Справа № 308/16384/21
Суддя: Крегул М. М.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2021 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Крегул М.М.,
за участю секретаря судового засідання Тимко М.В.,
перекладача Чаудхарі Тарун,
представника позивача Костів Л.А.,
відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),
представника відповідача адвоката Пачута О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів), про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, -
Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до суду із позовом до відповідача про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України обґрунтовуючи його тим, що відповідач 30 листопада 2021 року о 18:00 в порядку угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України із Словаччини, який 28 листопада 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі 144-145 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону, поза встановленими пунктами пропуску, з України в Словацьку Республіку, в складі групи осіб.
Оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, передбачені п.п.16-19, 20 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у відповідача відсутні.
Своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за, яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та відповідно до вимог ст.263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.
Позивач зазначає, що між Україною та Ісламською Республікою Пакистан угоду про реадмісію осіб не укладено. Просив врахувати наступні обставини справи: відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виразилось у спробі незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб, скористався своїм правом перебувати на території України з метою потрапити до країн Європейського Союзу, оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України відсутні, та будь-які законні підстави перебувати на території України - відсутні.
02.12.2021 року від відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), до суду подано письмовий відзив на позовну заяву у якому зазачає , що проти позовних вимог заперечує, та вказує , що до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 КУпАП через незаконний перетин державного кордону він не притягнутий, постанова про визнання його винним у вчинення вказаного адміністративного правопорушення відсутня. Крім того, відносно нього не існує процедури примусового видворення за межі території України, згідно відповідного судового рішення та відсутні докази того, що його затримання є необхідним для забезпечення такого примусового видворення.
У судовому засіданні представник позивача Костів Л. А. адміністративний позов підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Вказав, що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),порушив законодавство України та був прийнятий на територію України з Словацької Республіки в порядку Угоди про реадмісію.
Відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив відмовити у повному обсязі з підстав наведених у відзиві. Зазначив, що дійсно він мав намір перетнути кордон України та потрапити до Європи у заборонений законом спосіб разом з групою інших осіб без жодних документів які дають право виїзду за кордон та на дний час його документи знаходяться у м.Києві у його знайомих, у звязку з чим надати їх суду з метої його ідентифікації він не може.
Представник відповідача ОСОБА_1 (MUHMMAD IMRAN),- ачута О.М. у судовому засіданні також заперечила проти задоволення позову, просила відмовити з підстав викладених у відзиві на позов.
Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши наявні докази у справі , суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) о 18 год. 00 хв. 30 листопада 2021 року в порядку угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України із Словаччини, який 28 листопада 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі 144-145 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону, поза встановленими пунктами пропуску, з України в Словацьку Республіку, в складі групи осіб. Документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача при затриманні не було.
Вказані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне затримання відповідача від 30 листопада 2021 року, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучених речей і документів від 30 листопада 2021 року, актом приймання-передавання відповідача від 30 листопада 2021 року.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Із змісту наведеної норми слідує, що законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації; фактичною підставою для такого звернення є відсутність в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.
При цьому, можливість звернення із таким позовом не пов`язана законодавцем саме із процедурами видворення іноземця чи особи без громадянства або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Відповідно до п.1 розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012 (із змінами і доповненнями) якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
Відповідно до пункту 12 розділу 2 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом МВС України № 748/288781 від 29 лютого 2016 року, іноземці та особи без громадянства утримуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства протягом строку, необхідного для виконання постанови суду, зокрема про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України.
Згідно з ч. ч.2, 3 ст.25 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.
Під час розгляду судової справи не було встановлено обставин, які б підтверджували, що існують передбачені ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підстави для перебування іноземця на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. За правилами ч. ч. 1, 2ст. 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній за участю картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.
Частина 13 ст.289 КАС України передбачає, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час в/ч НОМЕР_1 Державною прикордонною службою України Західного регіонального управління не отримано інформації від Посольства Ісламської Республіки Пакистан в Україні для встановлення особи відповідача, яка забезпечить ідентифікацію та документування. На час розгляду справи ідентифікувати відповідача не є можливим, із матеріалів справи вбачається, що відповідач ідентифікований «зі слів».
Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.
Зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Згідно із ч. 4 тієї ж статті іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Матеріалами справи встановлено, що відповідач був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі 144-145 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону, поза встановленими пунктами пропуску, з України в Словацьку Республіку та в порядку угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України із Словаччини.
Факт спроби незаконного перетину державного кордону ОСОБА_1 (MUHMMAD IMRAN), з України в Словацьку Республіку підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 30.11.2021 року, актом приймання-передавання відповідача від 30.11.2021 року та не оспорюється відповідачем ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), у судовому засіданні.
Між Україною та Ісламською Республікою Пакистан Угоди про реадмісію не укладено.
Водночас, неможливість ідентифікації ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), є перешкодою для початку процедури його примусового повернення чи видворення, оскільки , питання країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства залишається не з`ясованим.
Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),, відноситься до осіб, яким надано статус біженця і є особою, яка потребує додаткового захисту, останній не підпадає під захист ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Крім того відповідач, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), усвідомлюючи протиправний характер діяння, обрав незаконний спосіб перетину державного кордону із України в Словацьку Республіку 28.11.2021року, внаслідок чого, своїми умисними діями грубо та свідомо порушив законодавство України.
Таким чином, враховуючи що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), був затриманий без документів, що посвідчують його особу, незаконно перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку 28.11.2021року , відсутності у відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), на час розгляду справи документів , які посвідчують особу/дають право на перебування на території України, відповідача ідентифіковано з його слів, суд вважає за можливе затримати з метою ідентифікації відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на строк визнаний законодавством України.
Водночас слід зазначити , що матеріали адміністративної справи не містять доказів того, що відносно відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), існує процедура примусового видворення за межі території України згідно відповідного судового рішення і що затримання відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), є необхідним для забезпечення такого його примусового видворення.
Таким чином, в цій частині позовних вимог суд приходить до переконання що позивачу слід відмовити.
В ході судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), не має законних підстав для перебування на території України та в порядку Угоди між Україною та ЄС про реадмісію осіб, під час проведення прикордонно-представницької зустрічі 30.11.2021року був переданий на територію України з Словацької Республіки, а також беручи до уваги відсутність у відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), документів, що дають право на перетин державного кордону України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.
Керуючись ст.ст. 12, 257, 241, 244, 246, 289 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -
Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (зі слів) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, - задовольнити частково.
Затримати громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою ідентифікації, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул