Справа № 280/8521/21
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 грудня 2021 року Справа № 280/8521/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши у порядку письмового, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14.09.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо визначення розміру стажу позивача на посаді судді 26 років 4 місяці 21 день та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 62 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, при здійсненні перерахунку, про що зазначено в листі від 12.07.2021 № 8977-7991/Б- 02/8-0800/21 ГУ ПФУ в Запорізькій області, без урахування до стажу роботи на посаді судді: 1/2 строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського в період з 01.09.1980 по 01.07.1984 та стажу роботи в прокуратурі Запорізької області в період з 01.08.1984 по 10.04.1990 (включно);

визнати за позивачем право та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи на посаді судді: 1/2 строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського в період з 01.09.1980 по 01.07.1984 - 01 рік 11 місяців 01 день; стаж роботи в прокуратурі Запорізької області в період з 01.08.1984 по 10.04.1990 - 05 років 08 місяців 09 днів;

визнати за позивачем право та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відповідно до п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи зі стажу роботи на посаді судді 34 роки 00 місяців 18 днів, здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 відповідно до частини 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус судців» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області від 17.03.2020 № 08-02/995, в розмірі 78% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці. Вказує, що при обчисленні стажу роботи судді для отримання довічного грошового утримання, органом Пенсійного фонду не враховано половину строку навчання позивача за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та роботу в органах прокуратури. При цьому, законодавством, яке діяло на момент виходу позивача у відставку, передбачалося право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, зазначених періодів. З урахуванням викладеного, із посиланням на норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 20.09.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/8521/21.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 07.10.2021 №57870), в якому пояснив, що з 20.09.2016 позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання, як суддя у відставці, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402). На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі № 280/956/21 відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області від 17.03.2020 № 08-02/995, починаючи з 19.02.2020, в розмірі 62% суддівської винагороди. Зауважує, що стаття 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII містить вичерпний перелік робіт, які зараховуються до роботи на посаді судді, а отже відповідачем зараховано період роботи позивача безпосередньо на посаді судді з 11.04.1990 по 31.08.2016 в кількості 26 років 04 місяці 21 день. Вказує, що періоди навчання та періоди роботи у прокуратурі не є періодами роботи на посаді судді, визначеними у статті 137 Закону № 1402 та не можуть бути враховані при перерахунку довічного утримання судді у відставці. Також зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог суд фактично втрутиться у дискреційні повноваження відповідача. Крім того вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду. З урахуванням викладеного, у задоволенні позову просить відмовити.

Щодо посилань відповідача на факт пропуску позивачем строку для звернення до суду із вказаним позовом, суд зазначає наступне.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 зазначила, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Суд зазначає, що позивач не погоджується із тим, що при проведенні перерахунку на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі № 280/956/21 відповідачем не враховано половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського та стаж роботи в прокуратурі Запорізької області, що, в свою чергу, вплинуло на розмір довічного грошового утримання судді у відставці.

Однак, такий перерахунок хоча і проведено з 19.02.2020, як визначено у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі № 280/956/21, проте фактично дії з такого перерахунку вчинено 06.04.2021, що підтверджується листом органу Пенсійного фонду від 12.07.2021 №8977-7991/Б-02/8-0800/21.

Тобто, саме з 07.04.2021 (дня, наступного за днем проведення спірного перерахунку) розпочався відлік строку звернення до суду; із позовом ОСОБА_1 звернувся 07.09.2021 (дата направлення позовної заяви засобами поштового зв`язку), тобто із дотриманням строку звернення до суду.

Таким чином, суд вважає безпідставними та помилковими доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 № 1515-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призначеного з 20.09.2016.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі № 280/956/21, яке набрало законної сили 17.04.2021, серед іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області № 08-02/995 від 17 березня 2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року та здійснити нарахування та виплату компенсації інфляційних втрат на час виплати перерахунку відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Відділу обслуговування громадян №1) від 12.07.2021 №8977-7991/Б-02/8-0800/21, на виконання рішення суду проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , при цьому стаж роботи позивача на посаді судді визначено у розмірі 26 років 4 місяці 21 день (з 11.04.1990 по 31.08.2016), процент розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 62 відсотка.

Вважаючи, що до стажу роботи на посаді судді підлягають зарахуванню половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та робота в органах прокуратури, з урахуванням чого процент розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має складати 78 відсотків, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Абзацом 4 пункту 34 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді Жовтневого районного народного суду м. Запоріжжя (11.04.1990) діяв Закон СРСР від 4 серпня 1989 року № 328-І «Про статус суддів в СРСР». Вказаний Закон не передбачав права судді на відставку та відповідно не регламентував питання обчислення стажу, який дає право на відставку.

Однак, під час роботи ОСОБА_1 на посаді судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя набрав чинності Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» та вступив у дію Указ Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (в редакції від 20 березня 2002 року) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Дія цих нормативно-правових актів відповідно поширилася і на ОСОБА_1 , як на діючого суддю Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Після втрати чинності ст. 1 вказаного Указу Президента України, питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545 пункт 3- 1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.»

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01 січня 2012 року.

У відповідності до п. 11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, час роботи на посадах прокурорів та половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах.

Наведене спростовує доводи відповідача про те, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховується лише стаж, зазначений у ст. 137 Закону України № 1402-VIII.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та роботи на посадах прокурорів, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Водночас, суд звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до записів у трудовій книжці позивача, з 01.08.1984 він перебував на посаді стажиста на вакантну посаду помічника прокурора Запорізької області; з 26.07.1985 його призначено на посаду помічника прокурора Заводського району м. Запоріжжя.

Відповідно до роз`яснення поняття «прокурор», яке міститься в ст. 56 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII (в редакції, чинній на час роботи позивача в органах прокуратури) під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 461, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 501, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Відтак, посада «стажист на посаду помічника прокурора» не охоплюється поняттям «помічника прокурора», тому законних підстав для зарахування періоду роботи на посаді стажиста на посаду помічника прокурора, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, немає.

При цьому, на підставі ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує постанову Верховного Суду від 19.08.2021 у справі №369/2234/17.

Тобто, зарахуванню до стажу роботи на посаді судді підлягає період роботи позивача на посадах прокурорів з 26.07.1985 по 10.04.1990.

За таких обставин, суд доходить висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо виключення ОСОБА_1 зі стажу на посаді судді, який враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу роботи в органах прокуратури з 26.07.1985 по 10.04.1990 та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, і зменшення щомісячного довічного грошового утримання до 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Слід зазначити, що при визначенні відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, необхідно враховувати розмір, встановлений частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII, а саме: 50 відсотків зі збільшенням на 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років.

Враховуючи, що законних підстав для зарахування періоду роботи на посаді стажиста на посаду помічника прокурора, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, немає, такий відсоток має складати 76% (за роки перебування на посаді судді + роботи на посадах прокурорів + половину строку навчання, що сумарно становить повних 33 роки).

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи в органах прокуратури з 26.07.1985 по 10.04.1990 та половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, у зв`язку із чим здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше проведених виплат.

Також, зобов`язуючи зарахувати до стажу роботи на посаді судді, що надає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, конкретні періоди, суд не проводить календарного обчислення вказаних періодів, оскільки це є компетенцією органу Пенсійного фонду.

Стосовно позовних вимог про визнання за позивачем права суд зауважує, що статтею 5 КАС України не передбачено такого способу захисту порушених прав позивача, а отже в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно виплати щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничним розміром слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб підлягає захисту у разі встановленням судом факту їх порушення.

Натомість, матеріали цієї справи не містять доказів того, що щомісячне довічне грошове утримання обмежене максимальним розміром, оскільки перерахунок на підставі даного рішення суду ще не проведено. Підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку та виплаті перерахованих сум будуть порушені, на момент вирішення даного спору, у суду відсутні.

Стосовно посилань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на те, що у випадку задоволення позовних вимог суд фактично втрутиться у дискреційні повноваження відповідача слід зазначити, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Суд зазначає, що якщо дії відповідного органу визнані судом протиправними, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування зазначеного способу захисту права в контексті спірних правовідносин не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо виключення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зі стажу на посаді судді, який враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу роботи в органах прокуратури з 26.07.1985 по 10.04.1990 та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, і зменшення щомісячного довічного грошового утримання до 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи в органах прокуратури з 26.07.1985 по 10.04.1990 та половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, у зв`язку із чим здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше проведених виплат.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано 01.12.2021.

Суддя Ю.П. Бойченко