Справа № 320/11523/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про зупинення провадження в адміністративній справі
03 грудня 2021 року №320/11523/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (командування Сил логістики Збройних Сил України) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
20.09.2021 до Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" звернувся ОСОБА_1 з позовом до військової частини НОМЕР_1 (командування ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , у зв`язку з сімейними обставинами;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , грошової компенсації за відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по день звільнення з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по день звільнення з військової служби.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 позовну заяву залишено без руху. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви.

29.09.2021 до Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

11.11.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву

22.11.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Суд зазначає, що 18.11.2021 представником відповідача ОСОБА_2 подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі №320/2093/21.

У клопотанні про зупинення провадження у справі представник відповідача зазначив, що причинами виникнення спірних правовідносин по даній справі, в тому числі, є наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 25.02.2021 №65 (по особовому складу), яким позивача призначено на посаду начальника енергомеханічного відділення 65 Центральної артилерійської бази зберігання ракет і боєприпасів Сил логістики Збройних Сил України; наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2021 №45 (по стройовій частині), яким призупинено виплату грошового забезпечення позивачу у зв`язку з самовільним залишенням місця служби; та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2021 №52 (по стройовій частині), яким позивача виключено зі списків особового складу квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква та всіх видів забезпечення, тому існує необхідність зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі №320/2093/21.

Розглянувши клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, суд зазначає таке.

Так, судом встановлено, що в лютому 2021 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 та Головнокомандувача Збройних Сил України генерала-полковника ОСОБА_3 , в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №594 від 27.11.2020;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №14 від 19.01.2021 (з адміністративно-господарської діяльності);

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №26 від 05.02.2021 (з адміністративно-господарської діяльності);

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №69 від 26.02.2021 (з основної діяльності);

- визнати протиправним та скасувати наказ Головнокомандувача Збройних Сил України №37 від 15.02.2021;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головнокомандувача Збройних Сил України №65 від 25.02.2021 (по особовому складу);

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати утриматися від вчинення дій, щодо звільнення з військової служби, переміщення по службі, пониження на посаді до завершення розгляду справи по суті (справа №320/2093/21).

05.04.2021 позивач подав до суду клопотання, в якому, зокрема збільшив позовні вимоги та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.03.2021 №52;

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати утриматися від вчинення дій, щодо начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква підполковника ОСОБА_1 , а саме: пониження в посаді, переміщення по службі, позбавлення військового звання, звільнення з військової служби до завершення розгляду справи по суті.

30.04.2021 позивач подав до суду письмову заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головнокомандувача Збройних Сил України генерал-полковника ОСОБА_3 від 26.03.2021 №100 (по особовому складу);

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2021 №75 (по особовому складу);

- поновити підполковника ОСОБА_1 на посаді начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква з дня реалізації наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2021 №52, з дня виключення зі списків особового складу квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, тобто з 12.03.2021 та поставити позивача на усі види грошового забезпечення;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2021 №45;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача невиплачений середній заробіток (грошове забезпечення із грошовими преміями та надбавками, передбаченими наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 та іншими нормативно-правовими актами) за час вимушеного прогулу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 у справі №320/2093/21 (суддя Дудін С.О.) відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Головнокомандувача Збройних Сил України генерала-полковника ОСОБА_3 та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 , про визнання протиправними і скасування наказів, визнання дій протиправними, зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку.

Станом на 03.12.2021 рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 у справі №320/2093/21 оскаржено позивачем до Шостого апеляційного адміністративного суду і не набрало законної сили.

Так, згідно з витягу з Наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 25.02.2021 №65 підполковника ОСОБА_1 , начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква Сил логістики Збройних Сил України увільнено від займаної посади та призначено начальником енергомеханічного відділення 65 Центральної артилерійської бази зберігання ракет і боєприпасів (1 розряду) Сил логістики Збройних Сил України.

02.03.2021 командиром військової частини НОМЕР_1 був прийнятий наказ (по стройовій частині) №45, яким з 2 березня 2021 року було призупинено виплату грошового забезпечення підполковнику ОСОБА_1 у зв`язку із самовільним залишенням квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.03.2021 №52 підполковника ОСОБА_1 , начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква Сил логістики Збройних Сил України, увільненого від займаної посади і призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 25.02.2021 №65 на посаду начальника енергомеханічного відділення військової частини НОМЕР_3 (м.Балаклія, Харківської області), вважати таким, що справи і посаду здав та вибув до нового місця служби.

Цим же наказом позивача виключено з 12.03.2021 зі списків особового складу квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква та всіх видів забезпечення.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що позивач не прибув до військової частини (в/ч НОМЕР_3 , м.Балаклія, Харківської області), не перебуває у списках особового складу та на всіх видах забезпечення, в тому числі позивачу не поновлено виплату грошового забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням місця служби.

В той же час у відзиві на позовну заяву позивач стверджує, що справи та посаду не нікому не передавав, будь-які накази щодо звільнення, переміщення тощо до позивача не доводились

Суд зазначає, що предметом розгляду адміністративної справи №320/11523/21 є визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 згідно поданого ним рапорту від 07.07.2021, зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 у зв`язку з сімейними обставинами; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по день звільнення з військової служби та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по день звільнення з військової служби.

При цьому матеріали справи не містять доказів включення позивача до списків особового складу в/ч НОМЕР_3 (м.Балаклія, Харківської області) та не містять доказів постановки позивача на всі види забезпечення у військовій частині НОМЕР_3 .

Наведене свідчить, що розгляд адміністративної справи №320/11523/21 є об`єктивно неможливим до вирішення адміністративної справи №320/2093/21, оскільки з метою правильного та об`єктивного розгляду адміністративної справи №320/11523/21 є необхідним встановлення обставин того, у списках особового складу якої саме військової частини перебуває позивач та у якій військовій частині позивач поставлений на всі види забезпечення.

А отже, саме від вирішення адміністративної справи №320/2093/21 залежить вирішення питання про те, в якій військовій частині позивач має бути включений до списків особового складу військової частини та в якій військовій частині позивач має бути поставлений на всі види забезпечення.

Так само, неможливим до вирішення адміністративної справи №320/2093/21 є вирішення питання належного відповідача у справі №320/11523/21, адже позовні вимоги у справі №320/11523/21 пред`явлені до військової частини НОМЕР_1 , натомість цією військовою частиною позивача виключено з 12.03.2021 зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Тому, в разі залишення без змін рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 у справі №320/2093/21, яким позивачу відмовлено у задоволенні позову, належним відповідачем у справі №320/11523/21 має бути військова частина НОМЕР_3 , до списків якої буде включено позивача та поставлено на всі види забезпечення, а у разі скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 у справі №320/2093/21 - відповідно належним відповідачем у справі №320/11523/21 має бути військова частина НОМЕР_1 .

Отже, суд вважає неможливим розгляд адміністративної справи №320/11523/21 до набрання законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі №320/2093/21.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на те, що неможливість розгляду справи №320/11523/21 до вирішення справи №320/2093/21 є об`єктивною, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі №320/11523/21 до набрання законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі №320/2093/21.

При цьому суд відхиляє доводи позивача щодо відсутності повноважень у представника військової частини НОМЕР_1 Фалко В.В. представляти інтереси військової частини НОМЕР_1 в порядку самопредставництва.

Відповідно до Національного стандарту України Державна уніфікована система документації "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів" ДСТУ 4163-2020 "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів" - на заміну ДСТУ 4163-2003, прийнятого та чинного з 01.09.2021 згідно з наказом Державного підприємства "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" від 01 липня 2020 р. N 144, до складу реквізитів документів входить підпис.

Отже, підпис як обов`язковий реквізит службового документа за наявності всіх інших обов`язкових реквізитів надає документу юридичної сили і свідчить про відповідальність особи за його зміст.

Згідно з абзацом першим підпункту 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України (в редакції Закону України від 02.06.2016 № 1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції з 1 січня 2019 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року (абзац другий підпункту 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України).

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 131-2 Конституції України (в редакції Закону України від 02.06.2016 № 1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Закон України від 02.06.2016 № 1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) набрав чинності 30.09.2016.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Отже, із системного аналізу наведених положень законодавства випливає, що представництво органів державної влади в адміністративному процесі має здійснюватися адвокатом з 1 січня 2020 року у справах, провадження у яких відкрито після 30 вересня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 55 КАС України юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Так, ОСОБА_2 в якості доказу на підтвердження повноважень представника відповідача в порядку самопредставництва суб`єкта владних повноважень на підписання відзиву на позовну заяву та клопотання про зупинення провадження у справі надано:

- витяг із переліку осіб, уповноважених діяти від імені військової частини НОМЕР_1 (самопредставництво) у судах та інших державних органах, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2021 №181, яким головного спеціаліста юридичного відділу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 включено до такого переліку;

- витяг з функціональних обов`язків головного спеціаліста юридичного відділу Командування Сил логістики Збройних Сил України Фалко В.В. (затверджені начальником юридичного відділу Командування Сил логістики Збройних Сил України М.Глазуновим 02.08.2021), відповідно до яких головний спеціаліст зобов`язаний за дорученням начальника юридичного відділу забезпечувати в установленому порядку представництво (самопредставництво) інтересів Міністерства оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, Командування та військових частин (установ) безпосереднього підпорядкування в судах та інших юрисдикційних органах;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2021 №181 «Про організацію самопредставництва інтересів військової частини НОМЕР_1 , її посадових осіб у судах та інших державних органах», яким затверджено перелік осіб, уповноважених діяти від імені військової частини НОМЕР_1 (самопредставництво) у судах та інших державних органах; установлено, що особи визначені у цьому переліку користуються такими правами: здійснювати самопредставництво військової частини НОМЕР_1 , її посадових осіб без окремого доручення командира у судах та інших державних органах з усіма правами, що надані процесуальним законодавством України позивачу (у тому числі право підписувати та подавати позов), відповідачу, третій особі, стороні у виконавчому провадженні, потерпілому, заявнику, цивільному позивачу, цивільному відповідачу, в тому числі з правом оскарження судових рішень, сплати судових витрат, подання виконавчих документів до виконання (стягнення); установлено, що особи визначені у цьому переліку не мають повноважень щодо визнання позову повністю або частково, відмови від позову, його відкликання та зміни, не оскаржувати судові рішення, прийняті не на користь військової частини НОМЕР_1 у тому числі, яким частково задоволені позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 , відкликання та відмови від апеляційних та касаційних скарг, досягнення примирення, укладення мирової угоди, а також у виконавчому провадженні;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2021 №159 (по стройовій частині), відповідно до якого підполковник юстиції ОСОБА_2 , призначений наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 18.06.2021 №211 на посаду головного спеціаліста юридичного відділу військової частини НОМЕР_1 , з 02 серпня 2021 року зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення і вважається таким, що з 02 серпня 2021 року приступив до виконання службових обов`язків.

За загальним правилом, підтримуваним у теорії права, самопредставництво юридичної особи це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення. Принаймні, таке розуміння цих правовідносин закладене у частині 10 статті 39 Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю від 6 лютого 2018 року № 2275-VIII. Таке ж визначення означеного поняття було відображено у попередній редакції статті 55 КАС України.

Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Так, у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 9901/39/20 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що з урахуванням положень статті 55 КАС України для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження. Оцінивши зміст наданих у справі № 9901/39/20 документів (наказ про переведення на посаду, посадова інструкція, Положення про Секретаріат ВРП, Положення про відділ) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що вони є достатніми для підтвердження повноважень головного спеціаліста відділу представництва інтересів ВРП у судах на здійснення самопредставництва ВРП у суді під час розгляду справи.

Враховуючи, що наданими представником відповідача документами на підтвердження повноважень з представництва інтересів військової частини НОМЕР_1 чітко визначене право головного спеціаліста юридичного відділу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження, суд не приймає до уваги доводи позивача, який стверджує про відсутність таких повноважень.

При цьому суд не може вимагати в даному випадку дотримання військовою частиною НОМЕР_1 вимог Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 15 травня 2003 року № 755-IV щодо обов`язкового відображення (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, відомостей щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (ч.3 ст.9 Закону), виходячи з такого.

Відповідно до частини 4 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань" відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону №755-IV, відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

Відповідно до частини 4 статті 7 Закону №755-IV до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну таємницю" від 21.01.1994 №3855-XII (далі Закон №3855-XII), державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №3855-XII до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, відноситься інформація у сфері оборони:

про зміст стратегічних і оперативних планів та інших документів бойового управління, підготовку та проведення військових операцій, стратегічне та мобілізаційне розгортання військ, а також про інші найважливіші показники, які характеризують організацію, чисельність, дислокацію, бойову і мобілізаційну готовність, бойову та іншу військову підготовку, озброєння та матеріально-технічне забезпечення Збройних Сил України та інших військових формувань;

про напрями розвитку окремих видів озброєння, військової і спеціальної техніки, їх кількість, тактико-технічні характеристики, організацію і технологію виробництва, наукові, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, пов`язані з розробленням нових зразків озброєння, військової і спеціальної техніки або їх модернізацією, а також про інші роботи, що плануються або здійснюються в інтересах оборони країни;

про дислокацію, характеристики пунктів управління, зміст заходів загальнодержавного та регіонального, у разі необхідності міського і районного рівня, щодо приведення у готовність єдиної державної системи цивільного захисту населення і територій до виконання завдань в особливий період та про організацію системи зв`язку (оповіщення) в особливий період, можливості населених пунктів, регіонів і окремих об`єктів щодо евакуації, розосередження населення і забезпечення його життєдіяльності; забезпечення виробничої діяльності об`єктів національної економіки у воєнний час;

про геодезичні, гравіметричні, картографічні та гідрометеорологічні дані і характеристики, які мають значення для оборони країни.

За приписами частини 3 статті 10, частини 1 статті 12 Закону №3855-XII, інформація вважається державною таємницею з часу опублікування Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, до якого включена ця інформація, чи зміни до нього у порядку, встановленому цим Законом. Звід відомостей, що становлять державну таємницю, формує Служба безпеки України на підставі рішень державних експертів з питань таємниць. Зазначений Звід та зміни до нього набирають чинності з моменту опублікування в офіційних виданнях України.

Згідно з пунктами 1.4.3 та 1.4.4 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 12.08.2005 №440, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.2005 за № 902/11182, державну таємницю становлять: відомості про дислокацію, систему охорони, оборони, організаційно-штатну структуру, чисельність особового складу військових частин (установ) в особливий період (на воєнний час); відомості про діючі або перспективні: бойовий склад, організаційно-штатну структуру, дислокацію, систему охорони, оборони, чисельність особового складу військових частин (установ) на мирний час (за винятком відомостей про дійсне найменування з`єднань, військових частин, установ (організацій) ЗС, військових навчальних закладів, а також їх місце розташування із зазначенням населених пунктів та географічних координат і їх підпорядкованості, відомостей про загальну штатну чисельність військовослужбовців за штатом мирного часу, озброєння та військову техніку, які надаються державам-учасницям відповідно до прийнятих Україною міжнародних зобов`язань за Договором про звичайні збройні сили в Європі, Віденським документом 2011 року про заходи зміцнення довіри та безпеки та Глобальним обміном воєнною інформацією, а також відомостей щодо військових навчальних закладів, квартирно-експлуатаційних органів, військових представництв, закладів культури та спортивних закладів).

Визначення особливого періоду міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України Про оборону України від 06.12.1991 № 1932-XII, у якому передбачено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII, особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію).

Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17 березня 2014 року Виконуючим обов`язки Президента України видано Указ Про часткову мобілізацію № 303/2014, який затверджено Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ.

Згідно пункту 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Закон України від 17 березня 2014 року №1126-VІІ Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію набрав чинності з дня його опублікування, а саме 18 березня 2014 року.

Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України Про оборону України та абзацу 4 статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію настав особливий період, який триває.

При цьому, суд враховує, що з оголошенням рішення про часткову мобілізацію, згідно із Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 №303/2014, Військова частина НОМЕР_1 продовжує функціонувати в умовах особливого періоду.

Враховуючи вищевикладене, відомості про державну реєстрацію Військової частини НОМЕР_1 становлять державну таємницю, а тому, з огляду на імперативні приписи частини 4 статті 7 Закону №755-IV, не повинні бути наявними в Єдиному державному реєстрі.

Керуючись статтями 236, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:
1. Зупинити провадження в адміністративній справі №320/11523/21 до набрання законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі №320/2093/21.

2. Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Кушнова А.О.