Справа № 320/4522/21
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року № 320/4522/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.03.2021 №240290.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова винесена без наявності в діях позивача жодних фактів правопорушень законодавства про автомобільний транспорт та із порушенням процедури розгляду справи, зокрема при відсутності затвердженої методики зважування сипучих вантажів та із застосуванням штрафу за перевезення без відповідного дозволу подільного вантажу, по якому законом не передбачено видання дозволу на проїзд; без вжиття процедурних заходів щодо затримання та заборони руху транспортного засобу, а також без надання водієві можливості пройти повторне зважування; без наявності документів на законність використання зважувального обладнання; без зазначення в оскаржуваній постанову чіткої суті порушення та конкретної норми закону, яка порушена; без складення та без вручення водієві на місці зупинки обов`язкових документів про результати здійснення габаритно-вагового контролю, передбачених Порядками №879, №1007/1207 та №1567; а також із позбавленням позивача можливості брати участь у розгляді справи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 06.07.2020 за №0025950.

11.02.2021 на транспортних засобах (тягач DAFXF105.410, д.н.з. НОМЕР_1 , та причеп Kogel SNCO 24 д.н.з. НОМЕР_2 ) здійснювалось перевезення сипучого подільного вантажу (насіння кукурудзи насипом) загальною масою в межах норми. У даному випадку при ваговій нормі для контейнеровоза 44,000 тонн, фактично по товарно-транспортній накладній №506431 від 11.02.2021 перевозилось 42,180 тонн.

Під час руху посадовими особами Управління Укртрансбезпеки було зупинено транспортні засоби для проведення габаритно-вагового контролю.

Позивачем отримано повідомлення від Північного регіонального управління Укртрансбезпеки про розгляд 30.03.2021 відносно нього справи про автомобільний транспорт. Разом із повідомленням надіслано копію акту перевірки Південного регіонального управління Укртрансбезпеки від 11.02.2021 №253878. В даному акті зазначено, що під час перевірки виявлено порушення передбачене ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.п.22.5 ПДР України, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» ч.1 абз.14 «перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10%, включно, при перевезенні вантажу без відповідного дозволу». Також в акті відповідачем зафіксовано, що водій з актом ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився.

Позивачем 26.03.2021 до Південного регіонального управління Укртрансбезпеки направлено запит з проханням надати копії документів, які стосуються даної справи.

Не отримавши відповіді, позивач 06.04.2021 повторно надіслав запит, однак відповіді також не отримано. Розгляд справи було призначено на 30.03.2021, однак з 29 по 31 березня 2021 року позивач перебував у відрядженні, що підтверджується відповідним наказом №11/02 від 23.03.2021 «Про відрядження» та просив перенести розгляд справи на інший час. При цьому повідомив працівників Укртрансбезпеки, що позивач звернувся до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки з проханням надати копії документів, які стали підставою для розгляду справи і що на даний час таких документів не надано.

В подальшому позивачем отримано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.03.2021 №240290 на суму 8500 грн..

Позивач вважає, що дії посадових осіб Управління Укртрансбезпеки області є неправомірними, а винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу - протиправною, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог абз. 3 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10 вересня 2014 р. "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті реорганізується шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, а також підпорядковується службі, що утворюється - Державній службі України з безпеки на транспорті. Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11 лютого 2015 р. затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).

Згідно з вимогами п.1 Положення, Укртранбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра інфраструктури, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що оскаржувана постанова прийнята із порушенням процедури розгляду справи, зокрема при відсутності затвердженої методики зважування сипучих вантажів. З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд, затвердженого постановою КМУ від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879) вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

При цьому, незважаючи на те, що з пункту 19 Порядку №879 на підставі постанови КМУ від 30.08.17 №671 виключені положення щодо наявності методики проведення габаритно-вагового контролю, затвердженої Мінекономрозвитку, вимоги відносно визначення за допомогою вимірювального (зважувального обладнання) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, які проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, наявні в п.п. 2 п. 2 Порядку №879, які на час є чинним.

Однак, на дату зважування така методика, затверджена спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, відсутня. Враховуючи відсутність на час проведення габаритно-вагового контролю методики визначення параметрів фактичної маси та навантаження на вісь щодо сипучих вантажів, можна стверджувати про відсутність на час проведення зазначеного габаритно-вагового контролю правових підстав визначення перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу та відповідно складання розрахунку плати за проїзд і застосування адміністративно-господарського штрафу за перевищення вагових параметрів.

При цьому, єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром "Інститут Метрології", свідоцтво про атестацію №02-84-08.

Разом із тим, вказана методика не розповсюджується на транспорті засоби з сипучим подільним вантажем транспортного засобу в русі.

Зазначене свідчить про відсутність вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним сипучим видом вантажу, та, відповідно, про неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів.

За таких обставин, результати даного вимірювання не можна вважати достовірними, зважаючи на неможливість встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем. А тому відповідач при складанні оскаржуваної постанови і розрахунку плати за проїзд діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Водночас, відповідно до п.22.5 ПДР рух транспортних засобів із перевищенням вагових параметрів у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється взагалі. Отже, законодавство не передбачає можливості отримати дозвіл на рух транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні, оскільки на перевезення подільних вантажів дозвіл не видається.

Таким чином, навіть за умови перевищення вагових норм по сипучому подільному вантажу, законодавство не передбачає можливості отримати таких дозвіл на рух, оскільки на перевезення подільних вантажів дозвіл не видається.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи за результатами ГВК. Крім того, даній документи не вручалися водію транспорту під час перевірки та в подальшому - позивачу. При цьому, фактично по товарно-транспортній накладній перевозилось 42,180 тонн. Тобто загальна вага транспортного засобу була в межах передбаченої норми. При цьому, працівниками Укртрансбезпеки не враховано властивості вантажу, що перевозився (насіння кукурудзи насипом), який є сипучим вантажем.

А тому проведення зважування у русі, шляхом поосьового заїзду транспортного засобу на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого (подільного) вантажу, не може дати однозначних та достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу, адже сипучий вантаж, в силу своїх властивостей під час руху переміщується з осі на вісь під дією мінімального руху чи мінімального зміщення кута нахилу.

Щодо твердження позивача, що оскаржувана постанова прийнята без вжиття процедурних заходів щодо затримання та заборони руху транспортного засобу, а також без надання водієві можливості пройти повторне зважування, то суд зазначає наступне.

Процедура проведення вагового контролю, заборони руху та затримання автомобіля із перевищенням вагових параметрів, повторного зважування, розвантаження вантажу з метою приведення вагових параметрів у відповідність проводиться відповідно Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, затвердженого постановою КМУ від 27.06.2007 №879 (Далі Порядок №879).

Відповідно до пункту 23 Порядку №879 Власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

В пункті 24 Порядку встановлено, що після приведення габаритно-вагових параметрів у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Відповідно до пункту 21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Згідно з пунктом 22 Порядку №879 у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 КУпАП.

Таким чином, якщо працівники Укртрансбезпеки виявили б факт перевищення вагових параметрів, вони зобов`язані були затримати транспортний засіб та заборонити його подальший рух, до внесення плати за його проїзд.

Незважаючи на це, подальший рух транспортного засобу працівниками Укртрансбезпеки не заборонявся, автомобіль не затримувався і продовжив подальший рух. При цьому, на прохання водія пройти повторне зважування, йому було відмовлено.

Щодо відсутності дозвільних документів на зважувальне обладнання суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 №1314-VI, який набрав чинності з 01.01.2016 (крім п.9 р.Х) та Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою КМУ від 13.01.2016 №94, зважувальне обладнання, яке введено в експлуатацію після набрання чинності закону повинно мати сертифікат перевірки засобів вимірювальної техніки, сертифікат відповідності, декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку. Зазначені документи видаються органами, які є уповноваженими органами метрології, стандартизації, сертифікації і оцінки відповідності, системи управління та випробування продукції Мінекономрозвитку.

Водночас, зазначеним законом не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію до набрання чинності зазначеним законом.

Зокрема, у відповідності до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону №1314-VI сертифікати відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, видані в установленому порядку до набрання чинності цим Законом, чинні протягом визначеного в них строку дії. Тому зважувальне обладнання, як введено в експлуатацію до набрання чинності закону повинно мати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку.

Пунктом 12 Порядку №879 передбачено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

За приписами пункту 13 Порядку №879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Як стверджує позивач, що під час перевірки водій висловив до працівників Укртрансбезпеки прохання пред`явити документи, які б підтвердили повірку і сертифікацію вагового пункту, однак у наданні таких документів було відмовлено, що не спростовано відповідачем, оскільки відзив на позовну заяву відповідачем не подано до суду.

Щодо твердження позивача про відсутність посилання на норму закону, яка порушена та відсутність чіткої суті порушення, суд зазначає наступне.

В оскаржуваній постанові про застосування адміністративного штрафу не вказано елементарного посилання на конкретну норму закону, яку я нібито порушило. Зокрема вказано, що під час перевірки «перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно» і на підставі абз.14ч.1 ст.60 Закону "Про автомобільний транспорт" накладено штраф у розмірі 8 500 грн.

Яку саме норму закону порушено у постанові не зазначено. Також не описано чітку суть правопорушення, зокрема не зазначено яка допустима вагова норма для перевезення, яка фактично була вага тощо.

Диспозиція абз.14 ч.1 ст.60 Закону "Про автомобільний транспорт" є бланкетною, оскільки відповідальність за цією нормою настає у разі порушення особою інших правових норм.

Тому обов`язковою умовою є встановлення та зазначення в постанові норм інших законів, які порушила особа, діючи всупереч встановленому порядку.

Верховний суд у постанові від 23.10.2018р. у справі № 822/1817/18 зазначив, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Наведене рішення прийняте у податковій справі, проте загальні вимоги до актів індивідуальної дії як обґрунтованість та вмотивованість стосуються будь-яких актів індивідуальної дії, прийнятих суб`єктами владних повноважень.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» Суд вказує, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Відтак, оскаржена постанова не відповідає вимогам до індивідуальних актів, оскільки з неї неможливу встановити чіткий зміст допущеного порушення, та правову норму, яку порушено. Це свідчить про не встановлення факту порушення, а отже позивач не можу нести відповідальність за порушення невідомої норми закону і за невідомо якого порушення.

Щодо твердження позивача про не складення та невручення водієві на місці зупинки обов`язкових документів про результати здійснення габаритно-вагового контролю суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, на місці зупинки не складалось та водієві не вручалось жодних документів за наслідками габаритно-вагового контролю.

При цьому, згідно з пунктом 18 «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю...», затвердженого постановою КМУ від 27.06.2007 №879 (Порядок №879) «За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення».

Відповідно до п.4 Порядку №1007/1207 посадові особи Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1) та складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів. Форма довідки наведена в додатку №1 до Порядку №1007/1207.

Водночас, згідно з п.20 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 №1567 (Порядок №1567) виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. Згідно з п.21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. В додатку №3 до Порядку №1567 затверджено форму акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Таким чином, у разі виявлення порушень габаритно-вагового контролю, працівники Укртрансбезпеки складають на місці габаритно-вагового контролю та вручають водієві наступні документи:

1.чек зважування;

2.довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю;

3.акт про перевищення нормативних вагових параметрів;

4. акт проведения, перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Зазначені документи є обов`язковими і основними документами, на підставі якого суб`єкт владних повноважень, у даному випадку Управління Укртрансбезпеки, може винести рішення - постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Однак, на місці габаритно-вагового контролю працівники Укртрансбезпеки зазначених документів не складали та водієві не вручали, а також жодним іншим способом позивачу не надсилали.

Позивач не одноразово звертався до Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки з проханням надіслати зазначені документи, однак на день подання позову відповіді не отримано. Північним управлінням Укртрансбезпеки надіслано позивачу тільки копію Акту перевірки законодавства про автотранспорт від 11.02.2021 №253878. Інших передбачених документів на дату подання позову не надсилалось.

Таким чином, оскаржувана постанова винесено без складення та без вручення водієві на місці габаритно-вагового контролю обов`язкових документів, які повинні були складені за результатами здійснення габаритно-вагового контролю.

Отже, оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу винесена без наявності в діях позивача жодних правопорушень та з порушенням передбаченої процедури габаритно-вагового контролю і розгляду справи про автомобільний транспорт. З огляду на викладене, застосування відносно позивача фінансових санкцій відповідно до абз.14 ч.1 ст.60 Закону "Про автомобільний транспорт" є протиправним, а постанова Управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарських штрафів підлягає скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Державної служби України з безпеки на транспорті. Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.03.2021 №240290.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Державної служби України з безпеки на транспорті () судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.