Справа № 340/5852/21
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року справа № 340/5852/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши у м.Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Кропивницького районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі виконавча служба) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду зі заявою до виконавчої служби про визнання протиправною та скасування постанови від 11 лютого 2019 року щодо стягнення виконавчого збору у сумі 19681,77 грн.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала вимогу позову.

Зазначила що виконавча служба прийняла постанову про стягнення виконавчого збору, не виконавши рішення суду, та у день повернення стягувачу виконавчого документа.

Пояснила, що рішення суду виконує приватний виконавець, котрий стягнув основну винагороду виконавця, яка ототожнюється з виконавчим збором.

Стверджує, що стягнення виконавчого збору після сплати основної винагороди приватного виконавця призведе до подвійної оплати коштів за примусове виконання одного судового рішення.

Відповідач заперечив щодо задоволення позову, надавши відзив на нього (а.с.23-24).

Пояснив, що постанова про стягнення виконавчого збору приймається і по закінченню виконавчого провадження, а його розмір залежить від суми стягнення у виконавчому документі.

16 вересня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с.16-17).

02 грудня 2021 року сторони до суду не з`явились, будучи належним чином повідомленні про час і місце розгляду справи, що надало суду право розглянути справу в порядку письмового провадження, керуючись приписами частини 3 статті 268 КАС України (а.с.51, 54-56, 61).

Суд, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 і дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини і факти, що стали підставами звернення.

Так, 30 березня 2016 року виконавча служба відкрила виконавче провадження №50639136 стосовно ОСОБА_2 про стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» коштів у загальній сумі 196817,75 грн. (а.с.7).

Підстава виконавчий лист суду.

14 грудня 2017 року сторону боржника замінено на ОСОБА_1 (а.с.8).

07 лютого 2019 року стягувач подав заяву про повернення виконавчого документа (а.с.9).

11 лютого 2019 року виконавча служба прийняла постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 19681,77 грн. (а.с.11).

Того ж дня виконавча служба прийняла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (далі Закон) (а.с.10).

14 лютого 2019 року виконавча служба відкрила виконавче провадження №58349112 стосовно стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору (а.с.12).

30 листопада 2021 року приватний виконавець Мехед О.В. відкрив виконавче провадження №67701063 щодо ОСОБА_1 за тим же виконавчим листом суду (а.с.60-61).

Приватний виконавець стягнув з боржника основну винагороду у сумі 196817,75 грн. (а.с.60-61).

Ознайомившись з матеріалами виконавчих проваджень, які відкритті відповідачем, суд не виявив доказів направлення і отримання ОСОБА_1 постанов про стягнення виконавчого збору та відкриття провадження стосовно його стягнення.

Відповідач визнав, що не може їх надати (а.с.41-42).

Представник позивача зазначила, що про існування постанови про стягнення виконавчого збору дізналися 08 вересня 2021 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №№58349112 (а.с.6).

ОСОБА_1 звернулася до суду 09 вересня 2021 року (а.с.1-4).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Так, приписами пункту 1 частини 2 статті 287 КАС України встановлено, що позовну заяву стосовно оскарження рішення виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Таким чином строк звернення до суду розпочав відлік 09 вересня 2021 року.

Отже, позивач не пропустила його.

Приписами частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (далі Закон 2), що діяв на час відкриття виконавчого провадження №50639136, встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Отже, виконавчий збір становив 196817,75 грн. і є платою за відкриття виконавчого провадження, коли рішення до цього часу не виконано.

На час прийняття постанови про стягнення виконавчою службою виконавчого збору діяв Закон.

Приписами частин 1 2 і 4 статті 27 Закону встановлено, що виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, виконавчий збір плата за відкриття виконавчого провадження, коли рішення до цього часу не виконано.

Такий висновок ґрунтується на наступному: постанова про стягнення виконавчого збору виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження; сума виконавчого збору визначається з урахуванням суми, що підлягає примусовому стягненню, а не зі стягнутої фактично.

Виникнення обов`язку сплати виконавчого збору лежить виключно у площині волі боржника, оскільки, щоб уникнути його, достатньо виконати рішення до відкриття виконавчого провадження.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що за сутнісним змістом виконавчий збір станом на час відкриття виконавчого провадження і його стягнення плата боржника за те, що допустив відкриття виконавчого провадження.

Плата за бездіяльність.

Її встановлення переслідує легітимну мету спонукання до самостійного виконання рішень і зменшення навантаження на державних виконавців, що покращить якість роботи.

Так як рішення (виконавчий документ) виконується лише один раз, то виконавчий збір незалежно від кількості разів подання виконавчого документу, стягується одноразово.

Такий висновок суду доводиться і приписами частини 6 статті 27 Закону.

Цією нормою права визначено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Приписами частини 3 статті 40 Закону встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Виконавча служба повернула виконавчий документ на підставі припису пункту 1 частини 1 статті 37 Закону, тому виник обов`язок прийняти постанову про стягнення виконавчого збору.

Сума виконавчого збору за Законом 2 і Законом однакова.

Отже, постанова про стягнення виконавчого збору прийнята у відповідності до вимог діючого законодавства.

Виникає питання: чи стягується з ОСОБА_1 виконавчий збір, якщо виконавчий лист суду передано стягувачем на виконання до приватного виконавця, котрий прийняв постанову про стягнення основної винагороди?

Так, приписами пункту 1 частини 1 статті 42 Закону встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

Приписами частини 3 статті 45 Закону визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Отже, за сутнісним змістом виконавчий збір і основна винагорода приватного виконавця тотожні поняття.

Відмінність полягає лише у тому, до якого бюджету спрямовуються кошти (Державний бюджет України і бюджет приватного виконавця). Приписами частини 8 статті 27 Закону встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Така норма права спрямована, щоб не допустити одночасного (в один період часу відкриття двох аналогічних виконавчих проваджень) стягнення подвійної плати за відкриття виконавчого провадження до Державного бюджету України і бюджету приватного виконавця.

Ініціювати і реалізувати передачу виконавчого документа від органу державної виконавчої служби до приватного виконавця може стягувач, подавши заяву про повернення виконавчого документу та звернувшись з ним повторно.

У даному випадку так і відбулося.

Виконавчий лист суду виконується приватним виконавцем.

Виконавча служба не закінчила виконавче провадження стосовно стягнення виконавчого збору, хоча втратила право на стягнення коштів з дня відкриття провадження приватним виконавцем.

Захист порушеного права полягає у зобов`язанні відповідача закінчити виконавче провадження щодо стягнення виконавчого збору на підставі приписів частини 8 статті 27 Закону, яка визначає окрему підставу закінчення виконавчого провадження.

Така форма захисту не виказує про вихід за межі позовних вимог, оскільки позивач прагнула закінчення виконавчого провадження, що має місце у випадку визнання протиправним і скасування рішення, на підставі якого відкрито виконавче провадження (припис пункту 5 частини 1 статті 39 Закону).

На підтвердження правильності позовних вимог щодо розміру судового збору ОСОБА_1 послалася на судову практику Верховного Суду.

Так, вирішуючи такі ж позовні вимоги, Велика Палата Верховного Суду 11 березня 2020 року (справа №2540/3203/18) та Касаційний адміністративний суд 22 січня 2021 року (справа №400/4023/19) прийняли постанови, зробивши висновок, що виконавчий збір обчислюється у відсотковому відношенні від фактично стягнутої, повернутої суми.

Такий висновок зроблено на підставі приписів статті 27 Закону (в редакції, яка діяла до 28 серпня 2018 року).

Верховний Суд обрав таку редакцію, оскільки виконавчі провадження відкриті до згаданої дати.

У цій справі суд керувався приписами статті 28 Закону 2 і статті 27 Закону (в редакції станом на 11 лютого 2019 року (дата стягнення виконавчого збору)).

Між редакціями статті 27 Закону до і після 28 серпня 2018 року існують суттєві відмінності.

Тому правові висновки Верховного Суду і цього суду можуть бути різними, що не вказує на відступ суду першої інстанції від правового висновку суду касаційної інстанції.

Отже, позов належить задовільнити частково.

Судові витрати складаються зі сплати судового збору в сумі 908 грн. (а.с.5).

Суд розподіляє їх відповідно до приписів статті 139 КАС України, враховуючи, що обрав інший спосіб захисту порушеного права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити частково.

Зобов`язати Кропивницький районний відділ Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) закінчити виконавче провадження №58349112 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 19681,77 грн. на підставі постанови від 11 лютого 2019 року, керуючись приписами частини 8 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

В іншій частині позовних вимог відмовити у задоволенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницького районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 908 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом десяти днів з дня складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей