Справа № 120/8443/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 р. Справа № 120/8443/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ), яка подана його представником - адвокатом Підрезою Іриною Василівною (надалі також представник позивача, адвокат Підреза І.В.) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі також відповідач, в/ч 3028 НГ України), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 12319,28 грн.;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 12319,28 грн.

- визнати противною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при повторному звільнені, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік без урахування періоду попередньої служби;

- зобов`язати відповідача зробити перерахунок виплати одноразової грошової допомоги при повторному звільнені позивача, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік з урахуванням періоду попередньої служби в державній установі "Новобузький виправний центр (№103)" та військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.05.2021 року № 116 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення. Позивач зазначає, що при звільненні з військової служби відповідач не виплатив йому компенсацію вартості речового майна у сумі 12319,28 грн., а також не здійснив розрахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільнені, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік з урахуванням періоду попередньої служби в державній установі "Новобузький виправний центр (№103)" та військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, виплативши при цьому одноразову грошову допомогу при звільнені лише за час служи ОСОБА_1 у відповідача. Не погоджуючись із вказаними діями, позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, у якій просив провести нарахування та здійснити виплату заборгованості за неотримане речове майно та здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільнені. Однак відповіді на своє звернення позивач не отримав. Наведені обставини спонукали позивача звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою від 13.08.2021 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, сторонам встановлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення. Зазначеною ухвалою у відповідача також витребувано додаткові докази, необхідні для розгляду справи.

24.09.2021 до суду від відповідача надійшли витребувані докази. Однак, в межах визначеного судом строку відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим суд у відповідності до положень ч. 6 ст. 162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові аргументи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що ОСОБА_1 з 26.05.2016 по 27.05.2021 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 НГ України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГ України від 24.05.2021 року № 166 (по стройовій частині) прапорщика ОСОБА_1 , який здав справи і обов`язки за посадою головного старшини полку та звільненого відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "а" (у зв`язку з закінченням строку контракту) наказом начальника Західного територіального управління Національної гвардії України по особовому складу від 29.04.2021 № 24 у запас, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 27 травня 2021 року.

Як встановлено судом, 24.06.2021 позивач звернувся із письмовим зверненням до відповідача з вимогою виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно та здійснити доплату одноразової грошової допомоги з урахуванням періоду попередньої військової служби.

Однак, як вказує позивач, відповіді на вищезазначене звернення він не отримав.

Таким чином, вважаючи, що відповідач своєю поведінкою порушив його права на належне грошове забезпечення при звільненні з військової служби, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам щодо не виплатити грошової компенсації за неотримане речове майно, суд керується такими мотивами.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 24 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей; встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту; гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-ХІІ), відповідно до статті 1 якого, соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закон № 2011-ХІІ, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, головою Служби зовнішньої розвідки України, головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі грошова компенсація), визначається Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі Порядок № 178).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п. 4 Порядку № 178 ).

За приписами пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з п. 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475, військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до затвердженого Порядку №178.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 (далі Інструкція № 232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що військовослужбовці, які звільнилися в запас, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації та виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Судом встановлено, що відповідно до довідки № 2/46 від 25.05.2021, виданої військовою частиною 3028 НГ України, вартість речового майна, що належить до видачі позивачу ОСОБА_1 становить 12319,28 грн.

Проте, на момент виключення позивача зі списків особового складу, відповідач не здійснив виплату позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно у зазначеній сумі.

Протиправність такої поведінки відповідача підтверджується в тому числі і приписами абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153) (дія якого відповідно до пункту 3 поширюється також на військовослужбовців Національної гвардії України), згідно з якими після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення, військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Окрім того, така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 року по справі № 814/1113/16, від 23.04.2020 року по справі № 815/4775/17, а також від 30.06.2020 року по справі № 0840/2883/18, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Як вбачається із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГ України № 116 від 24.05.2021, відповідач при виключенні позивача зі списків особового складу військової частини, не проводив з позивачем розрахунку щодо компенсації неотриманого речового майна. Крім того, відповідач в подальшому не задовольнив заяву позивача від 24.06.2021 щодо виплати йому вищезазначеної грошової компенсації.

Отже, враховуючи викладене та беручи до уваги дотримання позивачем усіх умов для виплати спірної грошової компенсації, суд доходить висновку, що відповідач протиправно не здійснив виплату позивачу грошової компенсації за належне, але неотримане речове майно, а відтак позивач має право на отримання такої грошової компенсації в розмірі 12319,28 грн. відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 НГ України за № 2/46 від 25.05.2021.

За таких обставин суд доходить висновку, що у цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Щодо наступної позовної вимоги про визнання противною бездіяльність відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільнені, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік без урахування періоду попередньої служби та зобов`язання відповідача зробити перерахунок та виплату вищезазначеної грошової допомоги з урахуванням періоду попередньої служби в державній установі "Новобузький виправний центр (№103)" та військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом із відомостей, що містяться в послужному списку ОСОБА_1 , останній був призваний на військову службу 28.05.2003 Новобузьким РВК Миколаївської області. Крім іншого, позивач в період часу з 06 жовтня 2008 року по 30 вересня 2014 року проходив військову службу в «Новобузькому виправному центрі Управління ДПтСУ в Миколаївській області».

Далі, в період часу з 12 травня 2015 року по 15 квітня 2016 року позивач проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. А з 26 травня 2016 року по 27 травня 2021 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

У відповідності до наданої відповідачем інформації про отримане грошове забезпечення в день звільнення прапорщиком ОСОБА_1 , останньому в травні 2021 року при повторному звільненні з військової служби нараховано 39862,50 грн. одноразової грошової допомоги при звільненні виходячи за 5 повних років військової служби у військовій частині НОМЕР_1 НГ України.

Однак, позивач вважає, що при нарахуванні та виплаті такої одноразової грошової допомоги у розмірі 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідачем безпідставно не був врахований період попередньої служби у ДУ «Новобузький виправний центр (№ 103)» та військовій частині НОМЕР_2 НГ України.

Надаючи оцінку відповідним доводам позивача суд враховує таке.

Право військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні та підстави її отримання визначені у статті 15 Закону № 2011-ХІІ.

Зокрема, абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

У свою чергу, згідно абзацу шостого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Аналогічні правові приписи містить і пункт 2 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 26.06.2018, яким передбачено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Із вищевикладеного слідує, що за загальним правилом у випадку повторного звільнення військовослужбовця з військової служби, одноразова грошова допомога виплачується виключно за календарний період останньої служби. Виключення із цього правила стосується лише тих випадків, коли особа при попередньому звільненні не набула права на отримання такої допомоги.

Отже, в межах спірних правовідносин суду необхідно встановити, чи набув позивач право при попередньому звільненні з військової служби (15.04.2016 у в/ч 3039 НГ України) на отримання грошової допомоги, передбаченої ст. 15 Закону № 2011-ХІІ.

Так, як уже наголошувалося судом вище, ОСОБА_1 в період з 12.02.2015 по 15.04.2016 проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 НГ України.

Згідно із абзацом сьомим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до зазначеної правової норми, постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 затверджено «Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією» (далі Порядок № 460).

У відповідності до пунктів 1, 2 даного Порядку № 460, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби) (далі - військовослужбовці), виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Аналіз вищевказаних положень діючих правових актів дає підстави для висновку про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу по мобілізації також набувають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ, хоча в дещо іншому розмірі аніж ті військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом.

Як встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_2 НГ України № 79 від 15.04.2016 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. За цим же наказом позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ в розмірі, визначеному згідно Порядку № 460 4% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний місяць служби.

Отже, виходячи із вищевикладеного слід дійти висновку, що при попередньому проходженні військової служби у військовій частині НОМЕР_2 НГ України в період з 12.02.2015 по 15.04.2016, позивач при звільненні з військової служби у цій частині набув право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ, яка, власне, йому і була нарахована та виплачена.

Таким чином при повторному звільненні позивача з військової служби у травні 2021 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 116 від 24.05.2021, позивач згідно абзацу сьомого пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ набув право на отримання одноразової грошової допомоги виключно за період календарної служби у військовій частині 3028 НГ України (з травня 2016 року по травень 2021 року) без урахування періоду попередньої служби.

Суд звертає увагу позивача, що сама сутність одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону № 2011-ХІІ, полягає в тому, що ця виплата носить разовий характер та виплачується виключно при звільненні з військової служби. А відтак, оскільки в період попередньої служби позивач набув право на отримання такої допомоги (і отримав її), тому такий період попередньої служби позивача не підлягає врахуванню в розрахунку виплати при повторному звільненні.

Що ж до посилання позивача на довідку ДУ «Новобузький виправний центр (№ 103)» від 14.06.2021 про те, що ОСОБА_1 одноразова грошова допомога при звільненні з цієї установи не виплачувалась, то суд вважає, що така не змінює встановлені судом обставини, позаяк позивачем не доведено, що при попередньому звільненні з військової служби (що передувала останньому проходженню військової служби позивача в військовій частині НОМЕР_1 НГ України) позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 2011-ХІІ.

За таких обставин суд вважає, що відповідач виплачуючи позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, у зв`язку з чим підстав для задоволення позовних вимог у цій частині суд не вбачає.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У той же час відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Щодо витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Так, позивачем при зверненні до суду з даним позовом згідно квитанцій № від 09.08.2021 на суму 908 грн. та № 4 від 09.08.2021 на суму 908 грн. було сплачено судовий збір в загальному розмірі 1816,00 грн. за дві позовних вимоги немайнового характеру (908 грн. х 2).

А оскільки судом задоволено адміністративний позов частково, тобто задоволена лише одна позовна вимога немайнового характеру із двох заявлених, тому, відповідно, і судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача лише у відповідній частині задоволених вимог, тобто в сумі 908 грн.

Що стосується відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн., то суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас в силу вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Судом встановлено, що в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про правову допомогу №01-17/06/21 від 17.06.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Підрезою І.О.; попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, в якому відображено перелік наданих адвокатом послуг та їх вартість, а також копію квитанції до прибуткового касового ордеру № б/н від 17.06.2021 про оплату позивачем 4000 грн.

Так, як слідує із матеріалів справи, за умовами договору №01-17/06/21 від 17.06.2021 про правову допомогу (далі - Договір), укладеного між адвокатом Підрезою Іриною Василівною та ОСОБА_1 , замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати правову допомогу передбачену п. 2.1. Договору (п. 1.1 Договору).

За змістом п. 2.1. Договору, Виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику комплекс юридичних послуг по цивільному законодавству:

2.1.1. Юридичний аналіз документів та консультування;

2.1.2. Підготовка позовної заяви, підготовка та подання інших процесуальних та інших документів, пов`язаних із розглядом цивільної справи;

2.1.3. Представництво у Вінницькому окружному суді.

Відповідно до п. 2.3. Договору, Замовник зобов`язується оплати послуги передбачені в п. 2.1. Договору.

Як зазначено у п. 4.1 Договору, вартість послуг по Договору становить 4000 грн. (чотири тисячі гривень).

У відповідності до статті 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року N 5076-VI N 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається із попереднього розрахунку судових витрат, виконаних адвокатом Підрезою І.В., останньою виконано наступні роботи: юридичний аналіз наданих документів 1 година; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції та консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи - 1 година.; підготовка процесуальних документів по справі: позовна заява, заява про витребування доказів, витрати пов`язані із розглядом справи які сторона очікує понести 2 години. Всього 4 години. При цьому зазначено/, що вартість однієї години роботи адвоката оплачується у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень).

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 року по справі N 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Судом встановлено, що згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру від 17.06.2021, ОСОБА_1 на підставі договору про правову допомогу № 01-17/06/21 сплатив чотири тисячі гривень. Отже, такі витрати позивача на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та доводяться належними доказами.

Однак, враховуючи, що заявлений адміністративний позов задоволено судом частково (задоволено лише половину позовних вимог), суд доходить висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, тобто в сумі 2000 грн. (4000 / 2).

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 72 - 77, 90, 94, 134, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 291, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 12319,28 грн.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 12319,28 грн. (дванадцять тисяч триста дев`ятнадцять гривень 28 коп.).

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок), а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмір 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено і підписано 06.12.21.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , поштова адреса: АДРЕСА_2 );
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (, місцезнаходження: вул. вул. І.Мазепи, 46, м. Калинівка, Вінницька область, 22400).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович