Справа № 640/22489/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Сорочка Є.О. та Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Проектно-технологічний інститут «Київоргбуд» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Проектно-технологічний інститут «Київоргбуд» звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 23.08.2019 року № 2 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 776916 грн., у т. ч. за податковими зобов`язаннями на суму 621533 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 155383 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що позивачем віднесено до витрат господарського призначення, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, суми по ремонтам приміщень контрагентами: ТОВ «Інвестиційна компанія «Енергетичні ресурси», ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «Київпромбуд», ТОВ «Імакс», ТОВ «Технобудкомплект», однак відповідач вважає, що вказані витрати повинні були відображатися в складі основних засобів групи 3 «Об`єкти будівництва».

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Проектно-технологічний інститут «Київоргбуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 pоку, валютного - за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 pоку, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування - за період з 01.01.2011 року по 31.12.2018 року та іншого законодавства - за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 року, за результатами якої складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки від 19.07.2019 року № 467/26-15-14-02-02/04012951 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення ПАТ «ПРОЕКТНО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ ІНСТИТУТ «Київоргбуд»:

- п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп.139.2.1 п. 139.2 ст. 139, п. 140.1. п.п. 140.4.2 п. 140.4 ст.140 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290, п. 5.1. Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 та п. 5, п. 6, п.7, п.18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за № 27/4248, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 638531 грн., у тому числі за 2017 рік у сумі 217602 грн., за 2018 рік у сумі 420929 грн.;

- п. 188.1 ст. 188, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, у результаті чого встановлено заниження ПАТ «ПРОЕКТНО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ ІНСТИТУТ «Київоргбуд» податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 206689 грн., у тому числі за: червень 2016 року на суму 4184 грн.; липень 2016 року на суму 5814 грн.; серпень 2016 року на суму 7330 грн.; вересень 2016 року на суму 7237 грн.; жовтень на суму 22745 грн.; листопад 2016 року на суму 5311 грн.; грудень 2016 року на суму 6929 грн.; січень 2017 року на суму 8074 грн.; лютий 2017 року на суму 16216 грн.; березень 2017 року на суму 7922грн.; квітень 2017 року на суму 8117 грн.; травень 2017 року на суму 7626 грн.; червень 2017 року на суму 8604 грн.; липень 2017 року на суму 6844 грн.; серпень 2017 року на суму 7248 грн.; вересень 2017 року на суму 5054 грн.; жовтень 2017 року на суму 6461 грн.; листопад 2017 року на суму 6042 грн.; грудень 2017 року на суму 3882 грн.; січень 2018 року на суму 2995 грн.; лютий 2018 року на суму 2157 грн.; березень 2018 року на суму 292 грн.; квітень 2018 року на суму 207 грн.; травень 2018 року на суму 1883 грн.; червень 2018 року на суму 3175 грн.; липень 2018 року на суму 2004 грн.: серпень 2018 року на суму 1923 грн.; вересень 2018 року на суму 3895 грн.; жовтень 2018 року на суму 2739 грн.; листопад 2018 року на суму 2472 грн.; грудень 2018 року на суму 2571 грн.; січень 2019 року на суму 10303 грн.; лютий 2019 року на суму 9163 грн.; березень 2019 року на суму 9270 грн.;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, у результаті чого відсутнє складання та реєстрація податкових накладних за період з січня 2017 по березень 2019 рік;

- п. 46,1 ст.46, пп. 47.1.1 п 47.1 ст. 47. ст. 51. п, 70.16, ст. 70. пп. 176.2.«б», п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010.р № 2755-VI, п. 1.2, п. 3.3. Наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року за № 4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», щодо не своєчасного подання даних про отримувачів доходів та недостовірних даних у звітах за ф. 1-ДФ за 1,2,3,4 кв. 2016, 4 кв. 2017, 4 кв. 2018 року.

Не погоджуючись з висновками перевірки, ПАТ «ПТІ «Київоргбуд» 09.08.2019 року подано до ГУ ДФС у м. Києві заперечення до Акту перевірки (лист від 09.08.2019 року №30/212).

За результатами розгляду заперечень ГУ ДФС у м. Києві було надано відповідь від 20.08.2019 року № 157680/10/26-15-14-02-02, відповідно до якої висновки акту перевірки від 19.07.2018 року № 467/26-15-14-02-02/04012951 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ПАТ «ПТІ «Київоргбуд» викладено в наступній редакції:

«Перевіркою встановлені наступні порушення:

- п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, гт. 139.2.1 п. 139.2 ст. 139, п. 140.1, п.п. 140.4.2 п.140.4 ст.140 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, міжнародних стандартів бухгалтерського обліку 1 «Подання фінансової звітності», міжнародних стандартів бухгалтерського обліку 16 «Основні засоби», у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 638531 грн., у тому числі за 2017 рік у сумі 217602 грн., за 2018 рік у сумі 420929 гривень.

- п. 188.1 ст. 188, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження ПАТ «ПРОЕКТНО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ ІНСТИТУТ «Київоргбуд» податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 181359 грн., у тому числі за : червень 2016 року на суму 4324 грн.; липень 2016 року на суму 5954 грн.; серпень 2016 року на суму 7470 грн.; вересень 2016 року на суму 7377 грн.; жовтень 2016 року на суму 22885 грн.; листопад 2016 року на суму 5451 грн.; грудень 2016 року на суму 7069 грн.; січень 2017 року на суму 8074 грн.; лютий 2017 року на суму 16216 грн.; березень 2017 року на суму 7922грн.; квітень 2017 року на суму 8117 грн.; травень 2017 року на суму 7626 грн.; червень 2017 року на суму 8604 грн.; липень 2017 року на суму 6844 грн,; серпень 2017 року на суму 7248 грн.; вересень 2017 року на суму 5054 грн.; жовтень 2017 року на суму 6461 грн.; листопад 2017 року на суму 6042 грн.; грудень 2017 року на суму 3882 грн.; січень 2018 року на суму 2995 грн.; лютий 2018 року на суму 2157 грн.; березень 2018 року на суму 292 грн.; квітень 2018 року на суму 207 грн.; травень 2018 року на суму 1883 грн.; червень 2018 року на суму 3175 грн.; липень 2018 року на суму 2004 грн.; серпень 2018 року на суму 1923 грн.; вересень 2018 року на суму 3895 грн.; жовтень 2018 року на суму 2739 грн.; листопад 2018 року на суму 2472 грн.; грудень суму 2571 грн; січень 2019 року на суму 1533 грн.; лютий 2019 року на суму 393 грн.; березень 2019 року на суму 600 грн.;

- п. 201.10 ст. 201 ПКУ, в результаті чого відсутнє складання та реєстрація податкових накладних за період з січня 2017 по березень 2019 року;

- п. 46,1 ст. 46, пп. 47.1.1 п 47.1 ст. 47, ст. 51, п. 70.16, ст. 70, пп. 176.2.«б», п. 176.2 ст.176 ПКУ, п. 1.2, п. 3.3. Наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 за № 4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», щодо не своєчасного подання даних про отримувачів доходів та недостовірних даних у звітах за ф. 1-ДФ за 1,2,3,4 кв. 2016, 4 кв. 2017, 4 кв. 2018 року».

На підставі акту перевірки 19.07.2018 року № 467/26-15-14-02-02/04012951 ГУ ДПС у м. Києві були винесено податкові повідомлення-рішення від 23.08.2019 року № 2, від 23.08.2019 року № 2, від 23.08.2019 року № 2.

У порядку адміністративного оскарження позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою від 10.09.2019 pоку (вих. № 30/241 від 10.09.2019 року) на податкові повідомлення-рішення від 23.08.2019 року № 2, від 23.08.2019 року № 2, від 23.08.2019 року № 2.

Рішення Державної податкової служби України від 05.11.2019 року № 8278/6199-00-08-05-01 про результати розгляду скарги скасовано податкові повідомлення-рішення від 23.08.2019 року № 2 та № 2, а податкове повідомлення-рішення від 23.08.2019 року № 2 залишено без змін.

Не погоджуючись з висновками Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ні П(С)БО, ні МСБО не виокремлює поняття «капітальний ремонт» або «поточний ремонт», тобто навіть якщо ремонтні роботи й підпадають під критерії капітального ремонту, це безпосередньо не впливає на облік витрат на такий ремонт.

Крім того, суд вважає, що акт про результати документальної планової виїзної перевірки від 19.07.2019 року № 467/26-15-14-02-02/04012951, за відсутності на ньому підписів окремих посадових осіб, які зазначені у вступній частині акту як такі, що проводили перевірку позивача, є неналежно оформленим, а тому не може вважатись законною підставою для прийняття оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень, прийнятих на його основі.

Колегія суддів не може погодитись в повній мірі із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 pоку № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV), дія якого поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно зі статтею 2 Закону № 996-XIV для цілей цього Закону підприємства (крім бюджетних установ) можуть належати до мікропідприємств, малих, середніх або великих підприємств залежно від балансової вартості активів, чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) та середньої кількості працівників, визначених Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV підприємства, що становлять суспільний інтерес, - підприємства - емітенти цінних паперів, цінні папери яких допущені до торгів на фондових біржах або щодо цінних паперів яких здійснено публічну пропозицію, банки, страховики, недержавні пенсійні фонди, інші фінансові установи (крім інших фінансових установ та недержавних пенсійних фондів, що належать до мікропідприємств та малих підприємств) та підприємства, які відповідно до цього Закону належать до великих підприємств.

Згідно з частиною другою статті 121 Закону № 996-XIV підприємства, що становлять суспільний інтерес, публічні акціонерні товариства, суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях, а також підприємства, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за міжнародними стандартами.

Крім того, застосування ПАТ «ПТІ «Київоргбуд» саме міжнародних стандартів при складанні фінансової звітності також передбачено наказами голови правління ПАТ «ПТІ «Київоргбуд» «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику» від 03.01.2017 року № 1 та від 04.01.2018 року № 1».

З огляду на викладене, на позивача як на підприємство, яке відповідно до законодавства складає фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності, не поширюються національні стандарти бухгалтерського обліку.

За приписами підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України основні засоби - це матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Відповідно до Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 16 «Основні засоби» (МСБО 16) суб`єкт господарювання оцінює згідно з цим принципом визнання всі свої витрати на основні засоби на час їх виникнення. Ці витрати складаються з витрат, понесених спочатку на придбання або спорудження об`єкта основних засобів, та витрат, понесених у подальшому на його збільшення, заміну його частини або на обслуговування.

Згідно з принципом визнання в параграфі 7, суб`єкт господарювання не визнає в балансовій вартості об`єкта основних засобів витрати на щоденне обслуговування об`єкта. Навпаки, ці витрати визнаються в прибутку чи збитку, коли вони понесені. Витрати на щоденне обслуговування об`єкта, як правило, - це витрати на заробітну плату та витратні матеріали, а також це можуть бути витрати на незначні деталі. Призначення цих видатків часто визначають як "ремонти та технічне обслуговування" об`єкта основних засобів.

При цьому, що ні МСБО не виокремлює поняття «капітальний ремонт» або «поточний ремонт». Тобто, навіть якщо ремонтні роботи й підпадають під критерії капітального ремонту, це безпосередньо не впливає на облік витрат на такий ремонт.

Більше того, п. 20 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 р.оку № 561, чітко визначає, що витрати на капітальний ремонт об`єктів основних засобів визнаються витратами звітного періоду. Такі витрати можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо витрати на значний огляд і капітальний ремонт можуть бути ідентифіковані з окремою замортизованою частиною (компонентом) основних засобів. Витрати на ремонт можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо ціна придбання активу вже відображає зобов`язання (необхідність) підприємства здійснити в майбутньому витрати для приведення активу до стану, в якому він придатний для використання. Наприклад, у разі придбання будівлі, яка потребує ремонту, витрати на ремонт приймаються на збільшення первісної вартості цієї будівлі до суми, яка може бути відшкодована від використання будівлі в майбутньому.

Пунктом 29 Методичних рекомендацій, передбачається, що рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об`єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат.

У п. 31 Методичних рекомендацій наводяться приклади поліпшень, витрати на здійснення яких призводять до зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об`єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об`єктом:

а) модифікація, модернізація об`єкта основних засобів з метою подовження терміну його корисної експлуатації або збільшення його виробничої потужності;

б) заміна окремих частин устаткування для підвищення якості продукції (робіт, послуг);

в) впровадження ефективнішого технологічного процесу, що дозволить зменшити первісно оцінені виробничі витрати;

г) добудова (надбудова) будівлі, що збільшить кількість місць (площу) будівлі, обсяги та/або якість виконуваних робіт (послуг) чи умови їх виконання.

Відповідно до п. 32 Методичних рекомендацій, витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» саме Міністерство фінансів України здійснює регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності та затверджує нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Відтак, відповідно до як національних, так і міжнародних стандартів фінансової звітності, суб`єкти господарювання самостійно приймають рішення щодо віднесення витрат на ремонти основних засобів до таких, що підвищують техніко-економічні можливості такого об`єкта чи ні.

Отже, контролюючий орган дійшов помилкового висновку про те, що витрати на ремонт будівель повинні були відображуватися в складі основних засобів групи 3 «Об`єкти будівництва», а не віднесені підприємством до складу витрат господарського призначення.

Таким чином, позивач правомірно не включив витрати по ремонтах в загальній сумі 3452959 грн до складу основних засобів групи 3 «Об`єкти будівництва», а тому не допустив заниження податку на прибуток на загальну суму 638531 грн., яке було викладено в акті перевірки.

Щодо відсутності в акту перевірки підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка здійснювала перевірку, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Оформлення посадовими особами контролюючих органів результатів документальних перевірок платників податків-юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів щодо дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, регулюється Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 (далі - Порядок від 20 серпня 2015 року № 727), а також Методичними рекомендаціями щодо оформлення матеріалів документальних перевірок, затвердженими наказом Державної фіскальної служби України від 1 червня 2017 року № 396 (далі - Методичні рекомендації від 1 червня 2017 року № 396).

Згідно з Порядком від 20 серпня 2015 року № 727 та Методичними рекомендаціями від 1 червня 2017 року № 396 акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У акті перевірки зазначається детальна інформація щодо виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства.

Одним із невід`ємних прав платника податків, відповідно до підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, є право на подання до контролюючого органу письмових заперечень до акта перевірки у порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 86.7 статті 86 ПК України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками чи фактами і даними, викладеними в акті перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводить перевірку.

Отже, акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої податкової перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення та його зміст може бути оспорено шляхом подання до контролюючого органу за основним місцем обліку заперечень.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 та пункту 86.8 статті 86 ПК України на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

У разі незгоди з контролюючим органом платник податків має право оскаржити прийняте рішення (податкове повідомлення-рішення) (підпункт 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України).

За змістом пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу.

Зазначене свідчить про те, що доводи, судження, інформація акта перевірки, складеного особами, що її проводили, вивчається та оцінюється, зокрема начальником або заступником начальника контролюючого органу, і в разі наявності податкових порушень саме вони приймають податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов`язання платникові податків.

Сам по собі акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акта.

Таким чином, акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень. Непідписання акта перевірки не можна ототожнювати, зокрема з непідписанням судового рішення, наслідки чого прямо встановлені в законі, чи непідписанням окремих рішень суб`єктом владних повноважень, коли негативні наслідки такого дефекту також можуть бути встановлені законом.

Обов`язкові рішення суб`єкта владних повноважень мають відповідати вимогам частини другої статті 2 КАС України, які не можуть поширюватися на акт перевірки.

Чинне законодавство не встановлює такий наслідок відсутності в акті перевірки підпису одного з перевіряючих контролюючого органу, як його нечинність, недійсність. Зазначена вада акта не робить автоматично протиправними рішення контролюючого органу, що прийняті на підставі такого акта.

Акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів. Оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Водночас саме по собі порушення порядку оформлення акта перевірки (у частині обовязку підписання особами, які здійснювали перевірку) не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного на підставі не підписаного одним із перевіряючих акта перевірки, але в сукупності з іншими порушеннями може слугувати обставиною для висновку щодо протиправності рішень контролюючого органу. Це стосується випадків, коли обставини, викладені в акті, не знайдуть підтвердження в суді.

Таким чином, відсутність у акті перевірки підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2020 року у справі № 140/388/19.

Відтак, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що акт про результати документальної планової виїзної перевірки від 19.07.2019 року №467/26-15-14-02-02/04012951, за відсутності на ньому підписів окремих посадових осіб, які зазначені у вступній частині акту як такі, що проводили перевірку позивача, є неналежно оформленим, а тому не може вважатись законною підставою для прийняття оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень, прийнятих на його основі.

Таким чином, враховуючи те, що позивач складає фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності, а національні стандарти на нього не поширюються; позивач правомірно не включив витрати по ремонтах до складу основних засобів групи 3 «Об`єкти будівництва», а тому не допустив заниження податку на прибуток, апеляційний суд дійшов висновку про протиправність прийняття податкового повідомлення-рішення від 23.08.2019 року № 2 в частині.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, які мають значення для її вирішення, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Керуючись ст. ст. 242 - 244, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 06 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку