Справа № 120/271/21-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/271/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Л.О.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

01 грудня 2021 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позивача: Олійника О.Л.,

представника відповідача: Карташова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК+" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "СТК+" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправними та скасовано податкові - повідомлення рішення №, № від 25.09.2020 року, винесені Головним управлінням ДПС у Вінницькій області стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК+";

- стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК+" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області, що діє як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 7516 грн.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначив, що перевіркою встановлено факт зберігання позивачем пального (дизельне паливо) у кількості 4101 літра на загальну суму 64959,84 грн., в т.ч. ПДВ, без придбання (наявності) відповідної ліцензії. Під час проведення перевірки здійснено зняття фактичних залишків пального.

Дизельне пальне зберігалось в металевому вертикальному резервуарі загальною місткістю 15,0 куб.м. Зазначений резервуар для збереження пального використовується TOB "СТК+" на правах оренди, згідно додатку до договору оренди основних засобів № 7 від 01.03.2019.

В той же час, ТОВ "СТК+" отримано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) 22.09.2020 реєстраційний номер 2001626.

При отриманні дизельного пального 14.05.2020, 02.07.2020, 01.07.2020, TOB "СТК +" зберігало пальне за адресою: Вінницька область, Немирівський район, с. Ковалівка, вул. Рубанського, 91.

Згідно із абз. 20 ст. 18 Заключних положень Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) не застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена статтею 17 цього Закону, у разі зберігання пального до 31 березня 2020 року без наявності відповідної ліцензії.

Отже, згідно з приписами абз. 8 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР, починаючи з 01.04.2020 до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), за зберігання пального без ліцензії застосовується штраф у розмірі 500000 грн.

Також відповідач зазначає, що на момент перевірки суб`єктом господарювання не надано до органів ДПС обов`язкові відомості щодо об`єктів оподаткування або об`єктів пов`язаних з оподаткуванням, або через які проводиться діяльність, а саме в ході перевірки встановлено, що TOB "СТК+" використовує в своїй діяльності ємність в кількості 1 одиниці, яка не відображена в звітності за формою 20 ОПП "Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням, або через які проводиться діяльність".

Відтак, суб`єкт господарювання порушив вимоги ст.63 ПКУ, встановлений законодавством порядок взяття на облік (реєстрацію) у контролюючих органах, не подавши до органів ДПС обов`язкові відомості за формою 20 ОПП щодо ємності на зберігання пального.

Таким чином, на переконання апелянта, Головне управління ДПС у Вінницькій області при прийнятті податкових повідомлень-рішень від 25.09.2020 № та №, яким застосовано до позивача штрафні санкції, діяло на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством ( а.с. 95 - 100 ).

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 01.09.2020 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято наказ №2723 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "СТК+", яким наказано провести фактичну перевірку перевірки ТОВ "СТК+" за адресою: вул. Рубанського, 91, с. Ковалівка, Немирівський район, Вінницька область, з 01.09.2020 року, терміном 10 діб, період що перевіряється - з 01.01.2020 року (а.с. 111).

На підставі вказаного наказу виписано направлення на перевірку №№ 1980, 1981, 1985 від 01.09.2020 ( а.с. 112 114 ).

Посадовими особами відповідача 04.09.2020 року проведено фактичну перевірку, за результатами якої складено акт (довідка) №392/02/3/07/05/42786580 від 04.09.2020, яким встановлено факт зберігання TOB "СТК+" пального (дизельного пального) без відповідних дозвільних документів, а саме ліцензії на право зберігання пального. Також встановлено, що на момент перевірки суб`єктом господарювання не надано до органів ДПС обов`язкові відомості щодо об`єктів оподаткування або об`єктів пов`язаних з оподаткуванням, або через які проводиться діяльність, а саме в ході перевірки встановлено, що TOB "СТК+" використовує в своїй діяльності ємність в кількості 1 одиниці, яка не відображена в звітності за формою 20 ОПП "Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням, або через які проводиться діяльність" ( а.с. 106 108 ).

За наслідком проведеної фактичної перевірки 25.09.2020 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення № та № про застосування до ТОВ "СТК+" штрафних (фінансових) санкцій в сумі 500000 грн. та 1020 грн. відповідно ( а.с. 109 110 ).

Позивачем було оскаржено зазначені податкові повідомлення рішення до ДПС України, яка рішенням про результати розгляду скарги від 03.11.2020 року залишила без змін податкові повідомлення-рішення № та № від 25.09.2020 року, а скаргу позивача без задоволення ( а.с. 35 47 ).

Разом із тим, вважаючи вказані рішення контролюючого органу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо обґрунтованості прийнятого Головним управлінням ДПС у Вінницькій області податкового повідомлення-рішення № від 25.09.2020 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 500000 грн, суд вказує наступне.

Так, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України №481/95-ВР.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (ч.31 ст.15 Закону України №481/95-ВР).

Наведеною статтею також встановлена річна плата за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Згідно з ч. ч. 8-10 ст. 15 Закону України №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва. Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України. Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Відповідно до ч.16 ст.15 Закону України №481/95-ВР суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Частиною 19 ст.15 Закону України №481/95-ВР зазначено, що ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

- підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

- підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

- суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (ч.21 ст.15 Закону України №481/95-ВР).

Частиною 37 ст.15 Закону України №481/95-ВР визначено перелік документів, необхідних для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального:

- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

- дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки та початок експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

З вказаних вище положень законодавства випливає висновок, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

Відтак, судом першої інстанції правильно зазначено, що зберігання пального в транспортних засобах/технічному обладнанні/пристроях (пересувних цистернах) не потребує отримання ліцензії на право зберігання пального.

Зазначене вбачається як з визначення термінів "місце зберігання пального", "зберігання пального", так і з переліку документів, які слід надати для отримання ліцензії на право зберігання пального, адже надати такий перелік документів для пересувних ємностей та транспортних засобів неможливо, оскільки останні не є нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території).

Відповідно до підпункту 14.1.6. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Натомість, з сукупного аналізу вказаних вище по тексту норм Закону №481/95-ВР можна зробити висновок, що для застосування штрафних санкцій має значення зберігання пального суб`єктом господарювання у ємностях/цистернах, що підлягають вводу або уже введені в експлуатацію.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення став висновок контролюючого органу про те, що ТОВ "СТК+" зберігало пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального.

При цьому, як зазначено в акті перевірки від 04.09.2020, пальне зберігалось в металевому вертикальному резервуарі, який використовувався ТОВ "СТК+" на правах оренди, згідно додатку до договору оренди основних засобів 37 від 01.03.2019 року ( а.с. 107 ).

Відповідно до наданих сторонами доказів встановлено, що між ТОВ "СТК+", як орендарем, та ФОП ОСОБА_1 , як орендодавцем, укладено Договір оренди основних засобів №7 від 01.03.2019, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в операційну оренду транспортні засоби, згідно з актом прийому-передачі основних засобів в операційну оренду.

Відповідно до акту приймання-передачі до вказаного договору від 01.03.2019 ФОП ОСОБА_1 передав, а ТОВ "СТК+" прийняв цистерну V 15 м.куб. ( а.с. 117 120 ).

Відтак, позивач наголошує, що вказана орендована цистерна є пересувною, була доставлена на територію позивача орендодавцем. Зазначена цистерна використовувалась позивачем в зв`язку з необхідністю діагностики паливних систем орендованих ТОВ "СТК+" транспортних засобів, які були для цього передані орендодавцю для технічного обслуговування згідно акту приймання передачі від 03.09.2020. В зв`язку з зазначеним залишок пального було переміщено з вказаних транспортних засобів, згідно відомості від 03.09.2020 року, до рухомої цистерни, а після проведення ремонтних робіт та отримання позивачем орендованих транспортних засобів дизельне паливо було відвантажено з рухомої цистерни до вказаних автомобілів, що підтверджується відомостями обліку видачі дизельного палива ( т. 1, а.с. 222 ).

Суд погоджується з доводами позивача, що вказана цистерна не є стаціонарною ємністю, та не потребувала за своїми характеристиками введення в експлуатацію.

Враховуючи викладене, з урахуванням вимог ст.15 Закону України №481/95-ВР та положень п.п.14.1.6. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не повинен був отримувати ліцензію на право зберігання пального, оскільки таке пальне зберігалось позивачем в цистерні, яка за своїми властивостями є пересувною.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що в даному випадку відсутні правові підстави для застосування до позивача штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії на підставі ст. 17 Закону України №481/95-ВР, а відтак прийняте контролюючим органом податкове повідомлення рішення № від 25.09.2020 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо оскаржуваного податкового повідомлення - рішення № від 25.09.2020, суд зазначає таке.

Відповідно до висновків акта перевірки відповідачем встановлено порушення п. 63.3 ст. 63 ПК України, п. 117.1 ст. 117 ПК України, оскільки позивачем не подано форму № 20-ОПП щодо ємності (цистерна V 15 куб.м.) в кількості 1 одиниця.

Згідно з п.63.3. ст.63 ПК України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

У п.22.1. ст.22 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Пунктами 8.1 та 8.2 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року №1588, передбачено, що платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом (форма 20-ОПП).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 8.4 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року №1588, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Згідно з п.п. 16.1.3 п.16.1.ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. Відповідальність за неподання у строки та у випадках, передбачених ПК України, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим кодексом, передбачена п.117.1 ст. 117 ПК України.

Аналізуючи наведені норми можна зробити висновок, що Податковим кодексом України визначено те, що може бути віднесено до об`єктів оподаткування (майно, товари, обороти з реалізації, операції з постачання товарів (робіт/послуг) та інші об`єкти, за наявності яких у платника податків (придбання та/або створення) виникає обов`язок зі сплати податків, та про які він зобов`язаний повідомляти контролюючий орган.

Тобто, податкове законодавство пов`язує обов`язок з подання звітності про об`єкти оподаткування з наявністю обов`язку по сплаті податків щодо такого об`єкта.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "СТК+", як орендарем, та ФОП ОСОБА_1 , як орендодавцем, укладено Договір оренди основних засобів №7 від 01.03.2019 відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в операційну оренду транспортні засоби, згідно з актом прийому-передачі основних засобів в операційну оренду.

Відповідно до акту приймання-передачі до вказаного договору від 01.03.2019 ФОП ОСОБА_1 передав, а ТОВ "СТК+" прийняв цистерну V 15 м.куб.

Таким чином, наведений в акті перевірки об`єкт, з яким контролюючий орган пов`язує необхідність подання повідомлення за формою №20-ОПП, використовувався позивачем у господарській діяльності на підставі договору оренди, в той же час за цим договором у позивача не виникає обов`язку щодо сплати податків, оскільки така операція не є об`єктом оподаткування будь яким податком.

Отже, оскільки позивач не є платником податків щодо орендованого майна, яке належить іншій особі, відтак у нього не виникає обов`язку сплати податків, а тому цей об`єкт (цистерна V 15 м.куб. ) не є об`єктом оподаткування і об`єктом, пов`язаним з оподаткування, обов`язок платника щодо повідомлення про які визначений п. 63.3 ст. 63 ПК України.

А тому, у позивача були відсутні підстави для подачі форми № 20-ОПП щодо орендованого майна (цистерна V 15 м.куб. ), тому податкове повідомлення рішення № від 25.09.2020 винесено контролюючим органом необґрунтовано, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд також погоджується з доводами позивача, що встановлюючи в ході проведення фактичної перевірки порушення п. 63.3 ст. 63 ПК України та п. 117.1 ст. 117 ПК України щодо не подання позивачем форми № 20-ОПП відповідач не дотримався мети перевірки та вийшов за межі предмету фактичної перевірки, оскільки такі порушення мають виявлятися контролюючими органами у процесі проведення документальних перевірок.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Судова колегія не приймає до уваги твердження представника позивача про наявність підстав для повернення апеляційної скарги відповідача, оскільки вона подана не учасником справи. Так, суд зазначає, що апеляційна скарга подана на офіційному бланку Головного управління ДПС у Вінницькій області, що діє як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, де вказано правильний . Зазначення апелянтом надалі по тексту суд вважає опискою, яка не впливає на право подання апеляційної скарги

ОСОБА_2 урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час ії розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 грудня 2021 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.