766/05, «Щокін проти України», заяви № 23759/03 та №37943/06), слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків.

Верховний Суд у постановах від 5 листопада 2018 року у справі №820/1538/17, від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19) та від 5 березня 2020 року (справа №824/509/19-а) досліджував проблематику питання щодо адміністрування Законом №2464-VІ єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, та у своїх рішеннях зазначив, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок лише за умови, що така особа не є найманим працівником. Наявність в особи Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує його право як адвоката на здійснення незалежної професійної діяльності, однак не є доказом безпосереднього здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у аналогічних спорах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.06.2021 №Ф-9583-13 підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що результати судового оскарження, зокрема, вимоги щодо єдиного внеску підлягають відображенню в інтегрованій картці платника в силу вимог пункту 4 розділу V Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5. Відтак, вимога позивача про зобов`язання ГУ ДПС у Волинській області видалити відомості з інтегрованої картки платника податків в ІС «Податковий блок» щодо нарахування до сплати заборгованості в сумі 42903,81 грн заявлена передчасно.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.06.2021 №Ф-9583-13.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська обл., м.Луцьк, Київський майдан, 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій