Справа № 638/6772/21
Суддя: Штих Т. В.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/6772/21
Провадження № 2-а/638/360/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої Штих Т. В.

за участю секретарки Овчаренко К.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харковi адміністративну справу за адміністративним позовом адвоката Лисянського Павла Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального регіонального управління державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі за адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, стягнення суми судового збору,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Харківського прикордонного загону Східного регіонального регіонального управління державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі за адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, стягнення суми судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03 травня 2021 року на пункті пропуску «Гоптівка» ОСОБА_2 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено штраф в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот гривень 00 коп.) гривень на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення № 151136 від 03.05.2021 року.

Позивач не погоджується з вказаними твердженнями, вважає, що при складенні постанови були порушені права позивачки.

Позивач просить скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення № 15136 від 03.05.2021 року на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 1700,00 (одну тисячу сімсот) гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, стягнути з Відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати.

Сторони у судове засідання не з`явились. Представник позивача подав заяву, де проси справу розглядати за його відсутності.

Вивчивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги можуть бути задоволені частково.

Судом встановлено, що 03 травня 2021 року на пункті пропуску «Гоптівка» заступником начальника віпс (тип А) відділу прикордонної служби «Дергачі» Харківського прикордонного загону капітаном Грінченко А.І. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено штраф в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот гривень 00 коп.) гривень на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення № 151136 від 03.05.2021 року.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 286 КАС України передбачено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевим загальним судом, як адміністративним судом протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 р. у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, п. 1. Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (Відомості Верховної Ради України, 2020 р., № 16, ст. 100, № 18, ст. 123, № 19, ст. 126; 2021 р., № 5, ст. 39) доповнено пунктом 41 такого змісту:

«41. Установити, що до громадян України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України, на період дії карантину або на час блокування діяльності контрольних пунктів в`їзду-виїзду не застосовуються адміністративні стягнення та заходи впливу за адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, якщо такі порушення настали з підстав гуманітарного характеру, визначених Кабінетом Міністрів України».

Згідно з п. 22-2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2020 р. № 1161 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» у разі тимчасового припинення роботи контрольних пунктів пропуск осіб, транспортних засобів здійснюється невідкладно за наявності таких підстав гуманітарного характеру:

1) з метою возз`єднання сім`ї, зокрема у разі спільної подорожі членів сім`ї за наявності підстав для перетину лінії розмежування хоча б у одного члена сім`ї - інші члени сім`ї також допускаються до перетину лінії розмежування. Перетин дозволяється батькам (одному з батьків), якщо діти перебувають на іншій стороні лінії розмежування;

2) у разі тяжкої хвороби, смерті близьких родичів;

3) у разі необхідності забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення або проходження лікування за наявності тяжких та/або хронічних хвороб (зокрема інсулінозалежного діабету, онкологічних захворювань, потреби в антиретровірусній, протитуберкульозній терапії);

4) у разі виїзду з тимчасово окупованих територій особи, яка має документи, що підтверджують право на постійне чи тимчасове проживання в іншій державі;

5) у разі перетину лінії розмежування дитиною у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників, з метою оформлення дитині документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України;

6) у разі перетину лінії розмежування особами з метою відвідування закладу освіти для навчання, проходження професійно-практичної підготовки, державної підсумкової атестації (зокрема у формі зовнішнього незалежного оцінювання), кваліфікаційної атестації здобувачів професійної (професійно-технічної) освіти, вступних випробувань, що проводяться з використанням організаційно-технологічних процесів, здійснення зовнішнього незалежного оцінювання, проведення підготовчих заходів до практичної підготовки на виробництві, лабораторних робіт та тренажерних занять, атестації здобувачів вищої освіти та відповідних підготовчих заходів, отримання документів про освіту, участі в освітньому процесі, пов`язаному з освітою дорослих, за умови надання підтвердних документів;

7) у разі повернення особи до місця свого проживання. Пропуск осіб здійснюється один раз протягом періоду дії рішення про тимчасове припинення роботи контрольного пункту;

8) з метою прийняття спадщини;

9) наявність інших випадків, коли є підстава вважати, що ситуація потребує невідкладного перетину особою лінії розмежування у будь-якому напрямку з гуманітарних міркувань або з метою запобігання виникненню загрози життю та здоров`ю особи та/або порушенню її прав (зокрема у разі політичного переслідування особи на тимчасово окупованих територіях).

Адміністрація Держприкордонслужби інформує щодня Мінреінтеграції про кількість осіб, транспортних засобів, які перетнули контрольні пункти за наявності підстав гуманітарного характеру, за встановленою Мінреінтеграції формою.

Наявність підстав гуманітарного характеру за можливості повинна бути документально підтверджена.

Відповідно до п. 3 Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року № 815 (надалі - Порядок) в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Контрольні пункти функціонують без вихідних, цілодобово. Пропуск осіб, транспортних засобів та товарів через такі пункти здійснюється відповідно до режиму їх функціонування, встановленого Командувачем об`єднаних сил. Контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону. Рух автомобільного транспорту в межах контрольованої території від контрольних пунктів до лінії розмежування та у зворотному напрямку здійснюється лише дорожніми коридорами (автомобільними). Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено. Об`їзні шляхи навколо дорожніх коридорів (автомобільних та на залізничному транспорті) за рішенням Командувача об`єднаних сил ліквідуються (перекриваються). За рішенням Командувача об`єднаних сил у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у випадках, передбачених законодавством, можуть встановлюватися додаткові обмеження та/або заборони переміщення осіб, не залучених до проведення таких заходів, транспортних засобів та товарів. Виконання законних вимог уповноважених службових осіб військових формувань, правоохоронних та інших державних органів, яких залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та які здійснюють контроль в`їзду/виїзду, є обов`язковим для всіх осіб, які в`їжджають на тимчасово окуповані території та виїжджають з таких територій.

Згідно п. 2 Порядку лінія розмежування - умовна лінія на місцевості між тимчасово окупованими територіями та контрольованими територіями, яка проходить по передньому краю передових позицій об`єднаних сил.

Таким чином, зазначеним пунктом 3 Порядку заборонено переміщення осіб, транспортних засобів та товарів поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду через лінію розмежування, що є територією між тимчасово окупованими територіями та контрольованими територіями, яка проходить по передньому краю передових позицій об`єднаних сил.

Отже, зазначений порядок не розповсюджується на переміщення осіб, транспортних засобів та товарів з окупованих територій до території Російської Федерації. На законодавчому рівні заборони переміщення осіб, транспортних засобів та товарів з окупованих територій до території Російської Федерації (де відсутня лінія розмежування) не передбачено.

Таким чином, переміщення осіб, транспортних засобів та товарів з окупованих територій до території Російської Федерації не є порушенням норм чинного законодавства України, за що передбачено відповідальність.

Наведене свідчить, що правопорушення за ст. 204-2 КУпАП є порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї через лінію розмежування, а не фізичний перетин лінії державного кордону України на тимчасово окупованих територіях до іншої держави (де відсутня лінія розмежування), зокрема, Російської Федерації.

Згідно з п. 5 Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 вересня 2013 року N 898 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21 грудня 2018 року N 1046), зареєстрованований Міністерстві юстиції України 09 жовтня 2013 р. за N 1729/24261 (надалі - Інструкція з оформлення Інструкцією з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення) Постанова про накладення адміністративного стягнення та постанова про закриття справи про адміністративне правопорушення оформлюються відповідно до вимог, установлених статтею 283 КУпАП, та мають містити: повне найменування уповноваженої посадової особи, яка винесла постанову (посада, прізвище, ім`я, по батькові); дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; посилання на пункт (статтю) нормативно-правового акта, який (яка) передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; прийняті у справі рішення, а також інформацію про право оскарження постанови в порядку та строки, визначені статтями 288, 289 КУпАП.

Додатком 6 до Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення (в редакції Наказу Міністерства внутрішніх справ № 1046 від 21.12.2018 затверджено форму постанови про накладення адміністративного стягнення.

Так, Постанова не містить обов`язкових реквізитів, а саме: не зазначено номер телефону та е-mail підрозділу органу охорони державного кордону.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Врахування характеру вчиненого правопорушення, властивостей особи порушника, ступені його вини і майнового стану правозастосовник здійснює на підставі об`єктивно встановлених фактів, керуючись законом і правосвідомістю.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 34 КУпАП, щире розкаяння винного визнається обставиною, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 20 КУпАП не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Згідно зі ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Примітка. Положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - четвертою статті 126 та статтею 130 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Постанова про адміністративне правопорушення не містить посилань на докази, на підставі яких зроблено висновок про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з належних від нього причин.

Сам факт ухвалення оскаржуваної Постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення Позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Зазначені в оскаржуваній Постанові фактичні дані щодо визнання Позивачем вчиненого правопорушення не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про скасування зазначеної Постанови.

Отже, Постанова відносно ОСОБА_1 ухвалена з процесуальними порушеннями. За таких обставин, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся з істотними порушеннями ст. ст. 245, 256, 258, 268 КпАП України.

Крім того, Постанова не містить інформації які бази та системи використовує Відповідач під час здійснення контролю осіб, що здійснюють в`їзд та виїзд до/з тимчасово окупованих територій України.

Таким чином, оскаржувана Постанова, яка складена відносно Позивача, не містить доказів підтвердження вини Позивача у вчинені адміністративного правопорушення, тому є необґрунтованою, а лише факт визнання особою вчинення адміністративного правопорушення, як про те вказано в постанові про адміністративне правопорушення, не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та не звільняє останнього від доведення його правомірності (таку ж позицію висловив Верховний Суд в Постанові від 15 травня 2019 року, справа № 537/2088/17).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, в оскаржуваній Постанові не зазначено жодного доказу, на підставі якого прийнято рішення про вину Позивача у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення. Враховуючи викладене, факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення є недоведеним, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується на користь Позивача. Наведене свідчить про відсутність будь-яких доказів вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

З огляду на вказані обставини, суд приймає рішення щодо скасування вказаної постанови, проте у задоволенні позовної вимоги щодо закриття провадження у справі відмовляє. Так вказана дія може бути проведена органом або посадовою особою, яка відкривала провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 243- 250 КАС України, суд-

вирішив:

Адміністративний позов адвоката Лисянського Павла Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального регіонального управління державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі за адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, стягнення суми судового збору- задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення № 151136 від 03.05.2021 року на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 1700,00 (одну тисячу сімсот) гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. Стягнути з відділу прикордонної служби « Дергачі» Харківського прикордонного загону за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 454, 00 гривень.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного протягом десяти днів з дня його проголошення.

Текст документу складено 02 грудня 2021 року.

Суддя ШТИХ Т.В.