Справа № 260/2734/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 260/2734/20 пров. № А/857/16463/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ,,Зовнішагротранс-1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі № 260/2734/20 (головуючий суддя Ващилін Р.О., час ухвалення 11:01год., м. Ужгород, повний текст рішення складений 13 серпня 2021 року) за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю ,,Зовнішагротранс-1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

13 серпня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Зовнішагротранс-1 звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, в якому просило:

1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми ,,Р № від 13 березня 2020 року, винесене ГУ ДПС у Закарпатській області, яким збільшена сума грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 41820,50 грн.;

2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми ,,Р № від 13 березня 2020 року, винесене ГУ ДПС у Закарпатській області, яким збільшена сума грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 49613,75 грн.;

3) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми ,,Д № від 13 березня 2020 року, винесене ГУ ДПС у Закарпатській області, яким збільшена сума грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, пені на суму 9772,48 грн.;

4) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми ,,Д № від 13 березня 2020 року, яким збільшена сума грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, пені на суму 814,37 грн.

Рішенням від 09 серпня 2021 року Закарпатський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ТзОВ ,,Зовнішагротранс-1 подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені судом неповно та необ`єктивно.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що вироками судів першої інстанції лише встановлена персональна відповідальність керівників підприємств ТзОВ ,,Провід Корп та ТзОВ ,,Фокс за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України. Однак, під час постановлення вироків правовідносини між ТзОВ,,Зовнішагротранс-1 та ТзОВ ,,Провід Корп і та ТзОВ ,, Фокс у даних справах не досліджувалися.

Стаття 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру, а тому порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Отже, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

У рішенні по справі ,,Булвест АД проти Болгарії від 22.01.2009 ( 2009 р., заява № 3991/03) Європейський Суд зазначив, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчиненні його постачальником, якщо він не знав про такі зловживання і не міг знати.

За таких обставин визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Том, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість суд має з`ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Товариство позивача зазначило усі обставини, які підтверджують як факт здійснення господарських операцій між ТзОВ,,Зовнішагротранс-1 та ТзОВ ,,Провід Корп і та ТзОВ ,, Фокс , а також надало усі первинні документи на підтвердження цих обставин.

Однак, суд першої інстанції не прийняв до уваги надані позивачем у процесі розгляду справи докази, неповно дослідив матеріали справи, що призвело до ухвалення безпідставного та необґрунтованого рішення.

З огляду на викладене, товариство позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ГУ ДПС у Закарпатській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що посадові особи ГУ ДПС у Закарпатській області на підставі наказу від 17.07.2019 №911 (з урахуванням наказів від 30.07.2019 №949, від 14.11.2019 №368, від 27.11.2019 №414, від 07.02.2020 №195 та від 10.02.2020 №197) у період з 23.09.2019 по 17.02.2020 провели документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю ,,Зовнішагротранс-1, за результатами якої складений акт №128/07-16-05-03/38608452 від 24.02.2020.

В акті зафіксовано, що під час перевірки виявлені порушення:

1) пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу що призвело до заниження податку на прибуток, статті 1, пункту 1 статті 2, пункту 2 статті 3, пунктів 3, 7 статті 8 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-XIV , підпунктів 2.4, 2.15, 2.16 пункту 2 розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, пунктів 5, 7, підпункту 9.4 Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 16 ,,Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, підпункту 5.7 пункту 5 розділу ІІ Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 25 ,,Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, що призвело до заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 33450,00 грн., в тому числі, за 2016 рік у сумі 9450,00 грн. та за 2017 рік у сумі 24000,00 грн.;

2) підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пункту 192.3 статті 192, абз. ,,а пункту 198.1, пункту 198.6 статті 198, абз. ,,в пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 39691,00 грн., в тому числі, за червень 2017 року у сумі 1106,00 грн., за липень 2017 року у сумі 11918,00 грн. та за жовтень 2017 року у сумі 26667,00 грн.;

3) підпункту 164.2.5 пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим ТзОВ ,,Зовнішагротранс-1 недоутримало податок на доходи фізичних осіб із оподатковуваного доходу платника податку - фізичної особи від надання нею нерухомого майна в оренду в загальній сумі 5828,68 грн., в тому числі за липень 2018 року у сумі 628,48 грн., за серпень 2018 року у сумі 1133,64 грн., за вересень 2018 року у сумі 1133,64 грн., за жовтень 2018 року у сумі 1133,64 грн., за листопад 2018 року у сумі 899,64 грн. та за грудень 2018 року у сумі 899,64 грн.;

4) підпунктів 1.2 - 1.7 пункту 161 підрозділу 10 Розділу ХХ, підпункту 164.2.5 пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим ТзОВ ,,Зовнішагротранс-1 недоутримало військовий збір із оподатковуваного доходу платника податку - фізичної особи від надання нею нерухомого майна в оренду в загальній сумі 485,72 грн., в тому числі за липень 2018 року у сумі 52,37 грн., за серпень 2018 року у сумі 94,47 грн., за вересень 2018 року у сумі 94,47 грн., за жовтень 2018 року у сумі 94,47 грн., за листопад 2018 року у сумі 74,97 грн. та за грудень 2018 року у сумі 74,97 грн.

Такі висновки контролюючого органу ґрунтуються на встановленні факту здійснення ТзОВ ,,Зовнішагротранс-1 упродовж 2016 - 2018 років оформлення фінансово-господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг від постачальників-підприємств з ознаками фіктивності. Окрім того, контролюючим органом зроблено висновок про заниження підприємством бази оподаткування доходу від надання нерухомого майна фізичної особи в оренду внаслідок недотримання розміру мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі.

За результатами проведеної перевірки ГУ ДПС у Закарпатській області прийняло податкові повідомлення-рішення:

- від 13.03.2020, яким ТзОВ ,,Зовнішагротранс-1 за порушення пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу що призвело до заниження податку на прибуток, статті 1, пункту 1 статті 2, пункту 2 статті 3, пунктів 3, 7 статті 8 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-XIV , підпунктів 2.4, 2.15, 2.16 пункту 2 розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, пунктів 5, 7, підпункту 9.4 Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 16 ,,Витрати, підпункту 5.7 пункту 5 розділу ІІ Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 25 ,,Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 41812,50 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 33450,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 8362,50 грн.;

- № від 13.03.2020, яким ТзОВ ,,Зовнішагротранс-1 за порушення підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пункту 192.3 статті 192, абз. ,,а пункту 198.1, пункту 198.6 статті 198, абз. ,,в пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 49613,75 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 39691,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 9922,75 грн.;

- № від 13.03.2020, яким ТзОВ ,,Зовнішагротранс-1 за порушення підпункту 164.2.5 пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9772,48 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 5828,68 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 3773,86 грн. та сума пені 169,94 грн.;

- № від 13.03.2020, яким ТзОВ ,,Зовнішагротранс-1 за порушення підпунктів 1.2 - 1.7 пункту 161 підрозділу 10 Розділу ХХ, підпункту 164.2.5 пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 814,37 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 485,72 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 314,49 грн., сума пені 14,16 грн.

Не погодившись з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржених повідомлень-рішень контролюючого органу.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу (ПК) України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу (ПК) України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (пункт 187.1 статті 187 ПК України).

Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).

Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу) (підпункт ,,г пункту 198.5).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно до приписів статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1).

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.4).

За змістом п. 201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Статтею 1 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки, акти, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка призводить до руху активів (майна, коштів тощо) платників податків у процесі її здійснення.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла переконання, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та податкового обліку є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Лише на підставі первинних документів формується податкова звітність та визначаються податкові зобов`язання.

Суд першої інстанції слушно зазначив, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 01 серпня 2016 року ТзОВ ,,Провід Корп (виконавець) та ТзОВ ,,Зовнішагротранс-1 (замовник) уклали договір №0108/16, предметом якого є проведення виконавцем комплексу послуг з організації перевезення сільськогосподарської продукції залізничним транспортом на потребу замовника. Договір завірений печатками підприємств та підписами директорів, в тому числі, директора ТзОВ ,,Провід Корп ОСОБА_1 ..

На підтвердження реального характеру вказаного правочину позивач долучив до матеріалів справи копії заяв, актів виконаних робіт, накладних.

Окрім того, 01 вересня 2017 року між ТзОВ ,,Фокас(виконавець) та ТзОВ ,,Зовнішагротранс-1 (замовник) уклали договір №1/2017, предметом якого є проведення виконавцем комплексу послуг з організації перевезення сільськогосподарської продукції залізничним транспортом на потребу замовника. Договір завірений печатками підприємств та підписами директорів, в тому числі, директора ТзОВ ,,Фокас ОСОБА_2 .

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області №369/2279/18 від 03.10.2018 ОСОБА_1 визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України. Відповідно до вироку ОСОБА_1 фактично набув право власності на ТзОВ ,,Провід Корп з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала у мінімізації податкових зобов`язань підприємствами легального сектору економіки.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська №199/5541/18 від 11.12.2018 ОСОБА_2 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України. В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України, визнала і пояснила, що вона за матеріальну винагороду дійсно надала свій паспорт та інші документи, підписала документи стосовно створення юридичних осіб, в тому числі, ТзОВ ,,Фокас, де вона начебто була їх керівником або засновником, хоча в дійсності вона ніколи фактично не займалася господарською діяльністю, тобто вона визнала свою вину в тому, що займалася фіктивним підприємництвом, що полягало у створенні суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб), з метою прикриття незаконної діяльності.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності висновків контролюючого органу про відсутність реального характеру господарських операцій товариства позивача з контрагентами ТзОВ ,,Провід Корп та ТзОВ ,,Фокас, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами та дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

За результатами проведеної податкової перевірки посадові особи контролюючого органу також виявили заниження податку на додану вартість ТзОВ ,,Зовнішагротранс-1 шляхом:

- завищення сум податкового кредиту за червень 2017 року на 1106,00 грн. по операціях з Товариством з обмеженою відповідальністю ,,ММДВРР без підтвердження реєстрації накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- заниження податкових зобов`язань за липень 2017 року у сумі 11918,00 грн. по операціях, які сформовані з товариством з обмеженою відповідальністю ,,Шосткинський елеватор в сумі 4084,00 грн., та не відображенню у Податковій декларації зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування по податковим накладним, результати перерахунку яких зменшують сформований податковий кредит по постачальнику Акціонерне товариство ,,Укрзалізниця в сумі 7834,00 грн..

Оскільки позивач не надав суду жодних доказів на спростування таких висновків контролюючого органу, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень № та № від 13.03.2020.

Аналізуючи правомірність податкових повідомлень-рішень № та № від 13.03.2020, суд першої інстанції встановив, що 12 липня 2018 року фізична особа ОСОБА_3 (орендодавець) та ТзОВ ,,Зовнішагротранс-1 (орендар) уклали договір оренди нежитлових приміщень №120718, яким регулюються правовідносини, пов`язані із переданням орендодавцем орендареві у строкове платне користування нежитлових приміщень, а саме: складське приміщення, яке розташоване в комплексі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 200 м2.

Відповідно до п. 4.1 договору оренди, строк орендного користування складає 24 місяці з моменту прийняття об`єкта, що орендується, за актом передачі-приймання. Сторони домовилися передати об`єкт, що орендується, за актом передачі-приймання, з 12 липня 2018 року (п. 4.2 договору).

Пунктом 5.1 зазначеного договору встановлено, що розмір орендної плати за орендне користування об`єктом, що орендується, складає 4350,00 грн. за місяць, без ПДВ. До складу орендної плати входить податок на доходи фізичних осіб 18% - 783,00 грн. та військовий збір 1,5% - 62,25 грн. Орендар є податковим агентом орендодавця.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

За змістом підпункту 164.2.5 пункту 16.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 цього Кодексу.

Підпунктом 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 ПК України передбачено, що податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об`єктів нерухомості, інших, ніж зазначені в підпункті 170.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю, чи присадибну ділянку), є орендар.

При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди. Мінімальна сума орендного платежу визначається за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості з урахуванням місця її розташування, інших функціональних та якісних показників, що встановлюються органом місцевого самоврядування села, селища, міста, об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, на території яких вона розташована, та оприлюднюється у спосіб, найбільш доступний для жителів такої територіальної громади. Якщо мінімальну вартість не встановлено чи не оприлюднено до початку звітного (податкового) року, об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди.

Згідно приписів підпункту 170.1.4 пункту 170.1 статті 170 ПК України доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1-170.1.3 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 1.2 - 1.5 п. 161 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 163 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, колегія суддів визнає вірними доводи суду першої інстанції, що при сплаті орендних платежів фізичній особі платник податків виступає податковим агентом, на якого покладається обов`язок з обчислення, декларування, утримання та перерахування з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) фізичній особі, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. При цьому об`єкт оподаткування має визначатись таким податковим агентом, виходячи з розміру орендної плати, зазначеного у договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди, який визначається за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та з урахуванням мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості, яка встановлюються органом місцевого самоврядування.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 липня 2021 року у справі №804/1212/15.

Таким чином, висновок контролюючого органу про заниження бази оподаткування доходу від надання нерухомого майна фізичної особи в оренду базується на приписах неведених нормативно-правових актів та з врахуванням рішення Дніпровської міської ради VІІ скликання від 15.11.2017 №11/26, відповідно до якого мінімальна вартість місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомого майна фізичної особи ІІІ зони (до якої належить вулиця Солончакова) із функціональним використанням об`єкта нерухомого майна ,,Інша комерційна діяльність з 01.01.2018 становить 53,28 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ретельно проаналізував нормативно-правову базу, яка регулює спірні правовідносини, дослідив належним чином надані сторонами докази та дійшов аргументованого висновку щодо наявності у ТзОВ ,,Зовнішагротранс-1, як орендаря об`єктів нерухомості та податкового агента, обов`язку по нарахуванню, утриманню та сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості, яка була встановлена органом місцевого самоврядування (Дніпропетровською міською радою).

Оскільки позивач вказаного обов`язку не дотримався, суд першої інстанції дійшов переконливого висновку, що прийняті ГУ ДПС в Закарпатській області податкові повідомлення-рішення № та № від 13.03.2020 є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.

При цьому, суд першої інстанції аргументовано відхилив надану позивачем копію додаткової угоди №1 від 13 липня 2018 року, відповідно до умов якої у зв`язку з господарською необхідністю меншої площі складського приміщення орендарю, сторони домовились про прийняття в оренду 80 м2 замість 200 м2. З цих підстав п. 1.1.2 договору викладено в новій редакції: ,,Загальна площа: складське приміщення 80 м2.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Приписами пункту 44.6 статті 44 ПК України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Оскільки додаткова угода №1 від 13 липня 2018 року контролюючому органу до закінчення перевірки не надавалась, а лише була надана позивачем до суду, колегія суддів вважає правомірним відхилення судом першої інстанції цієї угоди як доказу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла переконання, що наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ,,Зовнішагротранс-1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі № 260/2734/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді О. М. Довгополов
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 01.12.2021.