Справа № 420/6961/21
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6961/21
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

за участі секретаря Вознюк Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства на в`їзд від 19.04.2021 року, прийняте інспектором прикордонного контролю 1-ої категорії 3-ої групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип «А») впс «Одеса-Аеропорт» І категорії (тип А) Одеського прикордонного загону прапорщиком ОСОБА_3 щодо громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) паспорт НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він на підставі дійсної візи прибув до України з метою возз`єднання зі своєю дружиною, громадянкою України ОСОБА_4 .

При проходженні прикордонного контролю ним були надані відповіді на поставлені питання щодо мети та строку перебування в Україні, жодної суперечливої інформації не вказувалось, а висновки відповідача щодо фіктивності шлюбу та не підтвердження мети перебування на території України ґрунтуються на припущеннях та є необґрунтованими.

Крім того позивачем зазначено про допущені порушення процедури, так як не було залучено перекладача під час проведення опитування та при винесені оскаржуваного рішення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Одеського адміністративного суду від 27 липня 2021 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та громадянкою України ОСОБА_4 укладено шлюб та саме з метою возз`єднання сім`ї позивач прибув до України. Під час опитування позивачем надано відповіді на поставлені запитання посадових осіб прикордонної служби щодо мети, строку перебування в Україні. Також позивачем надавались відповіді стосовно обставин знайомства та особистого життя з дружиною. За таких обставин твердження посадових осіб відповідача про фіктивність шлюбу спростовується дослідженими матеріалами справи.

Окремо судом наголошено, що з наданих відеозаписів опитування вбачається, що позивач не в достатній мірі володіє англійською мовою, якою проведено опитування та взагалі не розуміє українську мову. При цьому посадові особи відповідача не залучили перекладача, чим суттєво порушили процесуальні права позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування наведених в апеляційній скарзі доводів апелянт зазначив, що 21.03.2021 року громадянину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 вже відмовлялось в перетинанні державного кордону України в пункті пропуску для міжнародного повітряного сполучення «Одеса» у зв`язку з не підтвердженням мети запланованого перебування.

Крім того під час співбесіди встановлено, що позивач та його дружина інформацією відносно один одного не володіють, надають суперечливі відомості стосовно місця та обставин знайомства.

Також апелянтом вказано, що у позивача були відсутні зворотні квитки, вказаний запланований термін вибуття через 3 місяці, але в наявності віза D-14 дійсна ще 30 днів, до 19.05.2021 року.

Щодо відсутності перекладача представник відповідача зазначив, що він не залучався у зв`язку з володінням гр. ОСОБА_6 англійською мовою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечував проти її задоволення та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Фактичні обставини справи.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином Республіки Гамбія, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 14).

19.04.2021 року позивач прибув з Республіки Гамбія до України в м. Одесу авіарейсом Банжул Стамбул Одеса на підставі багаторазової візи D-14, яка дійсна до 19.05.2021 року (т.1 а.с. 18).

В пункті пропуску через державний кордон України інспектором прикордонного контролю І-ої категорії 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип «А») впс «Одеса-Аеропорт» І категорії (тип «А») Одеського прикордонного загону прапорщиком ОСОБА_3 прийнято рішення про відмову у перетині державного кордону на в`їзд у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не може підтвердити мету запланованого перебування на території України (т. 1 а.с. 15-16).

Правомірність вказаного рішення є предметом спору у справі, що розглядається.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України «Про прикордонний контроль» №1710-VI від 05.11.2009 року (далі Закон №1710-VI).

За приписами статті 2 цього Закону прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 6 Закону №1710-VI прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Положеннями ч. ч. 1-3 ст.7 Закону №1710-VI унормовано, що паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1710-VI прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Згідно із положеннями ч.ч.3-5 ст.9 Закону №1710-VI процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає:

1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди;

2) з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Процедура здійснення контролю другої лінії може проводитися в окремому приміщенні пункту пропуску через державний кордон.

Іноземцям та особам без громадянства, щодо яких проводиться процедура здійснення контролю другої лінії, надається інформація про мету такої перевірки українською та англійською мовами або мовою держави, що межує з Україною, із зазначенням права іноземця або особи без громадянства звертатися з проханням назвати прізвища або службові особисті номери уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які проводять додаткові перевірки, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону.

При цьому умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну визначені у статті 8 Закону №1710-VI, за приписами якої уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Згідно з вимогами ч.1 ст.14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач мав багаторазову візу для в`їзду в Україну № (M)Y05128878 типу D, дійсну з 19.02.2021 року по 19.05.2021 року; мета поїздки - D-14 (т. 1 а.с. 541).

Спільним наказом МЗС України, МВС України та СБУ від 30.10.2017 року №469/897/605 затверджено вимоги до організації роботи з оформлення віз для в`їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію.

Відповідно до п.5 розділу 3 Вимог залежно від мети поїздки та типу візи встановлюються кодові позначення: довгострокові візи D - D-14 - возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу).

Судова колегія за наслідком дослідження наданих відеозаписів співбесіди з позивачем та наданих учасниками справи роздруківки перекладів вбачає, що позивачем при здійснені прикордонного контролю 19.04.2021 року надано паспорт громадянина Республіки Гамбія з дійсною візою до 19.05.2021 року та повідомлено, що метою перебування Україні є зустріч з дружиною та в подальшому від`їзд разом в Гамбію (т. 1 а.с. 92, 121-130, 155-173).

На підтвердження мети поїздки позивачем під час проведення співбесіди надано копію свідоцтва про шлюб, та, як вбачається з відеоматеріалів співбесіди, позивач повідомив представників прикордонної служби про те, що дружина очікує його в аеропорту.

З метою перевірки вказаних відомостей посадовими особами відповідача поставлені запитання щодо прізвища, імені, дати народження та місця проживання дружини, на які позивач надав відповіді. Співбесіда була проведена на англійській мові.

Судова колегія зазначає, що надані позивачем документи в повній мірі підтверджували мету прибуття позивача до України.

Окремо судова колегія суддів зазначає, що надане позивачем дійсне свідоцтво про шлюб, яке не скасовано у встановленому законом порядку, спростовує твердження посадових осіб відповідача про фіктивність його шлюбу з громадянкою України ОСОБА_4 .

Крім того, позивачем під час співбесіди надавались відповіді по суті поставлених питань щодо відомостей про дружину, та продемонстровано сімейні фото, що містились у його телефоні. Зазначені обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи відеозаписом співбесіди.

Також судова колегія вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність зворотних квитків, оскільки під час проведення співбесіди питання про їх наявність у посадових осіб прикордонної служби не виникало.

Більш того, під час співбесіди позивач повідомляв посадових осіб відповідача про запланований ним виліт разом з дружиною 15.05.2021 року до м. Банжул (Республіка Гамбія), на підтвердження чого надав до суду докази бронювання відповідних авіаквитків (т. а.с. 21-24).

Вказані відомості також спростовують твердження відповідача про нібито заявлений позивачем строк перебування 3 місяці, тобто понад дозволений у візі.

Крім того, судова колегія суддів звертає увагу, що під час проведення співбесіди позивач повільно відповідав на всі поставлені питання та постійно просив їх повторити, що підтверджує його доводи про недостатній рівень володіння англійською мовою.

При цьому посадові особи відповідача, не забезпечивши позивачу можливість користуватись перекладачем, надали йому копію оскаржуваного рішення на українській мові, не довівши його змісту та не роз`яснивши причин відмови у перетині державного кордону.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення відповідача про відмову у перетині державного кордону на в`їзд з тих підстав, що ОСОБА_2 не може підтвердити мету запланованого перебування на території України, є необґрунтованим та спростовується дослідженими матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.

Повний текст судового рішення виготовлено 02.12.2021 року.