Справа № 343/2201/21
Суддя: Монташевич С. М.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/2201/21
Провадження №: 2-а/0343/44/21
РІШЕННЯ

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

суддi - Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання - Оленяк С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області адміністративну справу № 343/2201/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови серії БР № 453672 від 17.02.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

поновити строк звернення до суду для скасування постанови серії БР № 453672 від 17.02.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, як пропущений з поважних причин;

скасувати постанову серії БР № 453672 від 17.02.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень за ч. 1 ст. 126 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення;

визнати незаконними та неправомірними дії інспектора Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області щодо складання вищевказаної постанови.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що такої події, яка вказана у оскаржуваній постанові, а саме того, що він 17.02.2018 інспектору поліції не пред`явив поліс страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, не було. Жодних доказів такого не має. Сам по собі факт описання відповідачем у оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення ним такого правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення. Інспектором поліції оскаржувана постанова йому не оголошувалась, поштою не направлялась, що є порушенням ст. 285 КУпАП. Інспектор поліції, який склав постанову за його відсутності, позбавив його права надавати пояснення, докази, заявляти клопотання, скористатися правовою допомогою. Інспектор поліції не розглядав справу ні за місцем вчинення правопорушення, ні за місцем проживання правопорушника, що є порушенням ст. 276 КУпАП. В оскаржуваній постанові вказано, що він керував транспортним засобом, однак апеляційний суд у своїй постанові від 08.08.2018 встановив, що 17.02.2018 о 11.00 год ОСОБА_1 не був водієм. Також апеляційний суд підтвердив, що йому не було надано копій процесуальних документів та не було ознайомлено з протоколами. Крім того, він не міг бути одночасно 17.02.2018 о 11 .00 год за двома різними адресами, як про це встановлено у постанові апеляційного суду та зазначено в оскаржуваній постанові.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтимав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка (а.с. 19), причин неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань до суду не подавав.

Спір між сторонами не вирішений.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 11 листопада 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання за участю сторін.

Від сторін будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань до суду не надходило.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

відповідно до постанови серії БР № 453672 від 17.02.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 17 лютого 2021 року о 11.00 год у м. Івано-Франківськ по вул. Військових ветеранів, 10-А водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не пред`явив поліс страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що на нього накладено штраф у розмірі 425 гривень (а.с. 4).

Як вбачається з супровідного листа за № 8619/41/20-2019 від 24.09.2019, вказану постанову для примусового виконання було направлено начальникові ДВС Долинського РУЮ Управлінням патрульної поліції в Івано-Франкіській області Департаменту патрульної поліції (а.с. 5).

Згідно з повідомленням за № 28824 від 02.11.2021, вказану копію постанови ОСОБА_1 отримав 03.11.2021 (а.с. 6).

Як на підтвердження підставності позовних вимог, позивач долучає до матеріалів позову постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.08.2018, в якій встановлено обставини подій, які мали місце 17.02.2018 о 11.00 год за його участі.

Так, апеляційним судом встановлено, що за постановою Івано-Франківського міського суду від 07.05.2018 ОСОБА_1 17.02.2018 о 11.00 год в м. Івано-Франківську по вул. Дністровська, 45, керуючи автомобілем "Міцубіші Паджеро Спорт", д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль "БМВ 528", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 залишив місце пригоди, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП. Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 помилково визнано водієм, оскільки останній під час можливого зіткнення з іншим припаркованим автомобілем не керував транспортним засобом, оскільки його автомобіль внаслідок несправностей не рухався, а його штовхали кілька осіб (а.с. 9-11).

Між сторонами виник спір відносно правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, підстав для визнання дій незаконними і неправомірними та скасування постанови.

Оцінка суду:

взявши до уваги пояснення позивача, дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними. суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Нормою ч. 1 ст. 126 КУпАП, редакція якої діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

У постанові серії БР № 453672 від 17.02.2018 зазначено, що ОСОБА_1 17 лютого 2021 року о 11.00 год у м. Івано-Франківськ по вул. Військових ветеранів, 10-А керував транспортним засобом, не пред`явив поліс страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів.

Натомість, як встановлено зі змісту вищеописаної постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.08.2018, ОСОБА_1 17.02.2021 о 11.00 год не був водієм автомобіля, оскільки той внаслідок несправностей не рухався. Більше того, 17.02.2018 о 11.00 год ОСОБА_1 з автомобілем знаходився у АДРЕСА_1 . Вказані обставини у силу ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню.

Однак, в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 17.02.2018 о 11.00 год керував транспортним засобом і робив це у АДРЕСА_2 , що суперечить вищевстановленому, а саме тому, що він у той самий час не міг бути і не бути водієм, а також одночасно у той самий час знаходитись за різними адресами.

Відповідач на обгрунтування правомірності оскаржуваної постанови не надав жодних доказів наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, хоча саме Управління патрульної поліції в Івано-Франкіській області Департаменту патрульної поліції надіслало до виконавчої служби оскаржувану постанову для примусового виконання, а, отже, в розпорядженні останнього повинні знаходитись і докази, на підставі яких винесено постанову серії БР № 453672 від 17.02.2018. При цьому суд зазначає, що окремо сама по собі постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеним у постанові від 23.10.2019 року у справі N 357/10134/17 (провадження № К/9901/32368/18).

Крім того, як вказав позивач, оскаржувану постанову було винесено у його відсутності, без дотримання наженої процедури розгляду справи та за відсутності доказів його винуватості.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Крім цього, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення та правомірності винесеної ним постанови про накладення на позивача штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, з порушенням норм законодавства, відомчих актів МВС України, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, з порушенням законних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що призвело до незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, тому її слід визнати протиправною та скасувати.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Згідно з ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цьогоКодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом п.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративні правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема при встановленні відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема скасовує постанову і закриває справу.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи те, що суд встановив відсутність складу адмінстративного правопорушення, поставленого у провину ОСОБА_1 , визнаючи протиправною та скасовуючи оскаржувану постанову, користаючись своїм правом на можливість вийти за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача, вважає за необхідне провадження у справі закрити за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Щодо вимог позивача про визнання незаконними та неправомірними дій інспектора управління патрульної поліції в Івано-Франківській області щодо складання оскаржуваної постанови, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Наведений перелік є вичерпним, у зв`язку з чим визнання дій посадової особи щодо складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності незаконними чи протиправними не ґрунтуються на вимогах Закону, а тому позов ОСОБА_1 у частині вимог про визнання дій інспектора управління патрульнох поліції в Івано-Франківській області щодо складання оскаржуваної постанови незаконними та неправомірними задоволенню не підлягає.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови серії БР № 453672 від 17.02.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі підлягає до частково задоволення.

Питання поновлення строку звернення до суду суд вирішив під час відкриття провадження, визнавши поважними причини строку та поновивши строк звернення до суду. Доказів протилежного під час розгляду справи не встановлено, суду не надано.

На підставі викладеного, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 8 Загальної декларації прав людини, ст. 19, 62 Конституції України, ст. 2, 9, 20, 72, 73-77, 90 КАС України, ст. 7, 9-11, 33, 126, 222, 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. 293, 294 КУпАП, ст. 241, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови серії БР № 453672 від 17.02.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БР № 453672 від 17.02.2018, винесену інспектором Рогатинського ВП старшим лейтенантом поліції Оленчином Віталієм Дмитровичем, про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Юності, 23.

Рішення буде складено в повному обсязі до 6 грудня 2021 року.

Суддя Долинського районного суду С. М. Монташевич

Рішення в повному обсязі складено 06 грудня 2021 року.