Справа № 640/27097/21
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Київ № 640/27097/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить: визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва від 29 вересня 2021 року №622, яким було притягнуто адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у вигляді призупинення права на заняття адвокатською діяльністю до 29 березня 2022 року; ухвалити нове рішення, яким відмовити Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури міста Києва, в призупиненні свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №5127, яке було видане 12 червня 2018 року Радою адвокатів міста Києва, на підставі рішення №27-32-27 від 25 липня 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржуване рішення від 29 вересня 2021 року №622, яким було притягнуто адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у вигляді призупинення права на заняття адвокатською діяльністю до 29 березня 2022 року є протиправним, оскільки прийняте за відсутності доказів вчинення позивачем порушення Правил адвокатської етики та не обґрунтовано у чому саме мало місце системність порушень таких правил.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва зазначив, що позивач не вказала (яким саме чином; у який спосіб) її права як адвоката були порушені внаслідок порушення дисциплінарної справи відносно неї. Сам по собі факт незгоди позивача із діями відповідача не може бути підставою для звернення до суду із вимогою про визнання протиправним та скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва про порушення дисциплінарної справи. Крім того, представник відповідача вказує, що вимога позивача в частині відмови ОСОБА_3 в порушенні дисциплінарної справи є такою, що не відповідають вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.

Третя особа письмових пояснень по суті позову не надала.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

12 січня 2021 року за вхідним номером 01/16-3/05/21 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва надійшла скарга про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_1 .

Згідно висновку Комітету захисту прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності Національної асоціації адвокатів України за результатом аналізу матеріалів заяви адвоката ОСОБА_4 про порушення прав адвоката або гарантій адвокатської діяльності від 04 січня 2021 року, вбачається протиправне втручання у адвокатську діяльність адвоката ОСОБА_4 щодо надання нею правової допомоги ОСОБА_5 , пов`язане із протиправною вимогою отримання від клієнта грошових коштів.

На підставі доручення голови Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва ОСОБА_11 № 438 від 18 січня 2021 року проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката ОСОБА_1 доручено члену Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва ОСОБА_6

04 лютого 2021 року позивачу направлено повідомлення члена Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва ОСОБА_6 із копією скарги з додатками.

21 лютого 2021 року позивач надала письмові пояснення щодо отриманої скарги.

Рішенням Дисциплінарної палати Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва від 13 серпня 2021 року №565 порушено дисциплінарну справу відносно адвоката ОСОБА_1 та розгляд дисциплінарної справи призначено на 02 вересня 2021 року.

Згідно Витягу з протоколу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва розгляд дисциплінарної справи, призначеної на 02 вересня 2021 року, відкладено на 16 вересня 2021 року, провадження було зупинено.

Протокольним рішенням від 16 вересня 2021 року провадження у справі поновлено, розгляд справи відкладено на 23 вересня 2021 року, провадження у справі зупинено.

Також, протокольним рішенням від 23 вересня 2021 року провадження у справі поновлено, розгляд справи відкладено на 29 вересня 2021 року, провадження у справі зупинено.

Протокольним рішенням від 29 вересня 2021 року провадження у справі поновлено та по суті скарга ОСОБА_4 розглянута.

Рішенням Дисциплінарної палати Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва від 29 вересня 2021 року №622 притягнуто адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у вигляді призупинення права на заняття адвокатською діяльністю до 29 березня 2022 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 5076-VI).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI, адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. За змістом статті 21 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний, зокрема, дотримуватись присяги адвоката України та правил адвокатської етики, виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги.

За приписами частини 1 статті 31 Закону № 5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється, зокрема, у разі: накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю може застосовуватися виключно у разі: 1) повторного протягом року вчинення дисциплінарного проступку; 2) порушення адвокатом вимог щодо несумісності; 3) систематичного або грубого одноразового порушення правил адвокатської етики (частина 2 статті 31 Закону № 5076-VI).

Частиною 3 статті 31 Закону № 5076-VI передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої цієї статті, - з дня прийняття кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури відповідного рішення.

Копія рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, передбаченого пунктом 3 цієї частини, у триденний строк з дня його прийняття надсилається адвокату та відповідній раді адвокатів регіону. Рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. Оскарження такого рішення не зупиняє його дії.

Відповідно до статті 33 Закону № 5076-VI адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом.

Дисциплінарне провадження - процедура розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку.

Дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.

За приписами частини 1 статті 34 Закону № 5076-VI, підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.

Дисциплінарним проступком адвоката є: 1) порушення вимог несумісності; 2) порушення присяги адвоката України; 3) порушення правил адвокатської етики; 4) розголошення адвокатської таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 5) невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків; 6) невиконання рішень органів адвокатського самоврядування; 7) порушення інших обов`язків адвоката, передбачених законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 35 Закону № 5076-VI передбачено, що за вчинення дисциплінарного проступку до адвоката може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень, зокрема, зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк від одного місяця до одного року.

Відповідно до статті 36 Закону № 5076-VI право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.

Нормою частини 2 статті 40 Закону № 5076-VI передбачено, що розгляд дисциплінарної справи здійснюється на засадах змагальності. Під час розгляду справи дисциплінарна палата заслуховує повідомлення члена дисциплінарної палати, який проводив перевірку, про результати перевірки, пояснення адвоката, стосовно якого порушено дисциплінарну справу, особи, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, та пояснення інших заінтересованих осіб.

Адвокат, стосовно якого порушено дисциплінарну справу, та особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, мають право надавати пояснення, ставити питання учасникам провадження, висловлювати заперечення, подавати докази на підтвердження своїх доводів, заявляти клопотання і відводи, користуватися правовою допомогою адвоката.

У разі неможливості з поважних причин брати участь у засіданні кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури адвокат, стосовно якого розглядається справа, може надати по суті порушених питань письмові пояснення, які додаються до матеріалів справи. Письмові пояснення адвоката оголошуються на засіданні дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Неявка адвоката чи особи, яка ініціювала питання дисциплінарної відповідальності адвоката, на засідання дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури без поважних причин за умови наявності доказів завчасного повідомлення зазначених осіб про місце, день і час засідання не перешкоджає розгляду дисциплінарної справи. У разі повторної неявки зазначених осіб на засідання палати розгляд справи здійснюється за їх відсутності незалежно від причин неявки.

Розгляд справи про дисциплінарну відповідальність адвоката є відкритим, крім випадків, якщо відкритий розгляд справи може призвести до розголошення адвокатської таємниці (частина 3 статті 40 Закону № 5076-VI).

Під час засідання дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури ведеться протокол, який підписується головуючим та секретарем засідання (частина 4 статті 40 Закону № 5076-VI).

Частиною 1 статті 41 Закону № 5076-VI визначено, що за результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури приймає рішення про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосування до нього дисциплінарного стягнення або про закриття дисциплінарної справи. Рішення дисциплінарної палати приймається більшістю голосів від її загального складу, крім рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю, яке приймається двома третинами голосів від її загального складу.

Рішення у дисциплінарній справі має бути вмотивованим. Під час обрання виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, його наслідки, особа адвоката та інші обставини.

Рішення у дисциплінарній справі приймається за відсутності адвоката, стосовно якого порушено дисциплінарну справу, та особи, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката (частина 2 статті 41 Закону № 5076-VI).

Адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дії (частина 1 статті 42 Закону № 5076-VI).

Відповідно до Преамбули Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборчим З`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року (далі - Правила адвокатської етики), правила слугують обов`язковою для використання адвокатами системою орієнтирів при збалансуванні, практичному узгодженні своїх багатоманітних, іноді суперечливих професійних прав та обов`язків відповідно до статусу, основних завдань адвокатури і принципів її діяльності, визначених Конституцією України, Законом № 5076-VI та іншими законодавчими актами, а також закріплюють єдину систему критеріїв оцінки етичних аспектів поведінки адвоката.

За положеннями статті 2 Правил адвокатської етики, дія Правил поширюється, на всі види адвокатської діяльності та в частині, визначеній Правилами, - на іншу діяльність (дії) адвоката, в тому числі соціально - публічну діяльність адвоката, яка може вступити в суперечність з професійними обов`язками адвоката, або підірвати престиж адвокатської професії.

Статтею 12 вказаних Правил визначено, що всією своєю діяльністю адвокат повинен стверджувати повагу до адвокатської професії, яку він уособлює, її сутності та громадського призначення, сприяти збереженню та підвищенню поваги до неї в суспільстві. Цього принципу адвокат зобов`язаний дотримуватися у всіх сферах діяльності: професійній, громадській, публіцистичній та інших.

Адвокат зобов`язаний виконувати законні рішення органів адвокатського самоврядування, прийняті в межах їх компетенції, що не виключає можливості їх оскарження у встановленому законом порядку.

Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на обмеження незалежності адвокатської професії, честі, гідності та ділової репутації своїх колег, підрив престижу адвокатури та адвокатської діяльності.

Критика діяльності, рішень, порядку формування, членів органів адвокатського самоврядування тощо не може бути спрямована на приниження авторитету адвокатури, адвокатської професії та статусу адвоката, бути вираженою у принизливій чи такій, що порочить честь, гідність та ділову репутацію особи, формі, а також містити завідомо неправдиву інформацію або заклики до невиконання рішень органів адвокатського самоврядування.

При здійсненні професійної діяльності адвокат зобов`язаний дотримуватись загальноприйнятих норм ділового етикету, в тому числі щодо зовнішнього вигляду. Відповідно до статті 50 Правил адвокатської етики відносини між адвокатами повинні будуватися на засадах взаємної поваги, дотримання професійних прав адвокатів та гарантій професійної діяльності, слідування принципам адвокатської діяльності, передбаченим Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Правилами, рішеннями З`їзду, актами РАУ, НААУ

Корпоративна єдність адвокатів вимагає від них взаємної довіри та співпраці на користь їх клієнтів, зокрема, уникнення штучного породження чи поглиблення конфліктів між клієнтами. При цьому принцип пріоритетності інтересів клієнта має перевагу перед міркуваннями корпоративної єдності.

Адвокат України має також визнавати професійний статус адвокатів іноземних держав, які здійснюють адвокатську діяльність в Україні згідно із Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", та ставитись до них з повагою як до колег.

У разі спілкування між адвокатами за допомогою матеріальних носіїв інформації адвокат, який передає відомості, конфіденційність яких він бажає зберегти, має чітко повідомити про це адвоката-рецепієнта інформації, а останній має зберігати конфіденційність такої інформації або негайно повідомити про неможливість її забезпечення.

Згідно норм статті 51 Правил адвокатської етики адвокат не повинен допускати стосовно іншого адвоката:

- висловлювань, що принижують його честь та гідність, завдають шкоди його діловій репутації, нетактовних та принизливих висловів;

- поширення свідомо неправдивих відомостей про нього;

- спроб схилити клієнта іншого адвоката до розірвання з ним договору про надання професійної правничої (правової) допомоги;

- спілкування з клієнтом іншого адвоката без згоди останнього з приводу доручення, яке їм виконується;

- намагань схилити до укладення договору про надання професійної правничої (правової) допомоги особу, яка прийшла до іншого адвоката (адвокатського бюро, адвокатського об`єднання);

- навмисного введення іншого адвоката в оману стосовно справи, в судовому розгляді якої вони обидва беруть участь, щодо місця і часу проведення судових засідань, результатів розгляду справи судами різних інстанцій, наявності доказів (і намірів їх представити), що в дійсності не існують, намірів свого клієнта, які стосуються предмета спору та ведення справи, умов мирової угоди, що пропонується.

За приписами статті 50 Правил адвокатської етики допустимими формами реагування адвоката на незаконну або неетичну поведінку іншого адвоката, якою заподіяна або може бути заподіяна шкода інтересам адвоката, його клієнта, адвокатського об`єднання, бюро, органів адвокатського самоврядування або адвокатури як такої, слід вважати звернення (заяви, скарги) до органів адвокатського самоврядування, в тому числі наділених дисциплінарними повноваженнями стосовно адвокатів, а також використання інших форм захисту прав та законних інтересів особи, передбачених законодавством України.

Не допускається зловживання правом на звернення до органів адвокатського самоврядування, в тому числі наділених дисциплінарними повноваженнями, щодо ініціювання питання про дисциплінарну відповідальність адвоката без достатніх підстав і використання зазначеного права як засобу тиску на адвоката.

Кожен адвокат має вжити заходи мирного врегулювання конфлікту з участю іншого адвоката. В разі ініціації адвокатом дисциплінарного провадження стосовно іншого адвоката він має попередньо повідомити про це Раду адвокатів регіону за робочим місцем адвоката згідно відомостей в Єдиному реєстрі адвокатів України, а стосовно адвоката іноземної держави - асоціацію адвокатів чи правове товариство відповідної держави для пошуку шляхів мирного залагодження конфлікту.

При виникненні конфлікту між адвокатами, наслідком якого є звернення одного з них зі скаргою до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону, адвокат, який ініціював звернення, зобов`язаний надати докази того, що ним вжиті заходи мирного врегулювання такого конфлікту, зокрема, документи, що свідчать про звернення останнього до Ради адвокатів регіону за робочим місцем адвоката згідно відомостей в Єдиному реєстрі адвокатів України, а стосовно адвоката іноземної держави - асоціації адвокатів чи правового товариства відповідної держави.

З матеріалів справи вбачається, що Комітет захисту прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності Національної асоціації адвокатів України прийшов до висновку, що адвокат ОСОБА_1 здійснила протиправне втручання у діяльність адвоката ОСОБА_4 шляхом спроби переконати клієнта оплатити гонорар, не зважаючи на відсутність між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 будь-яких договірних відносин щодо надання йому правової допомоги та обов`язку ОСОБА_5 оплачувати ОСОБА_1 грошові кошти.

В матеріалах справи також наявна заява ОСОБА_4 на адресу Ради адвокатів м. Києва, згідно якої ОСОБА_4 просить розглянути заяву на предмет врегулювання конфлікту між адвокатами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Статтею 70 Правил адвокатської етики визначені загальні засади застосування дисциплінарної відповідальності за порушення цих Правил та визначено, що при застосуванні дисциплінарних стягнень за порушення Правил адвокатської етики та/або Професійних етичних (деонтологічних) норм поведінки адвокатів іноземної держави (у випадках, передбачених цими Правилами), що діють в країнах, в яких такі адвокати мають право здійснювати адвокатську діяльність, дисциплінарні органи адвокатури України мають виходити із загальних засад юридичної відповідальності, зокрема, повинні застосовувати дисциплінарні стягнення лише за винні порушення.

Адвокат вважається невинуватим у вчиненні дисциплінарного проступку і не може бути підданий дисциплінарному стягненню, доки його вину не буде доведено в законному порядку і встановлено рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності.

Адвокат не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні дисциплінарного проступку. Обов`язок доказування вини адвоката у вчиненні дисциплінарного проступку покладається на особу, яка ініціює питання дисциплінарної відповідальності відносно адвоката.

Звинувачення адвоката не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини адвоката тлумачаться на його користь.

Дисциплінарну справу стосовно адвоката не може бути порушено за заявою (скаргою), що не містить відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку адвоката, а також за анонімною заявою (скаргою).

Не допускається зловживання правом на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, у тому числі ініціювання питання про дисциплінарну відповідальність адвоката без достатніх підстав, і використання зазначеного права як засобу тиску на адвоката у зв`язку із здійсненням ним адвокатської діяльності.

Щодо відносин дисциплінарної відповідальності адвокатів діє презумпція невинуватості.

Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його відповідальність, затверджене рішенням Ради адвокатів України № 120 від 30 червня 2015 року (далі - Положення про порядок прийняття та розгляду скарг).

Відповідно до пункту 3 адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності лише в порядку дисциплінарного провадження, з підстав вчинення ним Так, в оскаржуваному рішенні відповідач вказує про наявність фоакдисциплінарного проступку, види якого передбачені статтею 34 Закону № 5076-VI.

Пунктом 7 визначено, що дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється в особливому порядку. Адвокат вважається невинуватим у вчиненні дисциплінарного проступку і не може бути підданий дисциплінарному покаранню, доки його вину не буде доведено в законному порядку і встановлено рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності. Адвокат не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні дисциплінарного проступку. Обов`язок доказування вини адвоката у вчиненні дисциплінарного проступку покладається на особу, яка ініціює дисциплінарне провадження стосовно адвоката. Звинувачення адвоката не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини адвоката тлумачаться на його користь. Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 821/890/18 указав, що аналіз правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що для встановлення порушення Правил адвокатської етики відповідач має встановити невідповідність дій адвоката певним формально визначеним та затвердженим вимогам, що передбачають які саме дії можуть бути визначені як порушення правил.

У цій же постанові Верховний Суд визначив, що правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися, насамперед, на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні адвоката є склад дисциплінарного проступку; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи відповідає застосований вид стягнення вимогам закону та чи є він пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Як зазначено вище, ОСОБА_4 у скарзі від 12 січня 2021 року вказує таке: « 29 грудня 2020 року адвокат ОСОБА_1, в присутності мого Клієнта та інших свідків, втративши самоконтроль над своїм психічним станом, проявила по відношенню до мене виражену агресію: почала кричати, кидатися на мене та завдавати мені, адвокату ОСОБА_4 , тілесні ушкодження. Під час нанесення даних тілесних ушкоджень, адвокат ОСОБА_1 нецензурно висловлювалась в мій бік щодо мене особисто та моєї професійної діяльності. Також під час даної ситуації адвокат ОСОБА_1 погрожувала, що вб`є мене і що «зі мною потім ще розберуться». При цьому, постійно наголошувала на тому, що вона знищить мене як адвоката. На підтвердження нанесення тілесних ушкоджень надаю копію Довідки з травмпункту Вишгородської центральної районної лікарні, в якій були зафіксовані дані ушкодження. Події 29 грудня 2020 року може підтвердити свідок ОСОБА_8 . Всі ці події відбувалися на очах мого Клієнта. Вважаю, що дії з боку адвоката ОСОБА_1 принизили мою честь і гідність та грубо підірвали мій професіоналізм в очах даного Клієнта, що є недопустимим порушенням Правил адвокатської етики. 31 грудня 2020 року мене, ОСОБА_4 , було визнано потерпілою, на підтвердження чого надаю копію Пам`ятки про процесуальні права та обов`язки представника потерпілого. Також Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було надано направлення на судово-медичне обстеження, копію даного направлення надаю.».

Згідно витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0002920, копія якого наявна в матеріалах справи, 29 грудня 2020 року близько 14:00 перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 нанесла удари руками ОСОБА_4 .

Відповідно довідки від 30 грудня 2020 року з КНП «Вишгородська центральна районна лікарня» (травмпункт), копія якої також наявна в матеріалах справи, ОСОБА_4 , 1985, звернулася в травмпункт 30 грудня 2020 року в 19:50, їй встановлено діагноз - забій тканини обличчя, чисельні забійні садни тулубу та верхніх кінцівок, забій ГВХ.

За даними направлення на судово-медичне обстеження зазначені обставини справи: 29 грудня 2020 року близько 14:00 години перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 невстановлена особа завдала близько п`яти разів удари руками в область обличчя та рук ОСОБА_4 .

Суд наголошує, що факт нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень саме позивачем не підтверджено належними доказами, про що зазначено в оскаржуваному рішенні від 29 вересня 2021 року №622.

Зі змісту оскаржуваного рішення від 29 вересня 2021 року №622 вбачається, що дисциплінарний проступок позивача полягає у неетичній, протиправній поведінці з адвокатом ОСОБА_4 у присутності її клієнта та інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 КАС України).

Чинним процесуальним законодавством встановлено вимоги, за умови дотримання яких докази є допустимими, водночас обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За правилами частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, суд погоджується з доводами відповідача, що пояснення ОСОБА_9 , якій має робоче місце в офісному приміщення позивача, та ОСОБА_10 , який є клієнтом позивача, мають відносне суб`єктивне значення в розумінні абсолютного доказу.

Фактично факт неетичної, протиправної поведінки позивача з адвокатом ОСОБА_4 у присутності її клієнта та інших осіб встановлено виключно на підставі пояснень скаржника - ОСОБА_4 та не підтверджено жодними належними доказами.

Зокрема, зі змісту оскаржуваного рішення від 29 вересня 2021 року №622 вбачається, що відповідачем не встановлено особу клієнта ОСОБА_4 та інших осіб, у присутності яких позивачем начебто допущено неетичну поведінку.

Крім того, відповідачем в оскаржуваному рішенні від 29 вересня 2021 року №622 не зазначено у чому саме полягала неетична поведінка позивача, допущена щодо ОСОБА_4 , з огляду на відсутність належних доказів завдання позивачем тілесних ушкоджень останній.

Факт нецензурних висловлювань та погроз позивача щодо ОСОБА_4 , про які остання вказує у скарзі, фактично не підтверджено жодним належним доказом.

Суд наголошує, що згідно норм статті 51 Правил адвокатської етики адвокат не повинен допускати стосовно іншого адвоката, зокрема, висловлювань, що принижують його честь та гідність, завдають шкоди його діловій репутації, нетактовних та принизливих висловів; поширення свідомо неправдивих відомостей про нього.

Наявність конфлікту між позивачем та третьою особою, не заперечується ні позивачем, ні третьою особою.

Проте, наявність конфлікту не є беззаперечним доказом порушення Правил адвокатської етики та вчинення позивачем дій, визначених статтею 51 таких Правил.

В матеріалах справи наявна роздруківка переписки в мессенджері Вотсап.

На думку суду, скрін-шот листування у мессенджері Вотсап не є належним доказом у справі, оскільки неможливо встановити належність аккаунту конкретній особі. Крім того є загальновідомими фактом, що месседжери надають користувачам змогу редагувати і навіть видаляти повідомлення без можливості їх відновлення. При цьому, паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права, а тому статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладено обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для правильного з`ясування всіх обставин справи. Дієвість адміністративного судочинства залежить від того, на скільки повно і всебічно будуть підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішивши питання факту, суди мають здійснити юридичну кваліфікацію установлених у справі обставин, зокрема, відповісти на питання чи є встановлені законом підстави для застосування до адвоката такого дисциплінарного стягнення, як зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, шляхом надання правової оцінки обґрунтованості рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва про застосування обраного виду стягнення із зазначенням конкретної норми (пункту частини відповідної статті) закону, яка дає право застосовувати такий вид дисциплінарного стягнення.

Так, досліджуючи питання правомірності притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за допущення дисциплінарного проступку шляхом порушення правил адвокатської етики, передбаченого частиною другою статті 34 Закону № 5076-VI, Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі № 821/1904/14 указав, що у випадку допущення адвокатом саме такого дисциплінарного проступку дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю може застосовуватися виключно у разі систематичного або грубого одноразового порушення правил адвокатської етики (пункт 3 частини другої статті 31 Закону № 5076-VI).

Тобто, лише самого порушення Правил не достатньо для накладення такого виду дисциплінарного стягнення як зупинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Для реалізації приписів пункту 3 частини другої статті 31 Закону № 5076-VI необхідна або ознака систематичності порушення Правил, тобто їх повторюваність протягом певного періоду часу, або одноразовість вчинюваного порушення, але за умови притаманності останньому грубого характеру. Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення від 29 вересня 2021 року №622 Дисциплінарна палата дійшла висновку про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку, зміст якого визначений статтями 50, 51, 53 Правил адвокатської етики за умови наявності у неї (позивача) рішення про накладення попередження від 10 червня 2021 року, тобто наявності систематичного порушення Правил адвокатської етики.

Суд наголошує, що зі змісту оскаржуваного рішення від 29 вересня 2021 року №622 неможливо встановити, за допущення якого дисциплінарного проступку позивач була притягнута до дисциплінарної відповідальності рішенням від 10 червня 2021 року, зокрема, чи стосується це порушення Правил адвокатської етики.

В оскаржуваному рішенні від 29 вересня 2021 року №622 відповідач не кваліфікує установлене у цьому дисциплінарному провадженні порушення за ознакою повторного протягом року вчинення адвокатом дисциплінарного проступку за пунктом 1 частини другої статті 31 Закону № 5076-VI.

Повторне протягом року вчинення дисциплінарного проступку є самостійною підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В контексті наведеного слід звернути увагу на те, що суд не вправі з власної ініціативи визначати підстави для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, які не були застосовані самим відповідачем.

Одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим. За наведених обставин суд констатує, що оскаржуване рішення від 29 вересня 2021 року №622 не відповідає принципу обґрунтованості, отже підлягає скасуванню.

Щодо позову в частині ухвалення нового рішення, яким відмовити Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури міста Києва, в призупиненні свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №5127, яке було видане 12 червня 2018 року Радою адвокатів міста Києва, на підставі рішення №27-32-27 від 25 липня 2012 року, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 4 статті 31 Закону № 5076-VI у разі зупинення права на заняття адвокатською діяльністю з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої цієї статті, таке право також поновлюється з дня набрання законної сили відповідним рішенням суду або з дня прийняття відповідного рішення Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури.

З огляду на викладене, скасування рішення від 29 вересня 2021 року №622 після набрання судовим рішенням законної сили матиме правовим наслідком поновлення права позивача на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами 1-2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивач надав належні та допустимі докази в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, в той час як відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення часткового позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва від 29 вересня 2021 року №622.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) за рахунок Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва (04070, місто Київ, вулиця Борисоглібська, будинок 3, 5-й поверх, ) судовий збір в сумі 454 грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко