Справа № 440/7535/21
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2021 року м. ПолтаваСправа №440/7535/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також відповідач), у якому просив:

визнати протиправною та скасувати вимогу від 14.05.2021 №Ф-3769-23 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 16674,61 грн;

зобов`язати відповідача здійснити коригування даних інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення з неї відомостей про наявність недоїмки зі сплати єдиного внеску;

стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що податковим органом без належних на те правових підстав самостійно визначено зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску як фізичної особи - підприємця, оскільки позивач з липня 2013 року набув право на зайняття адвокатською діяльністю та у спірний період сплачував єдиний внесок як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. На переконання позивача, подвійна сплата єдиного внеску за одну й ту саму особу не відповідає суті такого платежу та є надмірним тягарем. До того ж, за твердженням позивача, ним 20.10.2020 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 34-37/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що позивач у спірний період перебував на обліку в ДПІ у м. Полтаві як фізична особа - підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат). За твердженням відповідача, фізична особа-підприємець і особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, та отримує доходи від цієї діяльності, зобов`язані формувати та подавати до податкових органів окремі звіти відповідно до пункту 16 розділу IV Порядку №435. Відтак, в результаті встановлення позивачу, як фізичній особі-підприємцю, ознаки незалежної професійної діяльності до ІКП з КБК 71040000 в автоматичному режимі було проведено нарахування єдиного внеску як фізичній особі-підприємцю та як фізичній особі, яка провадить незалежну професійну діяльність. А оскільки позивачем єдиний внесок, як фізичною особою - підприємцем, не сплачено, контролюючим органом у автоматичному режимі за даними ІКП сформовано спірну вимогу.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

При цьому суд звертає увагу на те, що зазначення представником відповідача у прохальній частині відзиву про розгляд справи за його участю не є клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, оскільки відповідне клопотання не відповідає вимогам статті 167, частин п`ятої, сьомої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обставини справи

ОСОБА_1 29.09.2010 зареєстрований як фізична особа - підприємець з основним видом діяльності за КВЕД-2010: діяльність у сфері права (69.10). Того ж дня позивач взятий на облік як платник податків і зборів в ДПІ у м. Полтаві /а.с. 51/, що сторонами не заперечується.

Поряд з цим, на підставі рішення Полтавської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 26.09.1995 №8 позивач набув право на зайняття адвокатською діяльністю /а.с. 56/.

15.07.2013 позивача взято на облік в ДПІ у м. Полтаві як особу, яка провадить незалежну професійну діяльність /а.с. 51/.

У рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 у справі №440/2554/19 /а.с. 11-15/, залишеному без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 /а.с. 16-19/, встановлено, що 29.03.2018 ОСОБА_1 подано до ДПІ у м. Полтаві звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, у якому самостійно визначено суму єдиного внеску за 2017 рік з розрахунку мінімального страхового внеску у розмірі 704,00 грн щомісяця, що загалом становить 8448,00 грн. У звіті зазначено, що суму єдиного внеску позивач розрахував як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат).

Крім того, позивачем 21.03.2019 подано до ДПІ у м. Полтаві звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, у якому самостійно визначено суму єдиного внеску за 2018 рік у розмірі 11376,24 грн. При цьому у звіті зазначено, що суму єдиного внеску позивач розрахував як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

12.11.2018 Головним управлінням ДФС у Полтавській області сформовано та надіслано позивачу вимогу №Ф-3769-23 про сплату боргу (недоїмки), якою повідомлено платника єдиного внеску про наявну станом на 31.10.2018 недоїмку у розмірі 15765,02 грн.

Також Головним управлінням ДФС у Полтавській області сформовано вимогу №Ф-3769-23У, у якій зазначено, що станом на 12.02.2019 недоїмка зі сплати єдиного внеску становить 18222,20 грн, а сума боргу, що передається для стягнення у примусовому порядку складає 13307,84 грн.

18.06.2019 Головним управлінням ДФС у Полтавській області сформовано та надіслано позивачу вимогу №Ф-3769-23 про сплату боргу (недоїмки), якою повідомлено платника єдиного внеску про наявну станом на 31.05.2019 недоїмку у розмірі 16674,68 грн.

Не погодившись з вимогами Головного управління ДФС у Полтавській області від 12.11.2018 №Ф-3769-23У та від 18.06.2019 №Ф-3769-23, позивач оскаржив їх до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 у справі №440/2554/19 /а.с. 11-15/, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 /а.с. 16-19/, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 12.11.2018 №Ф-3769-23У та від 18.06.2019 №Ф-3769-23.

10.08.2020 Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформовано нові вимоги №3769-23 на суму 13557,43 грн, яку вручено 26.08.2020 та від 09.11.2020 №Ф-3769-23 на суму 15635,55 грн, яку вручено 21.12.2020.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №440/6038/20, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021, позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області від 10.08.2020 №Ф-3769-23 про сплату позивачем заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 13557,43 грн та від 09.11.2020 №Ф-3769-23 на суму 15635,55 грн; зобов`язано Головне управління ДПС у Полтавській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення інформації щодо недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 15635,55 грн /а.с. 20-23, 24-27/.

22.04.2021 ОСОБА_1 подано до ДПІ у м. Полтаві звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, у якому самостійно визначено суму єдиного внеску за 2020 рік у розмірі 9595,30 грн /а.с. 38/. У звіті зазначено, що суму єдиного внеску позивач розрахував як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

14.05.2021 Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформовано та надіслано позивачу вимогу №Ф-3769-23 про сплату боргу (недоїмки), якою повідомлено платника єдиного внеску про наявну станом на 30.04.2021 недоїмку у розмірі 16674,61 грн /а.с. 40/.

Не погодившись із зазначеною вимогою, позивач оскаржив її до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини урегульовані нормами Податкового кодексу України (надалі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб;

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

У силу пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску відносяться фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

А пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

У силу абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Спір у цій справі виник з приводу правомірності нарахування контролюючим органом позивачу єдиного внеску як фізичній особі - підприємцю, тоді як позивачем такий внесок сплачений як самозайнятою особою (адвокатом).

При цьому суд зауважує, що питання правомірності нарахування позивачу єдиного соціального внеску як фізичній особі - підприємцю неодноразово були предметом судового розгляду у справах №№ 440/2554/19, 440/6038/20, за результатами розгляду яких суди дійшли висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за ознакою ведення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем, оскільки такий внесок ним сплачений як самозайнятою особою - адвокатом.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду у постанові від 02.09.2019 у зразковій справі №520/3939/19.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

А відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Залученим до матеріалів справи витягом з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 підтверджено, що станом на 31.03.2021 в ІКП була облікована недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 15635,55 грн /а.с. 41/, на суму якої сформовано вимогу від 09.11.2020 №Ф-3769-23, що визнана протиправною та скасована рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №440/6038/20, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021.

30.04.2021 в ІКП відображено нарахування єдиного внеску у розмірі 1039,06 грн на підставі звіту /а.с. 41/.

Таким чином, станом на 30.04.2021 в ІКП ОСОБА_1 значилась недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 16674,61 грн, на суму якої сформовано вимогу від 14.05.2021 №Ф-3769-23 /а.с.40/.

Разом з цим, 02.07.2021 відповідачем на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №440/6038/20, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021, проведено коригування даних ІКП шляхом виключення інформації про недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 15635,55 грн /а.с. 41/.

З урахуванням наведеного, станом на 02.07.2021 відповідачем обліковано недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 1039,06 грн, з урахуванням чого у суду відсутні підстави для висновку про відкликання вимоги від 14.05.2021 №Ф-3769-23 про сплату боргу (недоїмки).

Так, у силу пункту 6 розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;

податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);

вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;

борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 або іншими положеннями Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу, - у день прийняття податковим органом рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 або іншого положення Закону;

є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі, - у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

Відповідачем не надано суду доказів прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки), внаслідок чого відсутні підстави стверджувати, що вимога від 14.05.2021 №Ф-3769-23 є відкликаною на повну суму недоїмки у розмірі 16674,61 грн.

Так само, матеріали справи не містять доказів формування відповідачем нової вимоги на суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 1039,06 грн; на вимогу суду відповідачем таких доказів не надано.

Стосовно недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 1039,06 грн суд визнає помилковими доводи позивача про те, що зазначена сума єдиного внеску повністю сплачена ним 17.07.2020 шляхом перерахування коштів у розмірі 2057,42 грн.

Так, до матеріалів справи залучено копію Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік /а.с. 60/, у якому позивач самостійно визначив зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2020 рік як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, загалом у розмірі 9595,30 грн.

Залученим до матеріалів справи витягом з ІКП ОСОБА_1 підтверджено, що станом на 01.01.2020 в ІКП позивача було обліковано недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 15635,55 грн /а.с. 64/.

Єдиний внесок у 2020 році позивачем сплачено таким чином: 16.04.2020 сплачені кошти у розмірі 2078,12 грн (єдиний внесок за січень та лютий 2020 року), 17.07.2020 сплачено 2057,42 грн (єдиний внесок за червень 2020 року - 1039,06 грн), 16.10.2020 сплачено 3178,12 грн, що дорівнює сумі єдиного внеску за ІІІ квартал 2020 року, а 18.01.2021 - 3300,00 грн, що дорівнює сумі єдиного внеску за IV квартал 2020 року /а.с. 60 - зворот, 64-65/.

Таким чином, внаслідок сплати 17.07.2020 коштів у розмірі 2057,42 грн, після зарахування єдиного внеску за червень 2020 року у розмірі 1039,06 грн та враховуючи безпідставність відображення в ІКП недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 15635,55 грн, за особовим рахунком позивача на кінець операційного дня 17.07.2020 мала бути облікована переплата єдиного внеску у розмірі 1018,36 грн.

У подальшому єдиний внесок за 2020 рік позивачем сплачений у повному розмірі, а тому станом на 31.03.2021 в ІКП мала бути відображена переплата єдиного внеску у розмірі 1018,36 грн.

Водночас 30.04.2021 в ІКП ОСОБА_1 відображено нарахування єдиного внеску за І квартал 2021 року у розмірі 1039,06 грн, відомості про сплату якого позивачем не надані.

Як наслідок, після зарахування переплати у розмірі 1018,36 грн в ІКП позивача все рівно залишиться недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 20,70 грн.

Наведене спростовує доводи податкового органу про те, що спірна вимога вважається відкликаною внаслідок списання в ІКП позивача на виконання рішення суду у справі №440/6038/20 недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 15635,55 грн.

У силу пункту 3 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Тобто, вимога Головного управління ДПС у Полтавській області від 14.05.2021 №Ф-3769-23 наразі є чинною, оскільки в ІКП ОСОБА_1 відображено недоїмку у розмірі 1039,06 грн, на суму якої нова вимога не сформована.

Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 15.03.2021 за №321/35943, затверджено Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Порядок №5).

За змістом пункту 1 розділу ІІ Порядку №5 з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 розділу ІІ Порядку №5 за наявності нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску або боргу (недоїмки) з єдиного внеску, податковий орган не здійснює подальші процедури щодо зняття платника єдиного внеску з обліку до їх сплати (погашення) або списання такого боргу (недоїмки) у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення податковим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати єдиного внеску створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.02.2019 (справа №825/999/17), від 26.02.2019 (справа №805/4374/15-а), від 25.03.2020 (справа №826/9288/18).

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Так, засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За обставин цієї справи, з метою гарантування позивачу належного та ефективного способу захисту порушеного права, суд вважає за необхідне визнати протиправною скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 14.05.2021 №Ф-3769-23 в частині визначення позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 16653,91 грн (15635,55 грн +1018,36 грн) та зобов`язати відповідача відкоригувати в інформаційній системі органів ДПС дані інтегрованої картки платника ОСОБА_1 шляхом зменшення недоїмки зі сплати єдиного внеску на суму 1018,36 грн.

Підстави для скасування спірної вимоги в частині визначення недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 20,70 грн відсутні.

Відомості про недоїмку у розмірі 15635,55 грн з ІКП виключені на виконання рішення суду у справі №440/6038/20.

Щодо вимог позивача про стягнення з Головного управління ДПС у Полтавській області моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн, суд виходить з такого.

Положеннями статей 55, 56 Конституції України закріплено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

За обставин цієї справи доводи позивача про завдання йому моральних страждань не підтверджені жодними доказами та самі по собі не свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у грошовій формі.

Тобто, позивачем не доведено належними, допустимими і достовірними доказами факт завдання йому моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача.

У свою чергу, повне поновлення порушених прав позивача здійснено судом шляхом задоволення його позовних вимог у вищенаведеній частині.

Як наслідок, у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди належить відмовити.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково, понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн належить розподілити шляхом стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача коштів у розмірі 454,00 грн.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю

Згідно з частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Наведена норма процесуального закону не є імперативною та передбачає право суду на власний розсуд, виходячи з фактичних обставин справи, приймати рішення про необхідність чи недоцільність у зобов`язанні суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення. Вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю суд враховує надані позивачем докази, особливості покладених на суб`єкта владних повноважень обов`язків згідно з судовим рішенням та його можливості ці обов`язки виконати без достатніх зволікань.

У цій справі позивачем не обґрунтовано необхідність застосування заходів судового контролю, а у суду відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення після набрання ним законної сили.

З урахуванням наведеного, у задоволенні клопотання позивача про встановлення судового контролю наразі належить відмовити.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 14.05.2021 №Ф-3769-23 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в частині визначення ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 16653,91 грн (шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят три гривні дев`яносто одна копійка).

Зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 шляхом зменшення недоїмки зі сплати єдиного внеску на суму у розмірі 1018,36 грн (одна тисяча вісімнадцять гривень тридцять шість копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог та клопотання позивача про встановлення судового контролю - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП 44057192; вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга в електронній формі подається через Електронний кабінет користувача підсистеми "Електронний суд" безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду, а у паперовій формі - через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба