Справа № 807/761/15
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2021 року м. Ужгород№ 807/761/15
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю:

позивача - не з`явився,

відповідача: представник - Воротнюк Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності неправомірною, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Закарпатського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, в якому просить: 1) визнати незаконним і скасувати наказ Закарпатського ОВК від 26 березня 2015 року №72 про виключення підполковника ОСОБА_1 зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 без повного розрахунку за нормами забезпечення; 2) стягнути із Закарпатського ОВК компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік, грошову компенсацію за невикористаний продовольчий пайок та речове забезпечення, що належало до виплати станом на 26 березня 2015 року; 3) стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_2 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 березня 2015 року та матеріального забезпечення з розрахунку: компенсації за невикористанні відпустки в період вимушеного прогулу; матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за час вимушеного прогулу; компенсації за речове та продовольче забезпечення за час вимушеного прогулу (з урахуванням уточнених позовних вимог).

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що його було звільнено з військової служби без проведення повного розрахунку при звільненні, а саме: не виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік та не виплачено компенсацію за продовольче та речове забезпечення, що є порушенням законодавчих норм.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року та прийнято нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року, а справу направлено на новий розгляд.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до Закарпатського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.03.2015 №72 (по стройовій частині) в частині не виплати компенсації за невикористану відпустку за 2015 рік, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік та матеріального забезпечення за речове забезпечення, що належало до виплати станом на 26.03.2015. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за не виплачену компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік та матеріального забезпечення за речове забезпечення, що належало до виплати станом на 26.03.2015. В решті частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.08.2018 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково. Скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року у справі №807/761/15 та ухвалено нове судове рішення, за яким позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 частково задоволено. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно 198,53 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у частині вимог про стягнення із ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористане продовольче забезпечення. У вказаній частині залишено в силі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року. Скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у частині вимог: 1) про визнання протиправним і скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 березня 2015 року №72 у частині виключення ОСОБА_1 зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) стягнення із ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно; 3) стягнення із ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 березня 2015 року. Адміністративну справу №807/761/15 у вказаній частині направлено на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду. В іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року залишено без змін.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 дану адміністративну справу прийнято до розгляду суддею Ващиліним Р.О.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 замінено первісного відповідача на правонаступника - Закарпатський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

14 вересня 2021 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву №6448/1 від 10.09.2021, відповідно до змісту якого проти задоволення позову заперечує. Так, зокрема, зазначає, що право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, передбачене ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", було призупинено ст. 2 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" (набрав чинності з 11 березня 2000 року). Тобто з березня 2000 року право на грошову компенсацію замість речового майна мають лише військовослужбовці Міністерства оборони України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців. Проте позивач до такої категорії осіб не відноситься. В свою чергу норми ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" регламентують порядок видачі речового майна або грошової компенсації замість нього, а не надають право на отримання грошової компенсації за недоотримане речове майно. Тобто фактично за чинними на момент виникнення спірних правовідносин законодавчими нормами позивач міг скористатися виключно правом на отримання речового майна в натуральному вигляді. Звернув увагу суду на те, що під час проходження військової служби позивач відповідного рапорту про бажання отримати речове майно не подавав, а довідка про одержання грошової компенсації замість такого майна не запитувалася.

Позивач у судове засідання 24 листопада 2021 року не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Присутній в судовому засіданні 24 листопада 2021 року представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, наведених у поданому до суду відзиві, та просив суд у задоволені позову відмовити. На запитання суду щодо факту подання ОСОБА_1 рапорту про виплату компенсації вартості неотриманого речового майна повідомив, що такий не подавався.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що підполковник запасу ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) проходив військову службу на офіцерських посадах у Збройних Силах України у період з 1985 по 2010 роки.

Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», ОСОБА_1 був призваний на військову службу, яку проходив у Закарпатському обласному військовому комісаріаті у період з 19 березня 2014 року по 26 березня 2015 року (арк. спр. 11, т. 1).

Так, відповідно до мобілізаційного плану наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 19 березня 2014 року №49 підполковника ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та на всі види забезпечення з 19 березня 2014 року за посадою помічник військового комісара з правової роботи командування ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк. спр. 7, т. 1).

В подальшому на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію» та відповідно до наказу першого заступника начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 20 березня 2015 року №78 ОСОБА_1 звільнений в запас та виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання зазначеного наказу наказом т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 березня 2015 року №72 (по стройовій частині) підполковника ОСОБА_1 , помічника військового комісара з правової роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26 березня 2015 року виключено зі списків особового складу Закарпатського ОВК (арк. спр. 97 98, т. 1).

З вищезазначеного наказу вбачається та не заперечується сторонами, що при звільненні компенсацію вартості неотриманого речового майна ОСОБА_1 виплачено не було.

30 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського ОВК із заявою, в якій просив надати інформацію про складові грошового забезпечення, виплачені при виключенні зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повідомити чи було нараховано та виплачено компенсацію за речове забезпечення не отриманого під час проходження військової служби та продовольче забезпечення, згідно із рапортом, поданим 27.02.2015 із копією постанови Ужгородського міськрайонного суду від 02.08.2007 у справі №2п-3524/07 (арк. спр. 10, т. 1).

Листом від 17.04.2015 №2650 Закарпатський ОВК визначив перелік не отриманого позивачем речового майна та повідомлено, що виплата грошової компенсації за таке майно не передбачена кошторисом Закарпатського ОВК (арк. спр. 12, т. 1).

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та звільнення без проведення повного розрахунку протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, яким врегульовано відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-XII від 25 березня 1992 року (далі Закон №2232).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Ч. 6 вказаної статті Закону №2232 визначає види військової служби, до якої, зокрема, віднесено військову служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №2232 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, установленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців і членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011).

Ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Закону №2011 установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону №2011 порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Аналіз викладених норм дозволяє дійти висновку, що виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе лише за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише за згодою такого військовослужбовця.

Спірні правовідносини (в частині направлення справи на новий розгляд) виникли з приводу звільнення ОСОБА_1 з військової служби без проведення повного розрахунку, а саме: без виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

П. 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 (чинне на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби), передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Отже, чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день підписання наказу про звільнення.

Водночас умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби. До такого висновку дійшов Верховний Суд, здійснюючи перегляд даної адміністративної справи в касаційному порядку в постанові від 29 липня 2021 року.

Аналогічні висновки були викладені також в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року в справі №480/3105/19, у постанові Верховного Суду 27 січня 2021 року у справі №340/680/20.

При цьому направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд вказав на необхідність з`ясувати те, чи подавав ОСОБА_1 під час проходження служби в Закарпатському ОВК рапорт про виплату компенсації за неотримане речове майно.

Так, у поданому до суду відзиві відповідач заявляє, що такий рапорт ОСОБА_1 не подавався.

З метою з`ясування вказаної обставини ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року було витребувано від ОСОБА_1 відомості щодо звернення під час проходження служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 з рапортом про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

На виконання вимог зазначеної ухвали ОСОБА_1 надіслав до суду заяву б/н від 25.10.2021, в якій повідомив про неможливість надати додаткові докази по суті спору, окрім наявних в матеріалах справи документів, через тривалий її розгляд.

В свою чергу судом встановлено, що в матеріалах справи рапорт ОСОБА_1 про виплату компенсації за неотримане речове майно відсутній.

Доказами в адміністративному судочинстві, відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Суд не може вважати подану 30 березня 2015 року заяву належним в розумінні законодавства рапортом, оскільки в такій позивач виключно просить повідомити про нарахування та виплату компенсації за речове забезпечення, не отримане під час проходження військової служби.

В свою чергу інші докази звернення ОСОБА_1 з рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно в матеріалах справи відсутні.

Отже, суд робить висновок, що ОСОБА_1 з рапортом про виплати компенсації за неотримане речове майно до ІНФОРМАЦІЯ_2 не звертався, а тому позовна вимога в частині стягнення із Закарпатського ОВК грошової компенсації за неотримане речове майно задоволення не підлягає.

З огляду на вищенаведене, судом встановлено (з урахуванням судових рішень при попередньому розгляді даної справи в частині, що не направлялась на новий розгляд постановою Верховного Суду від 29.07.2021), що Закарпатський ОВК, звільняючи ОСОБА_1 з військової служби та виключаючи зі списків особового складу, провів всі належні розрахунку, а тому позовні вимоги про визнання незаконним і скасування наказу Закарпатського ОВК від 26 березня 2015 року №72 про виключення підполковника ОСОБА_1 зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Дослідивши вищенаведені обставини справи крізь призму законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (місцезнаходження: вул. Бородіна, буд. 22, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 08410861) про визнання бездіяльності неправомірною, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 06 грудня 2021 року.

СуддяР.О. Ващилін