Справа № 580/394/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Руденко А.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2021 року Справа № 580/394/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Грибан І.О., Губської Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Черкаського обласного територіального

центру комплектування та соціальної підтримки

про визнання бездіяльності протиправною

та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі Відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо необхідності проведення з позивачем своєчасного повного фактичного розрахунку при звільненні з військової служби;

- стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у сумі 228 349,05 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року позов задоволено частково: стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 1000,00 грн.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2019 по 29.12.2020.

При цьому, суд зазначив, що компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику АТО не була нарахована Позивачу на день звільнення зі служби, а виплачена на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 до набрання ним законної сили. При цьому, тривалість строку затримки виплати компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій залежала від дати звернення Позивача з позовом до суду.

Разом з тим, враховуючи тривалість періоду, протягом якого Позивач не звертався з позовом до суду, та тривалість судового розгляду справи і добровільну виплату Відповідачем компенсації відпустки як учаснику бойових дій до набрання рішенням суду законної сили, незначні матеріальні втрати Позивача внаслідок несвоєчасної виплати компенсації, суд дійшов висновку про зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, суд вказав, що враховуючи, що компенсація Позивачу виплачена на підставі рішення суду, а не добровільно, співмірною до стягнення є сума 1000,00 грн.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні внаслідок несвоєчасної виплати грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової допомоги на оздоровлення, суд зазначив, що строк звернення до суду з відповідним позовом збіг 20.03.2019 і протягом цього строку Позивач з позовом про стягнення середнього заробітку не звертався, тому суд не вбачає підстав стягувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаними сумами.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач та Відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач у своїй скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов у повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції Апелянт зазначає, що він був звільнений зі служби 31.01.2019, але фактично повний розрахунок з ним проведено лише 26.02.2021.

При цьому, Позивач вважає, що суд безпідставно зменшив заявлену ним суму компенсації та не врахував обставини цієї справи, а також його уточненої позовної заяви і неправильно застосував принцип співмірності та справедливості.

Відповідач у своїй скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування своєї правової позиції Апелянт зазначає, що стаття 117 Кодексу законів про працю України до спірних правовідносин не застосовується, оскільки відповідні виплати були спірними і здійсненні лише після того, як їх сума була встановлена судом.

Крім того, Відповідач зазначає, що Позивач проходив військову службу, що врегульовано спеціальними законодавчими нормами, а тому, на його переконання, до спірних правовідносин положення КЗпП України не застосовуються.

При цьому, Апелянт вказує, що спірні правовідносини виникли після звільнення та проведення остаточного розрахунку з Позивачем і стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають в порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

З цих та інших підстав Апелянти вважають, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2021 та від 13.09.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзивів на апеляційні скарги та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу Позивача, в якому він просить відмовити в її задоволенні, стверджує про безпідставність доводів Апелянта та наполягає на своїй правовій позиції.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу Відповідача не надходив.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2021 витребувано додаткові докази у справі та продовжено строк судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 28.03.2018 по 31.01.2019 ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) №21 від 31.01.2019 Позивач 31.01.2019 був виключений зі списків особового складу Катеринопільського районного військового комісаріату і всіх видів забезпечення.

Згідно з довідкою Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №6/7/308 від 30.04.2021 Позивачу 04.02.2019 було виплачено грошове забезпечення у сумі 10 601 грн. 49 коп.; 20.02.2019 одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 5345 грн. 93 коп.; 20.02.2019 грошова допомога на оздоровлення у сумі 10 691 грн. 85 коп.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №580/3327/20, яке набрало законної сили 12.01.2021, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 28 календарних днів щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018 і 2019 роки, виходячи в грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби з 31 січня 2019 року.

Згідно зі скорегованою довідкою Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 6/7/397 від 09.06.2021 Позивачу була нарахована компенсація за додаткову відпустку як учаснику бойових дій у сумі 9979,06 грн, та виплачена після відрахування військового збору у сумі 9828,37 грн.

Згідно з випискою з карткового рахунку компенсація за додаткову відпустку Позивачу як учаснику бойових дій у сумі 9 829,37 грн виплачена 29.12.2020.

Позивач, вважаючи протиправною затримку Відповідачем виплати вказаних сум коштів при звільненні, а свої права на своєчасне отримання таких виплат порушеними, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України), Законом України «Про Службу безпеки України» від 03.07.2020 № 2229-XII (далі Закон № 2229-XII).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 21 Закону № 2229-XII визначає правове регулювання трудових відносин працівників Служби безпеки України, відповідно до якої трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, регулюються законодавством України про працю.

Відповідно до ч. 1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Висновки суду апеляційної інстанції.
1. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано обов`язок роботодавця здійснити з працівником повний розрахунок при його звільненні та відповідальність за невиконання такого обов`язку.

2. Разом з тим, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, встановленою статтею 117 Кодексу законів про працю України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, враховуючи:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором,

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості,

- те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника,

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

3. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

4. Перевіряючи доводи апеляційних скарг та усуваючи неповноту встановлення судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивач був звільнений з військової служби 31.01.2019, але остаточний розрахунок з ним проведений Відповідачем лише 26.02.2021.

5. Недоплачені Позивачу при звільненні суми (25 706,77 грн, що складається з несвоєчасно виплачених сум компенсацій за невикористані відпустки 10531,47 грн та 9829,37 грн, одноразової грошової допомоги 5345,93 грн) становлять 54,7% від всієї суми належної йому до виплати при звільненні (47000,11 грн).

6. Загальна кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 518 робочих днів.

При цьому, судова колегія відзначає, що Позивачем у його позові та судом першої інстанції при вирішенні цього спору було неправильно визначено кількість днів затримки, на які підлягає нарахуванню відповідна компенсації.

З цього приводу апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, розрахунок спірної в цій справі компенсації підлягає здійсненню із застосуванням кількості робочих, а не календарних днів, за відповідний період.

7. З огляду на це, колегія суддів вважає співмірним стягнення на користь Позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 85471,32 грн, розрахованому за наступною формулою: 156254,70 грн (загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період шляхом множення середньоденного заробітку Позивача за останні 2 місяці перед звільненням на загальну кількість днів затримки розрахунку) х 54,7 %.

8. При цьому, враховуючи обставини цієї справи та зібрані докази, колегія суддів вважає, що застосування саме такого розрахунку відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а також співмірності ймовірних втрат Позивача через неповний розрахунок при звільненні. Тому, обґрунтованим є стягнення з відповідача відшкодування середнього заробітку пропорційно виплаченим із затримкою коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19.

9. Разом з тим, судова колегія відзначає, що статтею 117 КЗпП України регламентовано обов`язок роботодавця здійснити відповідну компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Втім, у цьому випадку Відповідач такого обов`язку не виконав, що з огляду на зміст заявлених Позивачем у цій справі позовних вимог, відповідно до ст. 9 КАС України, обумовлює необхідність вийти за межі позовних вимог та задовольнити їх у відповідний спосіб, визнавши протиправною бездіяльність Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку

10. Доводи Апелянта - Відповідача про те, що стаття 117 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовується, оскільки відповідні виплати були спірними і здійснені лише після того, як їх сума була встановлена судом, судова колегія відхиляє, оскільки протиправність бездіяльності Відповідача щодо нездійснення таких виплат установлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, а обставини, на які посилається Апелянт можуть бути враховані та правомірно були враховані судом першої інстанції при застосуванні критеріїв співмірності та справедливості при стягненні відповідної суми відшкодування,

11. Твердження Апелянта Відповідача про те, що Позивач проходив службу, що врегульовано спеціальними законодавчими нормами, а тому до спірних правовідносин положення КЗпП України не застосовуються, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на вищевикладене.

Крім того, судова колегія зазначає, що регламентовані законодавством трудові права належать всім особам, які перебувають у трудових правовідносинах в Україні, зокрема й при проходженні служби в поліції.

12. Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що заявлені Позивачем вимоги в цій справі підлягають задоволенню частково.

13. При цьому, перевіряючи рішення суду першої інстанції у межах апеляційних скарг, судова колегія зауважує, що перебіг строку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні розпочинається з дати отримання остаточного розрахунку, тобто з дати останньої виплати.

Тому, Позивач своєчасно звернувся до суду з цим позовом і підстав для залишення його без розгляду немає.

14. Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляції Позивача щодо необхідності стягнення на його користь всієї заявленої ним суми, оскільки, як відзначалося вище, у цьому випадку при визначенні такої суми суд застосовує принцип співмірності та враховує всі обставини, за яких остаточний розрахунок при звільненні Позивача був проведений Відповідачем із затримкою.

15. Аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

16. Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

17. Отже, судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

18. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

19. Приписи п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

20. Таким чином, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підлягають задоволенню частково, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року скасуванню, позов задоволенню частково.

21. Розподіл судових витрат.
Судові витрати, відповідно до ст. 139 КАС України, перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Стягнути з Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Хоменка, 19, м. Черкаси, 18008, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 85471,32 (вісімдесят п`ять тисяч чотириста сімдесят одна гривні та тридцять дві копійки) гривень.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 02 грудня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: І.О. Грибан

Л.В. Губська