Справа № 160/14251/21
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Луніної О. С.,
при секретарі судового засідання Богащенко А. І.,
представника відповідача - Чередниченко Я. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
- визнати дії Офісу Генерального прокурора щодо невиплати прокурору відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 заробітної плати у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», яка є складовою заробітної плати прокурора згідно із приписами частини 2 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», через безпідставне ненадання щорічної відпустки за 2019 рік, у її середньомісячному розмірі, а саме у сумі 34 778,97 грн., протиправними;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора здійснити виплату ОСОБА_1 заробітної плати у її середньомісячному розмірі, а саме у сумі 34 778,97 грн. у вигляді неотриманої матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», яка є складовою заробітної плати прокурора згідно із приписами частини 2 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», через безпідставного ненадання йому відповідачем щорічної відпустки за 2019 рік.
Позов мотивовано тим, що працюючи в прокуратурі у другому півріччі 2019 року позивач неодноразово звертався до Генерального прокурора з рапортами про надання йому щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення, однак йому було відмовлено. Внаслідок ненадання йому у 2019 році щорічної відпустки позивач не отримав заробітну плату у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення, визначену постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», яка є складовою заробітної плати прокурора, у зв`язку з чим вважає порушеними свої трудові права щодо оплати праці, визначені приписами Конституції України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про прокуратуру» та інших законів і нормативно-правових актів.
Протокольною ухвалою суду від 07.09.2021 відкладено підготовче засідання на 16.09.2021.
У зв`язку з проходженням головуючого судді Луніної О. С. підготовки суддів окружних адміністративних судів, підготовче провадження призначено на 05.10.2021 року.
16.09.2021 року до суду надійшов відзив Офісу Генерального прокурора на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необгрунтованими, з огляду на те, що виплата допомоги для оздоровлення провадиться лише в разі надання щорічної відпустки за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів відповідно до ст. 12 Закону України «Про відпустки». Крім того, ст. 82 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора. Оскільки у 2019 році у щорічній відпустці необхідної тривалості позивач не перебував, тому підстави для виплати цієї допомоги відсутні.
30.09.2021 року судом отримано відповідь ОСОБА_1 на відзив Офісу генерального прокурора, в якому позивач підтримує заявлені позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Зазначає, що саме ненадання йому у 2019 році щорічної відпустки, не зважаючи на неодноразові звернення до відповідача з цього приводу, стало причиною не виплати позивачу частини заробітної плати у вигляді матеріальної допомоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 року витребувано від Офісу Генерального прокурора відомості про розмір середньомісячної заробітної плати прокурора відділу процесуального керівництва досудового розслідування і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 , яка обраховується під час надання щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, станом на 01 жовтня 2019 року.
Протокольною ухвалою суду від 05.10.2021 підготовче засідання відкладено на 19.10.2021.
Протокольною ухвалою суду від 19.10.2021 відкладено підготовче засідання на 02.11.2021.
Протокольною ухвалою суду від 02.11.2021 відкладено підготовче засідання на 09.11.2021.
У судовому засіданні 09.11.2021 справу розглянуто, проголошено вступну і резолютивну частину рішення.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, відзив на позовну заяву, доводи представника відповідача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 1996 року працював в органах прокуратури.
З 15.01 2013 року по 24.12.2019 року працював на посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури України.
16.09.2019 року позивачем до Генерального прокурора подано рапорт про надання йому щорічної відпустки з 01.10.2019 року тривалістю 30 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, який погоджено заступником начальника Департаменту начальником управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та виконувачем обв`язки начальника Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності.
13.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Генерального прокурора з рапортом про надання щорічної відпустки з 16.12.2019 тривалістю 30 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.
19.12.2019 року ОСОБА_1 подав до Генерального прокурора рапорт про надання щорічної відпустки з 23.12.2019 тривалістю 30 календарних днів та виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.
За результатом розгляду вказаного рапорту Генеральна прокуратура України листом № 141/1-3216вих19 від 28.12.2019 повідомила позивача, що його заяву про надання відпустки залишено без задоволення з огляду на наступне. Відповідно до пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» з дня набрання ним чинності усі прокурори Генеральної прокуратури України вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «про прокуратуру». Згідно з вимогами абзацу першого пункту 7 розділу ІІ Закону прокурори Генеральної прокуратури України можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора лише у разі успішного проходження ними атестації. У разі неуспішного проходження прокурором атестації (пункт 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону) він звільняється з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Перебування прокурора на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для його звільнення відповідно до цього пункту. З огляду на викладене, та зважаючи що відповідно до рішення четвертої кадрової комісії позивач неуспішно пройшов атестацію, наказом Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2105ц позивача звільнено з органів прокуратури з 24.12.2019 на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Наказом Генерального прокурора № 2105ц від 21 грудня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 грудня 2019 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 640/600/20 визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2105ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 24.12.2019. Поновлено позивача в Офісі Генерального прокурора на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів та координації правоохоронної діяльності з 25.12.2019.

24.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Генерального прокурора з проханням повідомити інформацію чи виплачувалась йому матеріальна допомога на оздоровлення протягом 2019 року, а також чи була вона включена в суму, яка нараховувалась перед звільненням.

Листом № 21-343вих-20 від 27.01.2020 Офіс Генерального прокурора повідомив позивача, що оскільки у 2019 році у щорічній відпустці необхідної тривалості він не перебував, то відсутні підстави для виплати цієї допомоги.

Позивач, вважаючи невиплату йому заробітної плати у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення протиправними, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII) визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

За приписами частини 2 статті 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:

1) вислугу років;

2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 82 Закону № 1697-VII прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 31 травня 2012 р. № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі постанова № 505), згідно з підпунктом 3 пункту 2 якої надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення під час надання щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

З аналізу наведених спеціальних норм чинного законодавства видно, що право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення безпосередньо пов`язане з наданням щорічної оплачуваної відпустки.

Тобто, Законом № 1697-VII та постановою № 505 не передбачено право прокурора на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення без отримання щорічної оплачуваної відпустки.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем у 2019 році неодноразово подавались рапорти про надання йому відпустки з виплатою матеріальної допомоги, однак щорічну відпустку у 2019 році йому надано не було.

Водночас, доказів оскарження дій та рішень відповідача щодо відмови у наданні йому щорічної відпустки суду не надано.

За приписами частин 1, 3 статті 83 КЗпП України та частин 1, 3 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки

З розрахункового листа ОСОБА_1 за грудень 2019 року судом встановлено, що позивачу нараховано компенсацію за невикористану відпустку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Суд, оцінюючи дії Офісу Генерального прокурора щодо не виплати прокурору відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 заробітної плати у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», яка є складовою заробітної плати прокурора згідно із приписами частини 2 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», вважає їх такими, що вчинені у відповідності до вимог Закону № 1697-VII та постанови № 505, оскільки нарахування та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення надається лише під час надання щорічної відпустки, яка позивачу у 2019 році надана не була.

Приписами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За умовами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач вмотивованих доводів на підтвердження позову не надав, натомість, відповідач виконав покладений на нього частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність своїх дій, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, з огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 02.12.2021 року.

Суддя О.С. Луніна