Справа № 160/16699/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес консалт ВНГ до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
16.09.2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес консалт ВНГ - Новік Лілія Володимирівна звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточнення просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року прийнято уточнену позовну заяву та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 03.11.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Основними видами економічної діяльності позивача є:
52.10 Складське господарство;
19.20 Виробництво продуктів нафтоперероблення;
20.59 Виробництво іншої хімічної продукції, н. в. і. у.;
46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
В акті викладені наступні висновки: в порушення абзацу 4 п.50.1 ст.50 ПКУ та на підставі пункту 120.2 статті 120 ПКУ ТОВ «Бізнес консалт ВНГ» не нарахована штрафна санкція у розмірі 3 відсотки від самостійно виявленого заниження податкового зобов`язання жовтня 2020 року у розмірі 1537 грн., внаслідок чого ТОВ «Бізнес консалт ВНГ» застосовується штрафна санкція у розмірі 5 відсотків від самостійно виявленого заниження податкового зобов`язання жовтня 2020 року у розмірі 2562 грн.
Даний акт засобами поштового зв`язку було направлено позивачу та отримано позивачем 27.01.2021 року, що підтверджується підписом у повідомленні про вручення.
Зазначене податкове повідомлення-рішення було отримано позивачем 31.03.2021 року, що підтверджується підписом представника в поштовому повідомленні про вручення.
Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з п.п.1.1 статті 1 Податкового кодексу України, нормативно-правовим актом, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
У відповідності до абзацу 2 підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Пунктом 76.1 статті 76 Податкового кодексу України передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Одже, суд приходить до висновку, що камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Її мета виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення.
З акту камеральної перевірки вбачається, що підставою для висновку контролюючого органу про порушення позивачем вимог абзацу 4 п.50.1 ст.50 ПКУ є не нарахування позивачем штрафної санкції у розмірі 3 відсотки від самостійно виявленого заниження податкового зобов`язання жовтня 2020 року у розмірі 1537 грн., що призвело до застосування до позивача штрафної санкції у розмірі 5 відсотків від самостійно виявленого заниження податкового зобов`язання жовтня 2020 року у розмірі 2562 грн.
Відповідно до абзацу першого п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 ПКУ) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені (абзац другий п. 50.1 ст. 50 ПКУ).
Згідно з абзацами четвертим сьомим п. 50.1 ст. 50 ПКУ платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених п. 50.2 ст. 50 ПКУ:
а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі 3 % від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до ст. 39 ПКУ у строк не пізніше 01 жовтня року, наступного за звітним;
б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі 5 відс. від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає звітну нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у п. 50.1 ст. 50 ПКУ, не застосовуються.
Згідно пункту 7 Розділу VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 28 січня 2016 року N 21 (з урахуванням змін, внесених наказом №381 від 23.03.2019), платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний сплатити штраф у розмірі трьох відсотків від суми заниження, нарахований відповідно до абзацу четвертого пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Сума нарахованого штрафу відображається у графі 6 рядка 18.1.
Проте, сума штрафу, яка повинна бути нарахована платником позивачем самостійно у зв`язку з виправленням помилки (при позитивному значенні гр.6 р. 18), відсутня.
Відповідно до пункту 120.2. статті 120 Кодексу, невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).
Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків на підставі пункту 114.1 статті 114 Податкового Кодексу відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 Податкового Кодексу.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення вимог законодавства не нарахована штрафна санкція у розмірі 3 відсотки від самостійно виявленого факту заниження податкового зобов`язання за жовтень 2020 року у розмірі 1537 грн., внаслідок чого до позивача відповідачем правомірно застосована штрафна санкція у розмірі 5 відсотків від самостійно виявленого факту заниження податкового зобов`язання жовтня 2020 року у розмірі 2562 грн.
Що стосується доводів позивача про порушення строків складання оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.86.2 ст. 86 ПК України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
Даний акт засобами поштового зв`язку було направлено позивачу та отримано ним 27.01.2021 року, що підтверджується підписом у повідомленні про вручення та був повернутий на адресу податкового органу 09.02.2021 року, що підтверджується штемпелем на повідомленні.
Таким чином, податкове повідомлення прийнято відповідачем після спливу визначеного п.86.8 ст. 86 ПК України строку.
При цьому податкове повідомлення-рішення містить, зокрема, підставу для визначення грошового зобов`язання, посилання на норму Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок суми штрафної санкції; суму, що повинен сплатити платник податку; граничні строки сплати грошового зобов`язання, попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання, граничні строки, передбачені Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
Також суд зазначає, що порушення строку прийняття податкового повідомлення-рішення контролюючим органом не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності такого рішення.
Зважаючи на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено штрафну санкцію, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки прийняття передбачені п. 86.8 ст. 86 Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного суд, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес консалт ВНГ до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна