Справа № 140/9567/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року ЛуцькСправа № 140/9567/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови у зарахуванні часу заслання в спецпоселенні з 08 листопада 1944 року по 15 вересня 1945 року у потрійному розмірі до стажу роботи для призначення пенсії відповідно до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій; зобов`язання зарахувати час заслання в спецпоселенні з 08 листопада 1944 року по 15 вересня 1945 року у потрійному розмірі до стажу роботи для призначення пенсії.

В обґрунтування позову позивач вказав, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком; він є особою, яка визнана реабілітованою, та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України 17 квітня 1991 року №962-XII «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» (далі Закон №962-XII, з 05 травня 2018 року - Закон України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»).

Позивач вважає, що у зв`язку з перебуванням у засланні разом з матір`ю та наступною реабілітацією на підставі статті 3 Закону №962-XII, він згідно зі статтею 58 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) має право на зарахування у потрійному розмірі часу перебування у засланні з 08 листопада 1944 року по 15 вересня 1945 року до стажу роботи для призначення пенсії. Проте за результатами розгляду заяви про зарахування цього періоду до стажу у потрійному розмірі ГУ ПФУ у Волинській області відмовило з тих підстав, що у період перебування на спецпоселенні позивач був малолітньою особою та не набув трудового стажу.

Позивач з таким рішенням відповідача не погоджується, оскільки положення законодавства не ставлять у залежність набуття особою вказаного права від її віку або статусу (репресована особа або потерпіла від репресій) й у даному випадку мова йде про права реабілітованих осіб; передбачена статтею 6 Закону №962-XII пільга є не спеціальним способом обрахування вже набутого особою трудового стажу, а є сатисфакцією, яку держава визнала справедливою за завдану таким особам шкоду унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 1991 років.

Позивач, посилаючись на порушення його прав та законних інтересів, просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити повністю (а.с.26-29). В обґрунтування цієї позиції вказав, що норми статті 58 Закону №1788-XII не поширюються на членів сімей репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано, а передбачають виключне застосування цих норм щодо репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано.

Також відповідач зауважив, що ГУ ПФУ у Волинській області не приймало рішення щодо відмови у зарахуванні стажу та проведенні перерахунку пенсії, а на звернення позивача надано відповідь відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відповідача та підтримав доводи позову (а.с.32-34).

Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Луцької міської ради 25 листопада 2019 року (а.с.4), ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» (а.с.7).

Також судом встановлено, що позивач перебуває на обліку ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 06 жовтня 2004 року (а.с.8).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року у справі №140/6803/20, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року (а.с.16-19), встановлено право позивача на нарахування та виплату з 02 грудня 2019 року відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII підвищення до пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

На звернення позивача про зарахування до стажу для призначення пенсії у потрійному розмірі періоду заслання з 08 листопада 1944 року по 15 вересня 1945 року ГУ ПФУ у Волинській області листом від 11 січня 2021 року №162-17820/С-02/8-0300/21 повідомило про відсутність підстав для вчинення таких дій, оскільки у період перебування на спецпоселенні ОСОБА_1 був малолітньою особою та не набув трудового стажу (а.с.12).

Аналогічного змісту відповідь листом ГУ ПФУ у Волинській області від 20 травня 2021 року №4257-4063/С-02/8-0300/21 надана позивачу на його повторне звернення щодо перерахунку пенсії (а.с.15).

Вважаючи протиправною відмову відповідача у зарахуванні часу заслання в спецпоселенні з 08 листопада 1944 року по 15 вересня 1945 року у потрійному розмірі до стажу для призначення пенсії позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

До 05 травня 2018 року основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» (Закон №962-ХІІ).

Законом України від 13 березня 2018 року №2325-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», який набрав чинності 05 травня 2018 року, внесено зміни до Закону №962-ХІІ, зокрема, назву, преамбулу і статтю 1 викладено в новій редакції. З цього часу Закон має назву «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Статтею 1 Закону №962-ХІІ (зі змінами, внесеними Законом України від 13 березня 2018 року №2325-VIII) встановлено, що метою цього Закону є відновлення історичної справедливості, встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди, завданої таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, недопущення повторення злочинів тоталітарних режимів.

Згідно зі статтею 1-2 Закону №962-ХІІ реабілітованими визнаються особи, які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Відповідно до пункту 5 статті 2 цього Закону формами репресій визнаються, зокрема, заслання.

Як встановлено статтею 1-3 Закону №962-ХІІ, потерпілими від репресій визнаються: 1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою; 2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року №185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена; 3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.

Законом №962-ХІІ визначено, що репресії комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років (далі - репресії) - засоби примусу, що здійснювалися репресивними органами комуністичного тоталітарного режиму у 1917-1991 роках, зокрема позасудовими органами, проти окремих осіб, груп населення, народів з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів у формах, визначених цим Законом; репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Стаття 4 вказаного Закону передбачає поновлення реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Судом на підставі свідоцтва про народження НОМЕР_3 встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 (мати) та ОСОБА_3 (батько) (а.с.6).

ОСОБА_3 08 червня 1944 року військовим трибуналом військ НКВС Рівненської області засуджений за статтями 54-1а, 54-11 Кримінального кодексу УСРР 1927 року з призначенням вищої міри покарання розстрілу. Вирок виконано 01 вересня 1944 року (а.с.35).

Як видно з архівної довідки відділу інформаційних технологій Управління МВС у Волинській області від 25 липня 2007 року №1/72-С (а.с.9), ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_1 08 листопада 1944 року на підставі постанови УНКВС по Волинській області від 22 вересня 1944 року як член сім`ї (дружина) учасника ОУН ОСОБА_3 заслана в Кіровську область терміном на 5 років. 15 вересня 1945 року ОСОБА_2 разом із сином скоїла втечу з місяця заслання та 14 вересня 1946 року ОСОБА_2 була затримана, арештована та засуджена на 5 років позбавлення волі. На підставі статті 3 Закону №962-XII ОСОБА_2 (крім часу відбування покарання по судимості) та ОСОБА_1 по справі про адміністративне заслання в Кіровську область і перебування там на спецпоселенні реабілітовані як жертви політичних репресій.

Спір у цій справі стосується зарахування позивачу, який зазнав репресій та є реабілітованим, часу заслання з 08 листопада 1944 року по 15 вересня 1945 року у потрійному розмірі в стаж для призначення пенсії, що впливає на його права як пенсіонера.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 24 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 58 Закону №1788-XII (зі змінами, внесеними Законом України від 13 березня 2018 року №2325-VIII) встановлено, що громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Частиною першою статті 6 Закону №962-ХІІ передбачено, що реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Отже, положеннями статті 58 Закону №1788-XII та статті 6 Закону №962-ХІІ встановлено обчислення стажу в потрійному розмірі, зокрема, періоду заслання. Положення Закону №962-ХІІ не ставлять у залежність набуття особою вказаного права від її статусу (репресована особа або потерпіла від репресій), оскільки мова йде про права реабілітованих осіб. Тому суд вважає помилковими доводи відповідача про те, що обчислення у потрійному розмірі часу заслання поширюється виключно на репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано, та не поширюється на членів сімей репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано.

Оскільки позивач ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 був примусово виселений на спецпоселення, тобто відповідно до статті 1 Закону №962-ХІІ перебував у засланні (з 08 листопада 1944 року по 15 вересня 1945 року), та він 25 листопада 2019 року набув статусу реабілітованої особи та потерпілого від політичних репресій, що підтверджується відповідним посвідченням, то він відповідно до частини першої статті 6 Закону №962-ХІІ, статті 58 Закону №1788-XII має право на зарахування у потрійному розмірі до його стажу, що дає право на призначення пенсії, періоду перебування у засланні.

За таких обставин відповідачем протиправно не зараховано у потрійному розмірі до стажу ОСОБА_1 час заслання з 08 листопада 1944 року по 15 вересня 1945 року. Твердження відповідача у листах від 11 січня 2021 року №162-17820/С-02/8-0300/21 та від 20 травня 2021 року №4257-4063/С-02/8-0300/21 про відсутність підстав для зарахування вказаного періоду перебування позивача у засланні у потрійному розмірі до стажу для призначення пенсії з тих підстав, що позивач був малолітньою особою та не набув трудового стажу, ґрунтуються на помилковому розумінні законодавства. Суд звертає увагу, що за змістом статті 6 Закону №962-ХІІ у потрійному розмірі зараховується «час заслання», а не час трудової діяльності у засланні, а тому вік особи, яка перебувала у засланні, не має значення.

Враховуючи викладене, з урахуванням наданих статтею 245 КАС України, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови у зарахуванні часу заслання ОСОБА_1 з 08 листопада 1944 року по 15 вересня 1945 року у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії відповідно до статті 58 Закону №1788-XII та зобов`язання відповідача зарахувати цей період у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією від 06 вересня 2021 року №0.0..1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.4, 21).

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні часу заслання з 08 листопада 1944 року по 15 вересня 1945 року у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії відповідно до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 час заслання з 08 листопада 1944 року по 15 вересня 1945 року у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк