Справа № 520/19349/21
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

02 грудня 2021 р. справа № 520/19349/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18)" (61064, м.Харків, вул. Рубанівська, буд.4, 5) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18)", в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)" по нарахування та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби Державній кримінально-виконавчій службі України 20.12.2018 року;

- зобов`язати Державну установу "Холодногірська виправна колонія (№18)" здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби Державній кримінально-виконавчій службі України 20.12.2018р. згідно Наказу №127/ос-18 за повних 13 років вислуги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням фактично виплачених сум.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі. У вказаній ухвалі зазначено, що відповідно до положень п.1 та п.10 ч.6 ст.12, ч.1 ст.257 КАС України, справа належить до справ незначної складності, у зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 21 грудня 2018 року позивач звільнився, за власним бажанням, зі служби в Державній кримінально-виконавчій служби України, яку він проходив з 24 квітня 2017 року в ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)». При звільненні ОСОБА_1 отримав одноразову грошеву допомогу в розмірі 4431,60 грн. При нарахуванні вказаної допомоги була врахована вислуга років один рік, сім місяців та двадцять сім днів. Загальна вислуга років позивача на день звільнення складала дванадцять років, десять місяців, двадцять п`ять днів, у пільговому обчисленні 13 років, 05 місяців, 14 днів. При виплаті грошевої допомоги не була врахована вислуга 11 років, 03 місяця, 02 дні, яку набув позивач у правоохоронних органах у період служби з 15.11.1994р. по 09.02.2004р., а також служба у лавах Радянської армії з 28.10.1983р. по 06.11.1985р. 11 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату грошевої допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення на виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейськім та членам їхніх сімей». До даної заяви було додано довідку ГУ ДФС у Харківській області від 03.12.2018 року в якою вказано, що позивачу грошева допомога не сплачувалась. 21 травня 2019 року відповідач надав відповідь в якої фактично відмовив позивачу в доплаті грошевої допомоги, рекомендувавши звернуться до попереднього місця проходження служби. Позивач зазначив, що при звільненні з органів податкової міліції він не набув права на отримання грошевої допомоги, в зв`язку з чим при звільненні зі служби в Державної кримінально-виконавчу служби, відповідач повинен був нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошеву допомогу із розрахунку вислуги років 13 років, 05 місяців, 14 днів. Вищенаведені обставини, на думку позивача, свідчать, що відповідачем порушено право позивача на отримання грошевої допомоги, в зв`язку з чім останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву вказав, що ОСОБА_1 , відповідно до наказу по установі від 21.04.2017р. № 46/ОС-17, як новоприйнятий на службу до Державної кримінально - виконавчої служби, як цивільна особа, без будь якого спеціального звання. 20.12.2018 року наказом №127/00-18 державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)», позивач, відповідно до п.7 ч.1 ст.77 закону України «Про національну поліцію», був звільнений з Державної кримінально - виконавчої служби України за власнім бажанням та мав на момент звільнення спеціальне звання - майор внутрішньої служби. В наказі №127/00-18 від 20.12.2018 року, про звільнення позивача зазначено, що вислуга років на день звільнення позивача складає: у календарному обчисленні -12 (дванадцять) років, 10 (десять) місяців, 25 (двадцять п`ять) днів; у пільговому - 13 (тринадцять) років, 05 (п`ять) місяців, 14 (чотирнадцять) днів. З дня останнього зарахування на службу календарна вислуга років на день звільнення для нарахування одноразової грошової допомоги складає - 01 (один) рік, 07 (сім) місяців, 27 (двадцять сім) днів та склала - 4233,63 грн. Належна до виплати, позивачу, грошова допомога установою була нарахована відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992року №393 (у редакції від 24.02.2018 року, яка діяла на момент звільнення позивача) та виплачена у повному обсязі. З огляду на викладене, позовні вимоги є необґрунтованими, та просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач проходив службу в лавах радянської армії з 28.10.1983 року по 06.11.1985 року, з 15.11.1994 року по 12.08.1997 року в органах внутрішніх справ, з 12.08.1997 року по 10.02.2004 року в податкової поліції.

Згідно записів у трудовій книжці позивача, 10 лютого 2004 року ОСОБА_1 був звільнений з органів податкової міліції у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії наказу №52-0 від 09.02.2004 року ДПА України у Харківській області майора податкової міліції ОСОБА_1 , начальника відділення оперативних заходів по скороченню податкового боргу ВПМ ДПІ в Жовтневому районі м.Харкова, звільнено з 10 лютого 2004 року, з виплатою грошової допомоги згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393. Чергову відпустку за 2004 рік використав повністю. Вислуга років на день звільнення складає: у календарному обчисленні - 11 років, 03 місяці, 02 дні; у пільговому обчисленні - не має. Вислуга років для виплати грошової допомоги згідно з Постановою КМУ №393 від 17.07.1992 року станом на день звільнення складає 11 (одинадцять) років, 03 (три) місяця та 02 (два) дні.

Також судом встановлено, що з 11.02.2004 року розпочав роботу у Державній податковій інспекції у Жовтневому районі м.Харкова.

Після цього, позивач працював на різних посадах у органах податкової служби та був звільнений 23.05.2011 року з посади начальника відділу погашення прострочених податкових зобов`язань Дергачівської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області за угодою сторін.

Судом встановлено, що наказом державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» від 21.04.2017р. № 46/ОС-17, ОСОБА_1 , як новоприйнятого, прийнято на службу до Державної кримінально - виконавчої служби, як цивільну особа, без будь якого спеціального звання.

27.10.2017 року наказом по установі №193/00-17, ОСОБА_1 , був призначений на посаду, як прапорщик внутрішніх справ.

20.12.2018 року наказом №127/00-18 державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)», позивач, відповідно до п.7 ч.1 ст.77 закону України «Про національну поліцію», був звільнений з Державної кримінально - виконавчої служби України за власнім бажанням та мав на момент звільнення спеціальне звання - майор внутрішньої служби. В наказі №127/00-18 від 20.12.2018року, про звільнення позивача зазначено, що вислуга років на день звільнення позивача складає: у календарному обчисленні -12 (дванадцять) років, 10 (десять) місяців, 25 (двадцять п`ять) днів; у пільговому - 13 (тринадцять) років, 05 (п`ять) місяців, 14 (чотирнадцять) днів. З дня останнього зарахування на службу календарна вислуга років на день звільнення для нарахування одноразової грошової допомоги складає - 01 (один) рік, 07 (сім) місяців, 27 (двадцять сім) днів.

Належна до виплати позивачу грошова допомога у розмірі 4233,63 грн. була нарахована та виплачена позивачу у повному обсязі, що підтверджується видатковим касовим ордером, що не заперечувалось позивачем.

14.05.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №393 від 17.07.1992 року провести нарахування та виплату належної позивачу грошової допомоги з урахуванням індексу інфляції. До вказаної заяви позивачем було додану довідку Головного управління ДФС у Харківській області від 03.12.2018 №208/Р/20-40-05-02-10, згідно якої до на дату звільнення 9 лютого 2004 року грошова допомога згідно Постанови КМУ №393 від 17.07.1992р. позивачу не виплачувалася.

21.05.2019 року позивачу було надано відповідь за №3/9-1788, в якій повідомлено, що належну одноразову грошову допомогу при звільненні за період служби позивача у державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)» було нараховано та виплачено. З метою отримання належних виплат за інший період рекомендовано звернутись до попереднього місця проходження служби.

Окремо суд зазначає, що матеріали справи містять докази звернення позивача до Головного управління ДФС у Харківській області з метою отримання одноразової грошової допомоги при звільненні та докази розгляду вказаного звернення, однак суд не досліджує вказані докази, оскільки правовідносини позивача з Головним управлінням ДФС у Харківській області з приводу отримання одноразової грошової допомоги при звільненні виходять за межі предмету оскарження та не стосуються правомірності дій Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18)".

Вважаючи протиправною бездіяльність Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)" по нарахування та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби Державній кримінально-виконавчій службі України 20.12.2018 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ч.1 та ч.2 ст.14 Закону України "Державну кримінально-виконавчу службу України", до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби). Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Відповідно до положень ч.1, 2 , 5 Закону України "Державну кримінально-виконавчу службу України", Держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати. На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 94 Закону України "Про національну поліцію" передбачено, що Поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з положеннями п.3 "Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських", затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, зокрема, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Також, за приписами п.10 Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992, зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Судом встановлено, що позивач набув право на одноразову грошову допомогу при звільненні з ВПМ ДПІ в Жовтневому районі м.Харкова, що підтверджується копією наказу №52-0 від 09.02.2004 року ДПА України у Харківській області про звільнення майора податкової міліції ОСОБА_1 з 10 лютого 2004 року, з виплатою грошової допомоги згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393. При цьому, у вказаному наказі визначено вислугу років для виплати грошової допомоги згідно з Постановою КМУ №393 від 17.07.1992 року станом на день звільнення - 11 (одинадцять) років, 03 (три) місяця та 02 (два) дні.

При цьому, суд не досліджує питання невиплати ДПА України у Харківській області на користь позивача за вказаним наказом грошової допомоги згідно з Постановою КМУ №393 від 17.07.1992 року, оскільки вказане виходить за межі предмету позову.

Вказаний факт свідчить виключно про те, що станом на 09.02.2004 року позивач набув право на отримання такої допомоги.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Державна установа «Холодногірська виправна колонія (№18)" правомірно нарахувала та виплатила ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби Державній кримінально-виконавчій службі України 20.12.2018 року з дня останнього зарахування на службу, а саме за календарну вислугу років на день звільнення - 01 (один) рік, 07 (сім) місяців, 27 (двадцять сім) днів.

Таким чином, підстави для визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)" по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби Державній кримінально-виконавчій службі України 20.12.2018 року - відсутні, суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині.

При цьому, позовні вимоги зобов`язати Державну установу "Холодногірська виправна колонія (№18)" здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби Державній кримінально-виконавчій службі України 20.12.2018р. згідно Наказу №127/ос-18 за повних 13 років вислуги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням фактично виплачених сум, є похідними та також не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18)" (61064, м.Харків, вул. Рубанівська, буд.4, 5) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 02.12.2021 року.

Суддя Біленський О.О.