Справа № 520/16460/21
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 р. № 520/16460/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної податкової служби України (м. Київ, Львівська пл., 8), Головного управління ДПС у Луганській області, утворене як відокремлений підрозділ ДПС України (м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72) про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому позивач просив визнати дії Державної податкової служби України щодо присвоєння уточнюючим розрахункам до податкових деклараціям з плати за землю від 02.03.2021 року, яким було зменшено податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 20737,36 грн. та від 05.03.2021 року, яким було зменшено податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 4602,40 грн. статусу «не вважаються податковими деклараціями» (тобто фактичної відмови у прийнятті таких уточнюючих розрахунків) протиправними. Зобов`язати Головне управління ДПС у Луганській області прийняти та врахувати подані позивачем уточнюючі податкові декларації від 02.03.2021 року, яким було зменшено податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 20737,36 грн. та від 05.03.2021 року, яким було зменшено податкові зобов`язання з орендної плати з земельні ділянки на суму 4602,40 грн. з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 28.05.1998 був зареєстрований як фізична особа підприємець. Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 був КВНД «роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійними устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах». Реєстрація позивача була за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку із проведенням АТО, позивач фактично припинив свою діяльність з другої половини квітня 2014 року. 26.12.2014 позивачем було повідомлено ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ Міндоходів у Луганській області та ДПС в Артемівському районі м. Луганська ГУ Міндоходів у Луганській області про те, що ОСОБА_1 господарську діяльність не проводить у зв`язку з проведенням АТО на території Луганська і Луганської області. 31.01.2017 державним реєстратором було винесено відомості до ЄДР про припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності. Проте, в електронному кабінеті ОСОБА_1 була зазначена недоїмка на суму 22170,85 грн., яка складалася з орендної плати з фізичних осіб (ГУ ДПС у Луганській області (Артемівський район), платіж 00 зазначена недоїмка у розмірі 18143,75 грн.; орендна плата з фізичних осіб (ГУ ДПС у Луганській області (Жовтневий район), платіж 00 зазначена недоїмка у розмірі 4027 грн. 20.10.2020 позивачем було подано скаргу до ДПС України з залученням ради бізнес-омбудсмена. ДПС України на вказану скаргу надано лист від 17.11.2020 №32722/6/99-00-04-05-01-06, відповідно до якого було зазначено щодо неможливості ОСОБА_1 надіслати до контролюючого органу уточнюючого розрахунку д поданих декларацій, якими зменшити податкові зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за 2014 рік. Згідно листа ГУ ДПС у Луганській області від 09.11.2020 №7500/10/12-32-13-02-11 зазначено щодо неможливості ОСОБА_1 надіслати до контролюючого органу уточнюючого розрахунку / до податкових декларацій, яким зменшити податкові зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за 2014 рік. Позивач зазначає, що фактично податковими органами було запропоновано подати уточнюючі розрахунки до відповідних податкових декларацій та зменшити відповідні податкові зобов`язання зі сплати орендної плати за землю. Позивачем було подано через електронний кабінет платника уточнюючі розрахунки до податкових декларацій з плати за землю, якими були зменшені податкові зобов`язання зі сплати орендної плати за землю. Вищезазначені уточнюючі розрахунки прийняті податковим органом відповідно до квитанції №2 від 02.03.2021 та від 05.03.2021. Після прийняття податковим органом вищезазначених уточнюючих розрахунків, в електронному кабінеті позивача було нараховано пеню на загальну суму 20092,05 грн.

Позивачем було подано скаргу до ДПС України від 05.05.2021 та 15.06.2021 отримано рішення ДПС України від 04.06.2021 №4110/Ф/99-00-04-04-01-09, в якому зазначено, що відповідно до вимог п.48.7 ст.48 ПКУ подані уточнюючі розрахунки з плати за землю складені з порушенням вимог абз.4 п.48.3 ст.48 ПКУ, не вважаються податковими деклараціями. Станом на 01.06.2021 в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_2 обліковуються податковий борг із орендної плати з фізичних осіб у розмірі 18143,75 грн., по ГУ ДПС у Луганській області (Артемівський район м. луганська) та 4027,1 грн. по ГУ ДПС у Луганській області, який виник відповідно до поданих декларацій за землю за 2014 рік, за земельні ділянки державної і комунальної власності розташовані в м. Луганськ, залишок несплаченої пені відсутній. Позивач, вважаючи рішення Державної податкової служби України, оформлене у формі листа від 04.06.2021 №4110/ф/99-00-04-04-01-09 та дії ДПС України в частині анулювання уточнюючих розрахунків позивача до декларацій з плати за землю за 2014 рік необґрунтованими, що стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідачами надано відзиви на адміністративний позов, в якому вони просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд дійшов наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебував на обліку як фізична особа підприємець в Головному управлінні ДПС у Луганській області (Артемівський район м. Луганська) з 28.05.1998, у т.ч. на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок ІІ група» з 01.01.2012 по 01.04.2015.

Державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 здійснено 31.01.2017.

ФОП ОСОБА_1 згідно податкової декларації з плати за землю (земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2014 рік (реєстраційний №) від 04.02.2014 по коду території 1233 (Головне управління ДПС у Луганській області (Артемівський район м. Луганська), самостійно задекларовані до сплати податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки у сумі 31106,08 грн.

Згідно декларації на 2014 рік (реєстраційний номер ) від 05.02.2014 по коду території 1234 (ГУ ДПС у Луганській області (Жовтневий район м. Луганська), самостійно задекларовані до сплати податкові зобов`язання з орендної плати у сумі 6903,60 грн.

З матеріалів справи судом встановлено, що 02.03.2021 та 05.03.2021 ОСОБА_1 було подано через електронний кабінет платника уточнюючі розрахунки до податкових декларацій з плати за землю, якими були зменшені податкові зобов`язанням зі сплати орендної плати за землю.

02.03.2021 та 05.03.2021 позивачем отримано в електронному кабінеті квитанції № 2 про прийняття податковим органом вищезазначених уточнюючих розрахунків до податкових декларацій з плати за землю за 2014 рік.

ДПС України було складено на адресу позивача та направлено лист від 04.06.2021 №4110/ф/99-00-04-04-01-09, яким повідомлено, що уточнюючі розрахунки з плати за землю, складені з порушенням норм ПК України та фактично їм присвоєно статус «не виконано як податкові декларації».

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначеннями, наведеними у підпунктах14.1.147,14.1.72пункту14.1статті14 ПК України, плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Відповідно до статті 269 ПК України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) землекористувачі.

Статтею 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до п.286.2ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Як передбачено пунктом 287.3 статті 287цього Кодексу, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельних ділянок за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (надалі Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014року. На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО триває.

Статтею 6 Закону№1669 (в редакції, чинної до 08.06.2016р.) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Таким чином, суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, в силу норм ст..6 Закону№1669 (чинної до 08.06.2016р.) були звільнені безпосередньо від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

З 08.06.2016р. статтею 6 Закону№1669 (з урахуванням змін, внесених Законом № 1365-VIII від 17.05.2016р.) передбачено звільнення суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, а саме - перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджені Кабінетом Міністрів України.

Згідно переліку затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами, внесеними розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1276-р) м. Авдіївка належить до населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Пунктом 38.7 підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового Кодексу України (з урахуванням змін, внесених Законом від 16 січня 2020 року N 466-IX) встановлено, що не нараховується та не сплачується у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції та/або операції Об`єднаних сил (ООС), плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб.

Не нараховується та не сплачується у період з 14 квітня 2014 року до 29 лютого 2020 року включно плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення), що розташовані на території населених пунктів на лінії зіткнення та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб.

Отже, виходячи з приписів пункту 38.7 підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового Кодексу України позивач був звільнений від сплати плати за землю у період з 14 квітня 2014 року до 29 лютого 2020 року включно.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-IX було внесено зміни до абзацу 1 підпункту 52-4 пункту 52 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України.

Так, відповідно до абзацу 1 підпункту 52-4 пункту 52 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті, зокрема, надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним.

Як зазначалося, ОСОБА_1 самостійно визначено та задекларовано податкові зобов`язанням по орендній платі з фізичних осіб на 2014 рік.

Враховуючи положення вимог Закону №1797, який набрав чинності з 01.01.2017, граничний термін подання декларації за 2014 рік є 20.02.2014, в той час як позивач мав право на подання уточнюючої декларації у 2017 році, проте доказів на підтвердження того, що позивач скористався таким правом, до матеріалів справи не надано.

Механізм продовження граничних строків для подання податкової декларації, заяв про перегляд рішень контролюючих органів, заяв про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань (далі - граничні строки) відповідно до норм Податкового кодексу України (далі - Кодекс) визначено Порядком застосування норм пунктів 102.6-102.7 ст.102 глави 9 розділу ІІ ПК України, затвердженого наказом МФУ від 20.10.2017 №961.

Відповідно до п.1 розділу ІІ вказаного Порядку продовження граничних строків для платників податків здійснюється у разі, якщо такий платник податків - фізична особа або посадова особа юридичної особи був позбавлений можливості у визначений Кодексом строк складати та подавати податкову звітність, а також подавати заяви про перегляд рішень контролюючих органів та заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань. При цьому для посадової особи юридичної особи продовження граничних строків здійснюється за умови, що протягом зазначених граничних строків така юридична особа не мала інших посадових осіб, уповноважених відповідно до законодавства України нараховувати, стягувати та вносити до бюджету податки, а також вести бухгалтерський облік, складати та подавати податкову звітність.

Згідно ст. 10 Закону № 1669-VII протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

За приписами ч.ч. 1-3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 11 Закону № 1669-VII Торгово-промисловій палаті України надано право засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видавати сертифікати про такі обставини.

Проте, до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження надання позивачем уточнюючих розрахунків протягом 1095 днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

Доказів на підтвердження подання позивачем відповідної заяви про продовження граничних строків або сертифікату до суду, також, не надано.

Крім того, листами від 09.11.2020 №7500/10/12-32-13-02-11 та від 17.11.2020 №32722/6/99-00-04-05-01-06 ОСОБА_1 було повідомлено про порядок подання уточнюючих декларацій з урахуванням строків давності, визначених ст.102 ПК України.

Головним управлінням ДПС у Луганській області листом від 15.04.2021 №22/ЗПІ/12-32-24-05-09 повідомлено ФОП ОСОБА_1 про те, що уточнюючі декларації були подані з порушенням строку давності, визначені ст.102 ПК України, а саме: зазначено недостовірне значення обов`язкового реквізиту звітний (податковий період), що уточняється (п.48.2 ст.48 ПК України), оскільки відповідно до п.102.1 ст.102 глави 9 розділу ІІ ПК України закінчився строк давності подання таких уточнюючих розрахунків.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог п.48.7 ст.18 ПК України подані позивачем уточнюючі розрахунки з плати за землю складені з порушенням вимог абз.4 п.48.3 ст.48 ПК України, та не вважаються податковими деклараціями.

Суд зазначає, що відлік строку давності, визначений ст.102 ПК України, зупиняється на період, протягом якого до платників податків, зазначених у цьому пунктів, не застосовувались заходи стягнення, передбачені ст.ст.59, 60, 870191 ПК України.

Відповідно до п.п.2.7.5 п.2.7 розділу 2 Регламенту комп`ютерної обробки податкової звітності, звітності з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншої звітності в органах ДФС від 04.08.2017 №515, 31.05.2021 вищезазначеним уточнюючим деклараціям Лисичанською ДПІ ГУ ДПС у Луганській області було присвоєно ознаку «Історія подання».

Станом на 21.09.2021 уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельного податку та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) №11958570 від 02.03.2021 (1233) та №12344266 від 05.03.2021 (1234) мають ознаку «Історія подання».

З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання дій Державної податкової служби України щодо присвоєння уточнюючим розрахункам до податкових деклараціям з плати за землю від 02.03.2021 року, яким було зменшено податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 20737,36 грн. та від 05.03.2021 року, яким було зменшено податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 4602,40 грн. статусу «не вважаються податковими деклараціями» (тобто фактичної відмови у прийнятті таких уточнюючих розрахунків) протиправними та зобов`язанням Головне управління ДПС у Луганській області прийняти та врахувати подані позивачем уточнюючі податкові декларації від 02.03.2021 року, яким було зменшено податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 20737,36 грн. та від 05.03.2021 року, яким було зменшено податкові зобов`язання з орендної плати з земельні ділянки на суму 4602,40 грн. з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної податкової служби України (м. Київ, Львівська пл., 8), Головного управління ДПС у Луганській області, утворене як відокремлений підрозділ ДПС України (м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72) про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Єгупенко