Справа № 522/13415/21
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 522/13415/21
Головуючий в 1 інстанції: Чернявська Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2021 року (суддя Чернявська Л.М., м. Одеса, повний текст рішення складений 20.10.2021) по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України,-

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2021 року ГУ ДМС України в Одеській області звернулося до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило примусово видворити за межі території України громадянина Такжикістану ОСОБА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2021 року у задоволенні цього адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ГУ ДМС України в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов ГУДМС задовольнити.

Обґрунтовуючи скарги апелянт/позивач зазначив, що оскільки відповідач після перетину державного кордону України в подальшому проживав на території України нелегально, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 203 КУпАП, є обґрунтовані підстави вважати, що громадянин Такжикістану ОСОБА_2 ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, а тому підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі постанови адміністративного суду.

На переконання апелянта суд першої інстанції не врахував його пояснення та не надав належної оцінки письмовим доказам позивача, якими він обґрунтовував звернення до суду з адміністративним позовом про примусове видворення відповідача одразу після його затримання без прийняття рішення про примусове повернення та не надав оцінки зазначеним в листі УКР ГУ НП в Одеській області обставинам виявлення, затримання та доставляння до ГУ ДМС в Одеській області відповідача.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС Україна неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справа розглянута апеляційним судом за їх відсутністю. Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17 липня 2021 року під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів працівниками Управлінням міграційної поліції ГУ НП в Одеській області було виявлено та доставлено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64, особу, яка назвалася громадянином Таджикистану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки громадянин Таджикистану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що прибув на територію України у 2014 році легально через КПП "Бориспіль".

ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянин Таджикистану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться незаконно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

17 липня 2021 року за порушення частини першої статті 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №005261.

Того ж дня співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було затримано громадянина Таджикистану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до протоколу про адміністративне затримання МОД 000125.

На підставі рішення ГУ ДМС України в Одеській області з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, громадянина Таджикистану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщено до Державної установи "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС".

Вважаючи, що громадянин Таджикистану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, а тому є підстави для його примусового видворення за межі території України на підставі постанови адміністративного суду, ГУДМС звернулося до суду з даним позовом.

Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2021 року у справі №522/13414/21 затримано ОСОБА_1 , громадянина Таджикістану, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців до 19 січня 2022 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відмовляючи у задоволенні позову ГУДМС суд першої інстанції констатував відсутність передбачених частиною першою статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" підстав для винесення судом постанови про примусове видворення відповідача з території України. У цьому зв`язку суд, спираючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13 березня 2020 року у справі №755/12148/18, від 12 червня 2020 року у справі №754/2199/17, звернув увагу на те, що суд не має повноважень на примусове видворення іноземця чи особи без громадянства до прийняття компетентним органом щодо цього іноземця чи особи без громадянства рішення про примусове видворення з України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері примусового повернення чи примусового видворення іноземця або осіб без громадянства за межі території України визначається Законом України від 22.09.2011 року №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон №3773-VI).

Пунктом 7 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону №3773-V строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно до частин першої, четвертої та п`ятої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону №3773-VI встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Позов про примусове видворення не подається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Аналіз наведених норм вказує на те, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення компетентного органу про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від виконання такого рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Отже, обов`язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

Суд не має повноважень на примусове видворення іноземця чи особи без громадянства до прийняття компетентним органом щодо цього іноземця чи особи без громадянства рішення про примусове повернення.

Зазначене відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у його постановах від 19 листопада 2018 року у справі №359/8674/16-а, від 28 лютого 2019 року у справі №754/2198/17, від 09 серпня 2019 року у справі №359/58236/16-а та від 12 червня 2020 року у справі №754/2199/17, яки в силу положень приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Ураховуючи, що компетентним органом рішення про примусове повернення громадянина Таджикистану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому має бути зазначено строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинна виїхати з України, прийнято не було, тому відсутні передбачені частиною першою статті 30 Закону №3773-VI підстави для винесення судом постанови про примусове видворення іноземця за межі території України, тобто відсутні підстави для задоволення позову ГУДМС.

Доводи апеляційної скарги позивача зазначених висновків не спростовують, оскільки ґрунтуються на помилковому розумінні норм матеріального та процесуального права.

При цьому колегія суддів критично ставиться до посилання апелянта на лист УКР ГУНП, як доказ того, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, оскільки із листа Управління карного розшуку ГУ НП в Одеській області від 19.07.2021 року №2/1-4617 вбачається, що зазначене звернення начальника УКР до ГУДМС зумовлено тим, що існує вірогідність втечі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з території України (а.с. 40, 41).

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ГУДМС не містить належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, чи давали підстави вважати інакше. Суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ГУДМС задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 2 грудня 2021 року.