Справа № 640/19209/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Михайлової Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2021 р. про забезпечення позову в адміністративній справі ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2 , Державний реєстратор Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Чинник Юлія Ігорівна про визнання протиправним та скасування наказу до Міністерство юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

08 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2 , Державний реєстратор Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Чинник Юлія Ігорівна, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Мін`юсту № 211/5 від 18.01.2021 про задоволення скарги ОСОБА_2 , зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.10.2020 за № 31512-22-20.

09 липня 2021 року ОСОБА_1 було подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій позивач просила суд до набрання законної сили рішенням у справі:

- зупинити дію наказу Міністра юстиції № 211/5 від 18.01.2021 «Про скасування рішень № 54170767 від 21.09.2020, № 54171045 від 21.09.2020, прийнятих державним реєстратором Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Чинник Юлією Ігорівною»;

- заборонити суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським , районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, державним і приватним нотаріусам, акредитованим суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, вчиняти будь-які інші реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2021 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 задоволено частково.

Зупинено дію наказу Міністра юстиції № 211/5 від 18.01.2021 «Про задоволення скарги» в частині п. 2 щодо скасування рішень № 54170767 від 21.09.2020, № 54171045 від 21.09.2020, прийнятих державним реєстратором Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Чинник Юлією Ігорівною.

Заборонено суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, державним і приватним нотаріусам, акредитованим суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, вчиняти будь-які інші реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

У задоволенні заяви про забезпечення позову в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Свої вимоги Міністерство юстиції України обґрунтовує тим, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з доводів наведених в позовній заяві, при цьому фактично вирішивши спір по суті, однак, не може бути вжито таких заходів забезпечення позову, які б фактично задовольняли позовні вимоги.

29.11.2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі №640/19209/21, яка обґрунтована тим, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 та провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2 , Державний реєстратор Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Чинник Юлія Ігорівна про визнання протиправним та скасування наказу до Міністерство юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії закрито. Заходи забезпечення позовної заяви, застосовані ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2021 року скасовано.

Колегія суддів розглянувши вищевказане клопотання, зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Водночас, в даному випадку, розглядалася заява про забезпечення позову та оскаржується ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липння 2021 року про забезпечення позову, що виключає можливість закриття провадження у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2021 року - скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, Державним реєстратором Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Чинник Юлією Ігорівною здійснено державну реєстрацію припинення обтяження (заборони) та іпотеки об`єкта нерухомого майна відповідно до рішень № 54170767 від 21.09.2020, № 54171045 від 18.01.2021.

На вказані рішення було подано скаргу ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, за результатами розгляду якої, Колегія Мін`юсту з розгляду скарг виклала висновок від 04.11.2020, згідно якого, скаргу рекомендовано задовольнити, а рішення скасувати.

В обґрунтування наведеного висновку зазначено про порушення державним реєстратором обов`язку перевірки документів, зокрема, ухвали Печерського районного суду міста Києва від 03.01.2020 у справі № 757/25122/19-ц, інформація щодо якої заборонена до оприлюднення.

На підставі вищевказаного висновку прийнято наказ Міністерства юстиції України № 211/5 від 18.01.2021, в якому зазначено:

- скаргу ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі;

- скасувати рішення від 21.09.2020 № № 54170767, 54171045, прийняті державним реєстратором Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Чинник Юлією Ігорівною;

- анулювати доступ державному реєстратору Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Чинник Юлії Ігорівні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- виконання пункту 2 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству;

- виконання пункту 3 наказ покласти на державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що у разі незабезпечення позовної заяви, наведені вище та подальші реєстраційні дії будуть скасовані, що призведе до істотних змін, зокрема, корпоративних прав позивача, оскільки об`єкт нерухомого майна внесено до статутного капіталу ТОВ «Преміум Рітейл», директором та учасником якої є ОСОБА_1 .

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що очевидна протиправність обґрунтована неповідомленням про розгляд скарги та ненаданням копії такої скарги, що призвело до прийняття оскаржуваного наказу без урахування позиції особи, якої він стосується.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, позов, згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України, може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Отже, у вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Слід зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Перевіряючи обґрунтованість висновку суду про наявність передбачених п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову, колегія судів враховує, що за правилами ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/1545/19 наголосив на тому, що підстави забезпечення позову є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням висновків про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі, а також із зазначенням висновку про те, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

У постанові від 25 березня 2020 року у справі №240/9592/19 Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. У свою чергу співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 640/110/20, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта. Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у ч. 2 ст. 150 КАС України.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, колегія суддів звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_1 , обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат, покладається саме на ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертаючись до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом просила визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №211/5 від 18.01.2021 року про задоволення скарги ОСОБА_2 , зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.10.2020 року за № 31512-33-20.

Крім того, позивач зазначила, що наказ Міністерства юстиції України є очевидно протиправним у зв`язку із порушенням прав позивача на участь у розгляді скарги, поданні пояснень по суті скарги, що відповідно не забезпечило об`єктивного розгляду скарги у сфері державної реєстрації.

Заявляючи клопотання про забезпечення адміністративного позову, ОСОБА_1 послалася на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіянню шкоди її правам до ухвалення рішення по суті.

ОСОБА_1 вказує на те, що колегія Мін`юсту, маючи можливість належним чином повідомити заінтересованих сторін та оперувати їхніми доводами, допустила бездіяльність, яка призвела до позбавлення права, зокрема, ОСОБА_1 на участь у процесі прийняття рішення щодо нерухомого майна, яке належить їй на праві приватної власності.

Водночас, виконання оскаржуваного наказу до вирішення судом питання про його протиправність може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача, оскільки на його виконання буде скасовано рішення від 21.09.2020 року № 54170767, № 64171045, прийняті державним реєстратором Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Чинник Ю.І.

Також, ОСОБА_1 зазначає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести в майбутньому до необхідності нових звернень позивача до суду.

Проте, колегія суддів вважає вищевказані доводи ОСОБА_1 щодо наявності підстав для забезпечення позову є необґрунтованими, оскільки саме лише посилання в заяві на припущення щодо неправомірності дій відповідача, ймовірність здійснення подальших реєстраційних дій та можливе відчуження корпоративних прав, що може зумовити виникнення інших спорів без наведення відповідного обґрунтовування, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.

Однак, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_1 нічим не підтверджено, відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 420/4262/19, від 19 червня 2018 року у справі № 826/9263/17.

Таким чином, колегія суддів не вбачає достатніх та обґрунтованих підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та за даних обставин, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року),Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Докази того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції надано неправильну правову оцінку підставам застосування заходів забезпечення адміністративного позову, заявленим у заяві про забезпечення позову, на відповідність їх вимогам частини 2 статті 150 КАС України, і, як наслідок, застосовано заходи забезпечення позову без наявності хоча б однієї з підстав, визначених частиною 2 статті 150 КАС України.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

За приписами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 242, 238, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі - відмовити.

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2021 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 06» грудня 2021 року.