Справа № 308/16383/21
Суддя: Логойда І. В.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Логойда І.В., за участю секретаря судового засідання Лупак В.І., представника позивача Кудренко В.О., відповідача ОСОБА_1 (ABBAS TAHIR), представника відповідача Орос В.В., перекладача Чаудхарі Тарун, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді адміністративну справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Ісламської Республіки Пакистан, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Ісламської Республіки Пакистан, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач 30.11.2021 року о 18 год. 00 хв. в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб встановленим порядком був прийнятий на територію України зі Словаччини, який 28 листопада 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі 144-145 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону, поза встановленими пунктами пропуску, з України в Словацьку Республіку, в складі групи осіб.
Оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, у відповідача відсутні.
Відповідач був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. Таким чином, своїми діями відповідач порушив вимоги статтей 9 та 12 Закону України «Про Державний кордон», відповідальність за, яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП «Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України».
Між Україною та Ісламською Республікою Пакистан не укладено угоду про реадмісію осіб.
Приймаючи до уваги викладене, позивач просить примусово затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Ісламської ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.
Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позов.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Ісламської Республіки Пакистан, о 18 год. 00 хв. 30.11.2021 року в пункті пропуску «Малий Березний», на підставі Угоди про Реадмісію осіб був прийнятий на територію України у складі групи осіб, оскільки незаконно перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку, на напрямку 144 - 145 прикордонного знаку, ділянка відповідальності впс «Великий Березний», територія Ужгородського району Закарпатської області та був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки.
Оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, у відповідача відсутні.
Своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.
Своїми діями відповідач порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», якими визначено порядок перетинання державного кордону України.
Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання відповідача від 30.11.2021, протоколом особистого огляду, протоколом огляду речей та вилучення речей і документів від 30.11.2021, актом приймання передачі особи від 30.11.2021 та іншими документами.
Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Відповідно до ч. 1 ст. 23 цього ж Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.
Судом встановлено, що відповідач із заявою про набуття статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту, до відповідних державних органів влади не звертався.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 КАС України, порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, КАС України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно з ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, а саме, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.
Разом з тим, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини з питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути державний кордон України, беручи до уваги відсутність у відповідача документів, що дають право на перетин державного кордону України, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Заперечення представника відповідача, подані у відзиві на позов, спростовуються доказами, доданими до матеріалів справи.
Керуючись ст. ст. 12, 72, 77, 90, 241, 244, 246, 257, 289 КАС України, ст. ст. 29, 30, 39 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю.
Затримати ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Ісламської Республіки Пакистан, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України на строк до шести місяців.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне рішення виготовлено 02.12.2021.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області І.В.Логойда