Справа № 320/10547/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

за участю

секретаря судового засідання Вітчинкіної К.О.,

представника позивача Якимчука О.П,

представника відповідача 1 Стенценка О.Л.,

представника відповідача 2 Івченко В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області до Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівське» про визнання недійсним договору -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної податкової служби у Київській області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «Обухівське» в якому просило суд:

- визнати недійсним договір дарування від 07.07.2021 №465 укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «Обухівське» ();

- застосувати наслідки, передбачені ч. 3 ст. 228 Цивільного Кодексу України, та стягнути в дохід держави об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 22), який розташований за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н., м. Кагарлик, вул. Фрунзе (Став`янка), 92 б.

31.08.2021 суд першої інстанції зареєстрував заяву позивача про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу 2 відчужувати об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: Київська область, Кагарлицький район, м. Кагарлик, вулиця Фрунзе, 92 Б, реєстраційний номер нерухомого майна 22.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 та задовольнити заяву про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що Верховним Судом підтверджено правомірність податкових повідомлень-рішень, зокрема постановою від 05.07.2021 касаційну скаргу ТУ ДПС у Київській області задоволено повністю, скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Позивач наголошує, що ТДВ «Узинський цукровий комбінат» 07.07.2021 укладав ряд договорів дарування та здійснює відчуження об`єктів нерухомого майна на користь ТОВ «Обухівське». На думку ГУ ДПС у Київській області вказана дія вчинена з метою ухилення від виконання грошового зобов`язання перед державою на загальну суму 172 562 939,45 грн.

Позивач звертає увагу, що відповідач 2 може вільно розпоряджатися об`єктами нерухомого майна, не вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони ТОВ «Обухівське» відчужувати об`єкт нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н., м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 92 б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22 суттєво ускладнить виконання рішення у даній справі, що позбавить права позивача на справедливий суд. Крім того, в разі відчуження відповідачем 2 вищезазначеного нерухомого майна, ГУ ДПС у Київській області в подальшому буде позбавлено права на повернення даного майна, в разі відчуження іншому власнику, оскільки інший суб`єкт господарювання набуде статусу добросовісного набувача на даний об`єкт нерухомого майна.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду 02.11.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено дану справу в судове засідання на 01.12.2021.

22.11.2021 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 1 просить залишити таку без задоволення, а оспорювану ухвалу - без змін.

Відповідач 1 вказує, що повторно звернувся до суду з підстав відмінних від підстав, які були предметом розгляду у справі №320/3824/20 та рішенням від 11.10.2021 у справі №320/8042/21 Київський окружний адміністративний суд задовольнив позов повністю та визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 31.03.2020 №, №, №, № та на даний час у вказаній справі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Київській області. Тобто вказані податкові повідомлення-рішення є неузгодженими та не породжують для відповідача 1 жодних обов`язків. Крім того, ТДВ «Узинський цукровий комбінат» належить майна на загальну суму 200 812 943, 43 грн., що більш ніж достатньо, у разі необхідності, для погашення зобов`язань по вказаних податкових повідомленнях-рішеннях.

В судове засідання, 01.12.2021 з`явились представники сторін у даній справі. Представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а оспорюване рішення - скасувати. Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав копію Договору про розірвання договору дарування нежитлового приміщення, на виконання якого ТДВ «Узинський цукровий комбінат» та ТОВ «Обухівське» відмовились від Договору дарування нежитлового приміщення від 07.07.2021, також пояснив що реальної передачі майна не відбувалось та зміни до реєстрів не вносились, а майно, яке знаходиться за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н., м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 92 б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22 на даний час перебуває у власності відповідача 1. Представник відповідача 2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оспорювану ухвалу без змін. Представники сторін надали пояснення, правом подання додаткових пояснень не скористались, виступили в судових дебатах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та пояснення представників сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про відмову вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, дійшов висновку що позивачем не доведено необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням положень ч. 2 ст. 150 КАС України, застосування заходів в спосіб зазначений позивачем, що суперечать приписам ч. 2 ст. 151 КАС України.

За наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За визначенням, що міститься в пп. 14.1.175. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 54.5. ст. 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

За приписами п. 56.18. ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, колегія суддів відхиляє тезу апеляційної скарги, що відповідач 1 має зобов`язання, які виникли внаслідок податкових повідомлень-рішень від 31.03.2020 №, №, №, №, які визнані правомірними внаслідок розгляду справи №320/3824/20.

Втім, колегія суддів з метою повного та всебічного дослідження обставин даної справи, перевірила та встановила, що у Шостому апеляційному адміністративному суді перебуває справа №320/8042/21 за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 у справі за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування вказаних вище податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Керуючись ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Особа може відмовитися від свого майнового права.

Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства.

Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Зважаючи на вказані обставини та встановлені обставини, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо ймовірного укладення договорів дарування між відповідачем 1 та відповідачем 2 з метою уникнення сплати зобов`язання перед державою, як безпідставне.

Колегія суддів зазначає, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частин 1 та 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, заборони відповідачу вчиняти певні дії. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проаналізувавши вказані норми, колегія суддів приходить до переконання, що тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на позивачів, які ініціюють подання такої заяви.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №826/10936/18, від 03.02.2020 у справі №640/7955/19.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява №11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач не довів необхідність забезпечення даного позову, крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб фактично вирішило спір по суті, що суперечить меті застосування ст. 150 КАС України, оскільки факт щодо недійсності спірного договору дарування та як наслідок застосування положень ч. 1 ст. 228 ЦК України до відповідачів, має встановлюватися тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи в межах розгляду даної справи.

Колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову має на меті термінове вжиття певних заходів задля ефективного захисту прав позивача в разі, якщо невжиття таких заходів унеможливить або утруднить виконання рішення.

В той же час, як встановлено під час проведення судового засідання та не заперечується сторонами у справі, на даний час нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н., м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 92 б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22 перебуває у власності ТДВ «Узинський цукровий комбінат».

Наявність абстрактної можливості вказаного не свідчить про реальність такої загрози, а побоювання заявника не підтверджені жодними належними і допустимими доказами, що свідчить про відсутність об`єктивних обставин, які б могли бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення адміністративного позову, позивач не навів достатніх доводів та не надав належних доказів, які б вказували на існування небезпеки заподіянню шкоди його правам, свободам та інтересам, що унеможливлювали б їх захист без вжиття відповідних заходів забезпечення позову до ухвалення рішення у справі про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Відтак, заява про забезпечення позову не підтверджена жодними доказами та належним чином не обґрунтована, в тому числі щодо необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення порушених (оспорюваних) прав, а заявлені заходи є неспівмірними, що свідчить про відсутність підстав для їх застосування.

Інших же обставин, що б могли слугувати підставою для вжиття заходів забезпечення позову така заява не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні прямо передбачені визначені КАС України правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову, щодо яких заявник звернувся до суду з відповідною заявою.

Отже, дослідивши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, фактичні обставини справи, виходячи із співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення такої заяви.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді заяви неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 310, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови скдалено 06 грудня 2021 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан