Справа № 200/8784/21
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 р. Справа№200/8784/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., за участі секретаря судового засідання Гуменної В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про визнання протиправним та скасування рішення № 5/VI/V/1 від 19.12.2017 та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про визнання протиправним та скасування рішення № 5/VI/V/1 від 19.12.2017 та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що у період з 07.04.2014 по 21.07.2015 року він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області, перебуваючи безпосередньо в районах АТО у період її проведення. Разом з тим, на думку позивача, спірним рішенням № 5/VI/V/1 від 19.12.2017 йому протиправно відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, адже належними та допустимими доказами, які були надані відповідачу разом із заявою, було підтверджено залучення ОСОБА_1 до складу сил та засобів, які були залучені для безпосередньої участі в АТО на території Донецької та Луганської областей.

З огляду на наведене, позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни № 5/VI/V/1 від 19.12.2017, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій;

зобов`язати відповідача повторно розглянути та надати позивачу статус учасника бойових дій на підставі повного пакету документів, який є в розпорядженні комісії після засідання від 19 грудня 2017 року № 5/VI/V/1.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву. В обґрунтування незгоди представник Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни зазначає, що підставою для надання статусу учасника божих дій є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення.

На переконання відповідача, зарахування позивача до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичної операції, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей. Жодних доказів на підтвердження безпосередньої участі у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення позивачем разом зі зверненням до Міністра внутрішніх справ України не надано, а відтак спірне рішення є законним та таким, що у повній мірі відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), та підстави для його скасування відсутні.

Крім того, представник Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни звертає увагу на передчасність прийняття судом рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою від 19.07.2021 Донецький окружний адміністративний суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

02 вересня 2021 року судом винесено ухвалу, відповідно до якої суд задовольнив клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Визнав поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновив пропущений строк. Прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про визнання протиправним та скасування рішення № 5/VI/V/1 від 19.12.2017 та зобов`язання вчинити певні дії, та відкрив провадження по справі № 200/8784/21. Розгляд адміністративної справи № 200/8784/21 суд визначив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 27.09.2021 суд адміністративну справу вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання на 02 листопада 2021 року о 13 год. 00 хв. в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду. Продовжив строк підготовчого провадження по адміністративній справі, - на тридцять днів з ініціативи суду. Витребував у Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни всі матеріали, що стосувались звернення ОСОБА_1 із заявою про надання йому статусу учасника бойових дій від 12.06.2017. Витребував в Антитерористичного центру при Службі безпеки України рапорти, накази, інші відомості, які свідчать про безпосереднє залучення ОСОБА_1 до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення.

02.11.2021 суд виніс ухвалу, якою закрив підготовче провадження по адміністративній справі та призначив судовий розгляд по суті на 13 годину 00 хвилин 01 грудня 2021 року.

На судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з`явились.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Так, позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є громадянином України, про що свідчать копії паспорту серії НОМЕР_2 (а.с.13-16).

Судом, з копії трудової книжки позивача від 19.07.2000 встановлено, що у період з 14.04.1998 по 21.07.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України (а.с.33-34).

Суд зазначає, що довідками від 21.07.2015 № 11107 та від 22.06.2017 № 1945/12/03-2017 підтверджено, що у період з 07.04.2014 по 21.07.2015 позивач був зарахований до складу сил та засобів, які беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області. Підставою для видання вказаної довідки слугували наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при службі безпеки України від 21.10.2015 № 294, від 13.12.2015 № 347 (а.с.17, 19-27).

Суд зазначає, що згідно з довідкою від 18.12.2014 № 11081, яка була видана Дебальцевським міськвідділом ГУМВС України в Донецькій області, позивач з 13.12.2014 по 18.12.2014 перебував у відрядженні в ГУМВС України в Донецькій області з дислокацією у м. Дебальцеве Донецької області, де брав участь у проведенні антитерористичної операції, на підставі наказів керівника Антитерористичного центру СБУ № 33/55Т від 06.04.2014, № 33/75Т від 08.04.2014, наказу ГУМВС України у Донецькій області № 2061 від 10.12.2014 (а.с.28). Про відрядження до м. Дебальцеве також свідчать талони та посвідчення № 418, а також витяг з наказу ГУМВС України в Донецькій області від 10.12.2014 № 2061 (а.с.28-30).

Крім того, згідно з витягом з наказу ГУМВС України в Донецькій області від 18.06.2015 № 1361 позивача було відряджено до смт Миронівське Артемівського району Донецької області для участі у спеціальних заходах у зв`язку з проведенням антитерористичної операції (а.с.31).

Також в матеріалах справи міститься журнал обліку бойових виїздів співробітниками Артемівської ОЗГ УБОЗ ГУМВС України в рамках проведення антитерористичної операції на території Донецької області, які підтверджують факт бойових зіткнень та припинення правопорушень та участь в них позивача (а.с.107-119).

12.06.2017 позивач звернувся до комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни із заявою, у якій просив розглянути самостійно направлені документи, що підтверджують безпосередню участь в антитерористичній операції та надати статус учасника бойових дій.

До вказаної заяви позивачем було додано наступні документи:

згоду на збір та обробку персональних даних;

довідку про безпосередню участь в АТО;

витяги з наказів Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при службі безпеки України від 21.10.2015 № 294, від 13.12.2015 № 347;

довідку про відрядження;

талон посвідчення про відрядження;

витяг з наказу про звільнення;

копії паспорта та ідентифікаційного коду;

фото (а.с.35-38).

Листом від 14 липня 2017 року № 23/3-Л-149/788 Управлінням у справах учасників антитерористичної операції Міністерства внутрішні справ України повідомлено ОСОБА_1 , що його заяву було прийнято та за результатом розгляду управлінням направлено запити для уточнення інформації (а.с.39).

Листом від 02 жовтня 2017 року № 23/3-1179 Управлінням у справах учасників антитерористичної операції Міністерства внутрішні справ України повідомлено ОСОБА_1 , що розгляд його заяви про надання статусу учасника бойових дій було відкладено до отримання уточненої інформації (а.с.40).

12 лютого 2018 року Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішні справ України повідомив позивача, що Комісією Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни ухвалено рішення № 5/VI/V/1 від 19.12.2017 про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують виконання завдань антитерористичної операції, факту безпосереднього зіткнення та вогневого контакту, а також проведення розвідувальних заходів (а.с.12, 41).

Суд звертає увагу, що під час розгляду заяви позивача про надання йому статусу учасника бойових дій відповідачем було зроблено запити до Антитерористичного центру, Міністерства оборони та галузевого архіву. Водночас, у відповідь на вказані звернення Комісією Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни не було отримано запитуваних документів із наданням роз`яснень, що бойові розпорядження, бойові донесення були вилучені в рамках кримінального провадження. Крім того, відповідача повідомлено, що він має можливість направити свого представника для самостійного пошуку інформації в архіві (а.с.165-167).

14 жовтня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надіслати на його адресу копію рішення про відмову у наданні йому статусу учасника бойових дій, а також протоколу засідання комісії (а.с.42).

Водночас, листом від 24.11.2020 № Л-22703/22 позивачу відмовлено у надісланні запитуваних документів та роз`яснено його право на особисте або через уповноважену особу отримання документів у Міністерстві внутрішніх справ України (а.с.43).

Вважаючи протиправною відмову відповідача у наданні йому статусу учасника бойових дій, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

В першу чергу, суд зазначає, що посилання представника відповідача на пропущення строків звернення до суду є необґрунтованим, адже ухвалою від 02.08.2021 суд задовольнив клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, визнав поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновив пропущений строк. Судом не встановлено жодних підстав для визнання передчасним висновку суду в цій частині.

Щодо суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ (далі також - Закон № 3551-ХІІ) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 19 статті 6 Закону № 3551-ХІІ визначено, що учасниками бойових дій, зокрема, визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Механізм надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 19 частини першої статті 6 Закону, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, якою затверджений Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі - Порядок № 413).

Пунктом 4 Порядку № 413 закріплено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення:

витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення;

для осіб, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів;

для осіб, які отримали поранення, контузії, каліцтва (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв;

для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, - документи про залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, передбачені абзацами другим - четвертим цього пункту, або нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків із числа осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які разом із такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій або інваліда війни, у разі підтвердження суб`єктами боротьби з тероризмом факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) із Збройними Силами, МВС, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами;

для осіб, які проходять службу (працюють) у військових частинах (органах, підрозділах), установах та організаціях або на підприємствах, які постійно дислокуються чи розташовані безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу ІІ Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 26.08.2016 № 868 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.09.2016 за № 1271/29401 (далі також - Порядок № 868, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішення щодо надання працівникам МВС статусу учасника бойових дій, розгляд питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до пунктів 6 і 13 статті 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія має право, зокрема, вивчати довідки, документи та інші докази, надіслані керівниками структурних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України та керівниками територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, іншими особами, визначеними чинним законодавством (далі - керівники підрозділів), чи подані особисто; приймати рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни.

Згідно з приписами пункту 4 розділу ІІ Порядку № 868 комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни у разі: відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази і є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; надання недостовірних даних про осіб, зазначених у пункті 1 розділу I цього Положення; виявлення факту підроблення документів, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Пунктом 1 розділу III Порядку № 868 встановлено, що комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій на підставі документів про: безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення; направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції; перебування у районах проведення антитерористичної операції з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Згідно з приписами пункту 2 розділі III Порядку № 868 підтвердними документами для прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій є витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення.

Водночас, як встановлено судом, на підтвердження безпосередньої участі у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, як того вимагає пункт 4 Порядку № 413 та пункт 2 розділу ІІІ Особливості надання працівникам МВС статусу учасника бойових дій, учасника війни за участь в антитерористичній операції Положення № 868, позивачем було надано, зокрема, витяги з наказів Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 21.10.2015 № 294, від 13.12.2015 № 347. Зі змісту вказаних витягів вбачається, що позивач прибув до складу сил та засобів, які залучались та брали безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганських областей, з метою виконання службових (бойових) завдань.

Крім того, журналом обліку бойових виїздів співробітниками Артемівської ОЗГ УБОЗ ГУМВС України в рамках проведення антитерористичної операції на території Донецької області, підтверджено факт бойових зіткнень та припинення правопорушень та участь в них позивача.

Поряд з цим, довідкою від 18.12.2014 № 11081, яка була видана Дебальцевським міськвідділом ГУМВС України в Донецькій області підтверджено, що позивач з 13.12.2014 по 18.12.2014 перебував у відрядженні з дислокацією у м. Дебальцеве Донецької області, де брав участь у проведенні антитерористичної операції, на підставі наказів керівника Антитерористичного центру СБУ. Про відрядження до м. Дебальцеве також свідчать талони та посвідчення № 418, а також витяг з наказу від 10.12.2014 № 2061.

Крім того, згідно з витягом з наказу від 18.06.2015 № 1361 позивача було відряджено до смт Миронівське Артемівського району Донецької області для участі у спеціальних заходах у зв`язку з проведенням антитерористичної операції.

Вказані обставини, у своїй сукупності свідчать про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Разом з тим, доказів на спростування вказаних тверджень позивача Комісією Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни до суду не надано.

Суд зауважує, що під час розгляду заяви позивача відповідачем робились запити для уточнення інформації. Поряд з цим, відповідей на вказані запити, із зазначенням того, що ОСОБА_1 не брав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції, а також не був підпорядкований керівництву штабу АТО також не було надано до суду.

Суд зауважує, що презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Потенційний обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен спростувати презумпцію своєї винуватості, адже вона дає можливість вважати встановленою неправомірність його рішень, дій чи бездіяльності. Позивач не зобов`язаний доводити ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірне рішення є необґрунтованим, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Крім того, суд зауважує, що спірним рішенням Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни № 5/VI/V/1 від 19.12.2017 позивачу було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій на підставі абзацу 3 пункту 4 Порядку № 413. Водночас, суд зауважує, що ОСОБА_1 проходив службу у м. Артемівську (тобто на території проведення АТО), а тому на нього поширюються приписи абзацу 5 пункту 4 вказаного порядку, що не було враховано відповідачем.

Для належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому статусу учасника бойових дій від 12.06.2017.

Разом з тим, щодо зобов`язання відповідача надати відповідний статус, суд зазначає наступне.

Так, у юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, суд не може підміняти орган, уповноважений на виконання функцій з надання статусу учасника бойових дій, та на свій розсуд зобов`язати відповідача прийняти відповідне рішення.

Суд зауважує, що доказів на спростування доводів позивача щодо його безпосередньої участі в антитерористичній операції відповідачем не було надано, що і слугувало підставою для скасування рішення № 5/VI/V/1 від 19.12.2017. Отже, наразі суд не має повноважень зобов`язувати Комісією Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти відповідне рішення, а тому у задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торіха проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, позов ОСОБА_1 до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про визнання протиправним та скасування рішення № 5/VI/V/1 від 19.12.2017 та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов`язок суду зобов`язувати подати суб`єкта владних повноважень звіт про виконання судового рішення, тому підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд не вбачає.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 12, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 257-258, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10) про визнання протиправним та скасування рішення № 5/VI/V/1 від 19.12.2017 та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни № 5/VI/V/1 від 19.12.2017, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій.

Зобов`язати Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому статусу учасника бойових дій від 12.06.2017 з урахуванням висновків суду.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 03.12.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Голуб