Справа № 640/35422/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

06 грудня 2021 року м. Київ № 640/35422/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до Київської міської державної адміністрації

Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання протиправними та скасування рішень

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Київської міської державної адміністрації (надалі - відповідач-1) адреса: вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044, та Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач-2) адреса: вулиця Леонтовича, 6, Київ, 01030, з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Київської міської державної адміністрації №2226 від 28.10.2021 "Про внесення змін до структури Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)";

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № Н-301 від 22.11.2021 "Про введення в дію штатного розпису Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на 2021 рік";

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № Н-302 від 22.11.2021 "Про організаційні заходи щодо зміни структури Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)", із додатком.

- визнати протиправними дії Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), спрямовані на попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 .

Підставами позову вказано порушення прав позивача у зв`язку з прийняттям неправомірних та необґрунтованих рішень суб`єктами владних повноважень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Позивачем 03.12.2021 через канцелярію суду подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження КМДА №2226 від 28.10.2021 «Про внесення змін до структури Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», наказу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № Н-301 від 22.11.2021 «Про введення в дію штатного розпису Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на 2021 рік», наказу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № Н-302 від 22.11.2021 «Про організаційні заходи щодо зміни структури Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», із додатком та заборони Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчиняти дії щодо скорочення, звільнення та будь-які інші дії, пов`язані з виконанням наказу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № Н-302 від 22.11.2021 «Про організаційні заходи щодо зміни структури Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно змінити існуюче становище позивача до завершення розгляду справи, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду, також що ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч.1 ст.151 Кодексу позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Для можливості застосування судом вищезазначених форм забезпечення позову необхідна наявність певних підстав, передбачених чинним законодавством України.

Таким чином, відповідно до ст.ст.150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може забезпечити позов шляхом зупинення дії індивідуального акта, однак за умов, перелічених в ст.150 Кодексу.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, позивач зазначає, що він обіймає посаду начальника відділу аналізу та розвитку дорожнього господарства управління координації й розвитку дорожнього господарства та інфраструктури Департаменту транспортної інфраструктури КМДА.

Наказом № Н-302 від 22.11.2021, із додатком, на виконання розпорядження КМДА №2226 від 28.10.2021 та наказу Департаменту транспортної інфраструктури КМДА № Н-301 від 22.11.2021, позивача включено до переліку осіб на звільнення, та вказано попередити про звільнення позивача із займаної посади.

В подальшому позивач отримав інформацію про те, що на його ім`я виписано «Попередження про наступне звільнення» від 23.11.2021, у зв`язку із скороченням посади начальника відділу аналізу та розвитку дорожнього господарства управління координації й розвитку дорожнього господарства та інфраструктури Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), проте, у встановленому порядку оригінал даного попередження позивачем не отримано від відповідача-2, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Позивач вказує на те, що наявна інформація, що в попередженні позивачеві пропонується переведення на вакантну посаду головного спеціаліста відділу розвитку дорожньої інфраструктури або головного спеціаліста відділу будівництва інфраструктурних об`єктів, або заступника начальника відділу претензійно-позовної роботи юридичного управління, або начальника забезпечення розгляду справ про адміністративні правопорушення, а в разі відмови від переведення, позивача буде звільнено на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».

Пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Приписами ст. 36 КЗпП України визначено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40).

Згідно п.4 ч.1 ст.83 Закону України від «Про державну службу» державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до статті 87 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнений на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право па залишення па роботі, передбачене законодавством про працю.

Частиною 3 ст.87 Закону України «Про державну службу» визначено, що державний службовець звільняється па підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення па запропоновану посаду .

Згідно з ч.1 ст.41 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну вакантну посаду в тому самому державному органі, - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.

У відповідності до п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну службу» рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Згідно штатного розпису Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затв. 28.10.2021 розпорядженням КМДА №2226 передбачена посада начальника відділу розвитку дорожньої інфраструктури Управління дорожньої інфраструктури Департаменту транспортної інфраструктури КМДА.

Дана посада начальника відділу розвитку дорожньої інфраструктури Управління дорожньої інфраструктури є рівнозначною займаній позивачеві посаді та за твердженням позивача, яке наразі не спростовано належними та допустимими доказами відповідачами, наділена аналогічними посадовими обов`язками.

Таким чином, відповідно до повідомлення про звільнення позивача та нового штатного розпису вбачається, що його звільнення не покликане скороченням посади, оскільки замість займаної ним посади начальника відділу аналізу та розвитку дорожнього господарства управління координації й розвитку дорожнього господарства та інфраструктури Департаменту транспортної інфраструктури КМДА - створена посада начальника відділу розвитку дорожньої інфраструктури Управління дорожньої інфраструктури Департаменту транспортної інфраструктури КМДА, яка є рівнозначною займаній позивачем посаді, відсутні докази, які свідчили про наявність відмінностей між цими посадами за складом прав та обов`язків, від тієї, яку позивач займає на даний час та з якої його має намір звільнити відповідач, про що вказано в оскаржуваному наказі.

Відповідач-2 згідно з вимогами ст. 87 Закону України «Про державну службу» зобов`язаний був внести зміни щодо назви посади, яку позивач займає (як це зроблено за твердженням позивача з таких самих підстав наказами по відношенню до інших осіб) або запропонувати ОСОБА_1 зазначену вакантну посаду начальника відділу розвитку дорожньої інфраструктури Управління дорожньої інфраструктури Департаменту транспортної інфраструктури без проведення конкурсу у відповідності до п.1 ч.1 ст.41 Закону України «Про державну службу».

Отже, на думку позивача оскаржувані дії, розпорядження та накази про попередження позивача про подальше звільнення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню в судовому поряду, оскільки дії відповідачів, направленні на звільнення позивача з посади державної служби, попередження про наступне звільнення, а також оскаржувані рішення відповідачів є безпідставними, незаконно та грубо порушують права позивача (як працівника, державного службовця та як людини) на працю, захист від незаконного звільнення та гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Так, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити поновлення його порушених чи оспорюваних прав та гарантованих законом інтересів, як державного службовця та відповідно існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення судом в адміністративній справі за позовом, що буде розглянутий судом в майбутньому, та необхідності докладання значних зусиль для захисту цих прав, свобод та інтересів у майбутньому, оскільки судовий розгляд є триваючим процесом, строк завершення якого, наперед визначити неможливо.

Правомірність оскаржуваних наказів та розпорядження підлягає дослідженню лише під час судового вирішення справи, а їх виконання на даний час беззаперечно створить перешкоди у захисті прав заявника, може позбавити останнього права на ефективний захист порушених прав.

Навіть у разі ухвалення в подальшому судового рішення, за наслідком розгляду судом по суті заявлених позовних вимог на користь заявника, необхідно буде докласти значних зусиль для повернення стану, який мав місце на момент можливого звільнення від виконання обов`язків, що ускладнить подальше виконання обов`язків на посаді та повернення до роботи, а в разі надання цієї рівнозначної посади іншій особі за час розгляду справи, фактично унеможливлює можливість відновлення прав позивача, в разі їх порушення.

Зважаючи, що основними принципами здійснення державної служби є професіоналізм, компетентність, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, патріотизм, доброчесність, ефективність, прозорість та стабільність, передчасне звільнення позивача є нераціональним. Будь-які безпідставні та необґрунтовані дії, спрямовані на звільнення позивача, під прикриттям скорочення, не тільки порушують права останнього, але й підривають авторитет державної служби, не сприяють успішному та ефективному функціонуванню колективу виконавчого органу органу місцевого самоврядування, повноцінному та якісному виконанню функцій та задач, покладених законом безпосередньо на державний орган, що може призвести до спричинення шкоди інтересам держави.

З метою запобігання ускладненню виконання рішення суду, настанню негативних наслідків та порушення прав або інтересів особи, яка звернулася до суду, є підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії оскаржуваних актів та заборони вчиняти дії відповідачу-2. При цьому, даний захід забезпечення адміністративного позову, відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. ст. 3, 43 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

За ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Закон України "Про державну службу" (по тексту можливо - Закон) визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Керівник державної служби в державному органі - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі.

Державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів: 1) верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави; 2) законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону; 4) патріотизму - відданість та вірне служіння Українському народові; 5) доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень; 6) ефективності - раціональне і результативне використання ресурсів для досягнення цілей державної політики; 7) забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження; 8) політичної неупередженості - недопущення впливу політичних поглядів на дії та рішення державного службовця, а також утримання від демонстрації свого ставлення до політичних партій, демонстрації власних політичних поглядів під час виконання посадових обов`язків; 9) прозорості - відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України; 10) стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів (стаття 4 Закону).

У відповідності до статті 8 Закону, державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Для прийняття рішення про забезпечення позову достатньо лише обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

За своєю правовою природою забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього та тимчасового судового захисту. Водночас, невжиття заходів, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

У постанові Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №640/6311/19 вказано, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами.

Заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правомочний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов`язку на адміністративний орган влади.

Крім того, згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Верховним Судом у постанові від 24.09.2019 під час касаційного перегляду рішення у справі №640/6311/19 акцентовано увагу на тому, що в силу вимог пункту 2 частини другої статті 150 та частини п`ятої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен встановити саме очевидні ознаки протиправності нормативно-правового акту. Тобто, як випливає з Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, такі ознаки мають на перший погляд свідчити про наявність достатньо вагомих підстав для сумнівів у правомірності такого акту.

З`ясування обставин очевидної протиправності є суттєвим з огляду на завдання адміністративного судочинства, положення статей 150-157 Кодексу адміністративного судочинства України, позицію Конституційного Суду України (рішення від 14.12.2011 №19-рп/2011, від 01.12.2004 №18-рп/2004) та Великої палати Верховного Суду (постанова від 18.12.2018 у справі №9901/657/18).

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуваними рішеннями, а саме розпорядженням КМДА №2226 від 28.10.2021 «Про внесення змін до структури Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», внесено зміни до розпорядження КМДА №273 від 14.02.2020 «Про внесення змін до структури Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», наказом Департаменту транспортної інфраструктури КМДА № Н-301 від 22.11.2021 «Про введення в дію штатного розпису Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на 2021 рік», введено в дію штатний розпис. В оскаржуваному розпорядженні та наказі вводиться в дію нова структура та штатний розпис.

Новий штатний розпис, зокрема, передбачає посаду начальника відділу розвитку дорожньої інфраструктури Управління дорожньої інфраструктури.

В оскаржуваному розпорядженні та наказах фактично не йде мова про скорочення посади начальника відділу аналізу та розвитку дорожнього господарства управління координації й розвитку дорожнього господарства та інфраструктури, а лише про фактичну зміну назви самого відділу аналізу та розвитку дорожнього господарства Управління координації й розвитку дорожнього господарства та інфраструктури Департаменту, на - відділ розвитку дорожньої інфраструктури Управління дорожньої інфраструктури, шляхом зміни словосполучення «дорожнього господарства та інфраструктури» на дорожньої інфраструктури».

Верховний Суд, який в своїй постанові №816/654/17 від 24.07.2020 зазначив, що умовою припинення державної служби з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VlII (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України) є, зокрема, ліквідація державного органу або його реорганізація, що поєднана зі скороченням штату/чисельності державних службовців та/або змінами в організації роботи (служби), унаслідок яких державний службовець об`єктивно не може виконувати посадових обов`язків за посадою, яку обіймав до запровадження змін в організації роботи, а щодо переведення па іншу посаду він або заперечує, або для нього об`єктивно немає можливості. Сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

За наведених обставин, наявна очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, до набрання законної сили рішення в адміністративній справі, а захист цих прав та інтересів значною мірою ускладниться без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову саме шляхом зупинення дії оскаржуваних актів та заборони відповідачу вчиняти дії щодо звільнення позивача до набрання законної сили рішенням у даній справі.

У разі ухвалення в подальшому судового рішення, за наслідком розгляду судом по суті заявлених позовних вимог на користь Заявника, останньому необхідно буде докласти значних зусиль для повернення стану організації та результатів його діяльності в рамках здійснення ним повноважень державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, який мав місце на момент його звільнення від виконання обов`язків.

Відтак, незалежно від результатів вирішення цього спору, вжиття заходів забезпечення даного адміністративного позову не в змозі завдати істотної шкоди, тоді як протиправне скорочення, зміни штатного розпису та звільнення позивача безумовно завдає більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Отже, позивач належним чином достатньо обґрунтовано довів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам до ухвалення рішення в даній адміністративній справі та необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав, свобод та інтересів у майбутньому, в разі не вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, вказані Заявником у заяві заходи забезпечення позову розумними та адекватними, а також такими, що забезпечать збалансованість інтересів сторін.

Заходи забезпечення адміністративного позову про вжиття яких в заяві просить позивач відповідають предмету позову. Водночас, вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

З огляду на те, що подання позову та відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваних розпорядження та наказів, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову, враховуючи наявність зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог у даній справі, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача про забезпечення позову.

При цьому, вжиття заходів забезпечення позову у визначений судом спосіб не тягне фактичне вирішення спору по суті, оскільки правомірність або протиправність прийнятих відповідачами рішень та вчинених дій буде судом встановлена за наслідками розгляду адміністративної справи.

Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на предмет спору у даній справі, суд приймає як обґрунтовані доводи заявника про те, що виправданим, адекватним та співмірним заходом забезпечення позову є зупинення дії оскаржуваних актів відповідачів та заборона вчиняти дії щодо скорочення, звільнення та будь-які інші дії, пов`язані з виконанням оскаржуваних актів.

Вжиття заходів до забезпечення позову у наведений спосіб забезпечить можливість виконання рішення суду в разі задоволення позову. Навпаки, невжиття зазначених заходів до забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Суд дійшов висновку в цій конкретній справі за даних обставин, на підставі наданих в сукупності позивачем доказів про обґрунтованість в частині заяви про забезпечення позову, враховуючи доводи, викладені в цій заяві та надані докази, погоджується з ними, оскільки позивачем на цій стадії доведено суду наявність достатніх обставин, які КАС пов`язує із застосуванням заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. ч. 4- 6 ст. 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 154, 156, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву про забезпечення позову задовольнити.

2. Зупинити дію розпорядження КМДА №2226 від 28.10.2021 «Про внесення змін до структури Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», наказу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № Н-301 від 22.11.2021 «Про введення в дію штатного розпису Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на 2021 рік», наказу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № Н-302 від 22.11.2021 «Про організаційні заходи щодо зміни структури Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», із додатком.

3. Заборонити Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчиняти дії щодо скорочення, звільнення та будь-які інші дії, пов`язані з виконанням наказу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № Н-302 від 22.11.2021 «Про організаційні заходи щодо зміни структури Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)».

4. Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

5. Ухвала може бути пред`явлена до виконання в порядку Закону України "Про виконавче провадження" в строк до 06.12.2024.

6. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

7. Ухвала діє до вирішення справи по суті та набрання рішенням по справі законної сили.

8. Стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому на підставі даної ухвали є ОСОБА_1 (податковий облік за серією та номером паспорта НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), боржником - Київська міська державна адміністрація (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044, ідентифікаційний код 00022527) та Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (вулиця Леонтовича, 6, Київ, 01030, ідентифікаційний код 37405284).

9. Ухвалу направити для виконання учасникам у справі №640/35422/21.

10. Ухвала набирає чинності з 06.12.2021 року і підлягає негайному виконанню на підставі ч. 1 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України

Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова