Справа № 540/4402/21
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/4402/21
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Інституту Військово-морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року (суддя Хом`якова В.В., м. Херсон, повний текст рішення складений 25.08.2021) про повернення позовної заяви Інституту Військово-морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" до ОСОБА_1 про стягнення сум витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,-

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2021 року Інститут Військово-морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" звернувся до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача суму витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року позовну заяву Інституту повернуто на підставі пункту 4 частини четвертої статті 169 КАС України.

Не погодившись із цим судовим рішенням Інститут подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до частини другої статті 312 КАС України, якою передбачено, що апеляційні скарги на ухвалу суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За нормами матеріального права суд кваліфікує спірні правовідносини, тобто дає їм правову оцінку. Застосування судом норм матеріального права полягає у співставленні встановлених судом обставин з ознаками норми матеріального права, яка регулює поведінку учасників спірних відносин, а також у з`ясуванні відповідних правових наслідків у разі порушення такої норми кимось із учасників.

Застосування судом норми процесуального права полягає у вчиненні процесуальних дій та ухваленні рішень, що обумовлені обставинами розгляду справи.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, обґрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Згідно статті 165 КАС України мотивувальна частина ухвали суду повинна містити зазначення мотивів, з яких суд дійшов до висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Таким чином, вмотивованість це письмові судження, наведені у судовому рішенні, пояснення про наявність чи відсутність фактів, які є основою висновку суду. Це також пояснення суду, чому він виніс саме таке рішення, погодився з одними та відкинув інші доводи.

Так, позовна заява повертається позивачеві на підставі пункту 4 частини четвертої статті 169 КАС України, якщо позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору.

Отже можливість повернення позовної заяви у зв`язку з ненаданням доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору обумовлена конкретними випадками, в яких закон визначає обов`язковість досудового врегулювання спорів.

Однак, як убачається з змісту ухвали Херсонського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року, мотивувальна частина цієї ухвали не містить посилань на норма матеріального права, які встановлюють обов`язковість досудового врегулювання даного спору та мотиви, з яких виходив суд першої інстанції.

Варто зауважити, що чинне законодавство не містить чіткого визначення поняття досудового врегулювання спору.

Згідно з частиною четвертою статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до частини першої статті 17 КАС України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

У Рекомендації №R(86) Комітету міністрів державам-членам Ради Європи від 16 вересня 1986 року стосовно заходів із недопущення і скорочення надмірного робочого навантаження на суди пропонується сприяти примиренню сторін як поза судовою системою, так і до або під час судового розгляду (передбачати, разом із відповідними стимулами, процедури примирення до судового провадження або інші способи врегулювання спорів поза рамками судового провадження), а також визначити органи поза судовою системою, до яких сторони зможуть звертатися для розв`язання позовних спорів на невеликі суми і в питаннях деяких конкретних галузей права.

Виходячи з аналізу викладених норм та правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 26 березня 2020 року у справі №1.380.2019.002643, досудове врегулювання спору - це вчинення сукупності дій, за допомогою яких юридичний конфлікт вирішується без звернення до суду шляхом досягнення угоди між сторонами або відмови однієї або обох сторін від взаємних претензій. Застосування або незастосування інституту досудового врегулювання спорів є виключним правом особи, за винятком встановлених у законі випадків.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом розгляду даної справи є стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі.

Частиною десятою статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Отже положення цієї норми визначають обов`язок особи (курсанта) відшкодувати витрати, пов`язані з її утримання у вищому навчальному закладі. Водночас, у разі невиконання курсантом цього обов`язку з власної волі навчальний заклад має право звернутися до суду з позовом про стягнення відповідної заборгованості.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2020 року у справі №520/6589/19.

Відтак, на переконання колегії суддів, положеннями частини десятої статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено правові підстави звернення до суду відповідного вищого навчального закладу, і обов`язкового досудового врегулювання спору даний Закон не містить.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу було відомо про обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість, що випливає з умов пункту 1 Контракту про проходження служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу від 28.07.2017 року. До того ж відповідач 29 липня 2021 року під підпис ознайомився із сумою відшкодування, яку повинен оплатити згідно умов вказаного контракту та висловив свою незгоду з нею, про що свідчить Повідомлення, копія якого була додана до позовної заяви та додатково була надана суду апеляційної інстанції.

Оскільки станом на 18 серпня 2021 року (день подання позову) ОСОБА_1 необхідну суму коштів не сплатив, на що вказав позивач у позовній заяві, це свідчить про те, що жодних дій, спрямованих на добровільне відшкодування відповідач не вчинив, що дає право позивачу звернутися до суду з відповідним позовом, зокрема на підставі частини десятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу .

Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та безпідставно повернув позовну заяву Інституту на підставі пункту 4 частини четвертої статті 169 КАС України.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушено норми процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви підлягає скасуванню.

Відтак, апеляційна скарга Інституту підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інституту Військово-морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" задовольнити.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року про повернення позовної заяви скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов