Справа № 319/1059/21
Суддя: Мальований В. О.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/1059/21
Провадження №2-а/319/19/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Мальованого В.О.,

при секретарі судового засідання Синяковій О.І.,

за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі, розглянувши в залі Куйбишевського районного суду Запорізької області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Єрмоленко Лілія Володимирівна, до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Пологівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 29 жовтня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), представник позивача - адвокат Єрмоленко Л.В. (далі - представник позивача) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - ГУНП в Запорізькій області), Пологівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - Пологівський РВП), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому позивач просить скасувати постанову серії БАБ №487544 від 15.10.2021.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 15.10.2021 поліцейським СРПП Пологівського РВП Товстик P.M. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №487544, згідно якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. за ч.1 ст. 121 КпАП України та за ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Відповідно до постанови БАБ №487544 від 15.10.2021 р. о 02 год. 13 хв. в смт. Більмак по вул. Центральна,74 водій керував транспортним засобом ВАЗ 210994-20, державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому використовувалися розсіювачі та лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу, чим порушив п.п. 31.4.3 «г» ПДР України та не надав посвідчення водія для складання постанови про накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_1 в повному обсязі заперечує свою причетність до подій, про які йде мова у постанові про накладення адміністративного стягнення, адже стверджує, що не керував 15.10.2021 транспортним засобом, в автомобілі перебував, проте за кермом не був. На вимогу працівників поліції надати посвідчення водія, позивач наголосив на тому, що являється пасажиром, оскільки дійсно знаходився на задньому пасажирському сидінні, та не керував транспортним засобом. Натомість, з метою встановлення особистості, надав працівникам поліції паспорт громадянина України. Про винесення постанови ОСОБА_1 дізнався лише коли отримав її поштовим листом. Постанова складалася не в присутності позивача і він не мав можливості надати будь-які пояснення та заперечення. Крім того, у постанові про накладення адміністративного стягнення в розділі «До постанови додається» зазначено - «фото», проте разом з постановою ніяких фотознімків ОСОБА_1 не отримував. При складанні постанови поліцейським не встановлено вини позивача як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності., не вжито ніяких заходів для з`ясування особи, яка перебувала за кермом, підстави для винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення працівник поліції не мав. Тому ОСОБА_1 вважає, що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 КпАП України та ст. 126 ч. 1 КпАП України.

Також в п.8 постанови зазначено, що позивач відмовився від підпису, але він стверджує, що взагалі не був присутнім під час її винесення, а тому не міг здійснювати будь-яких дій, чи то підписувати чи відмовлятися від підписання постанови, надавати пояснення чи відмовлятися від їх надання, чи то висловлювати заперечення. Всі дії вчинялися працівником поліції за відсутності ОСОБА_1 і про винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення йому нічого не було відомо.

Крім того, у п. 8 постанови відсутні відмітки про роз`яснення позивачу прав за статтею 268 КпАП України, строку на оскарження за статтею 289 КпАП України, а також у п.9 - про отримання копії постанови, що також підтверджує те, що ОСОБА_1 не був присутнім при винесенні постанови.

Ухвалою суду від 08.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з відсутністю документа про сплату судового збору, відомостей щодо відповідача, невірним визначенням належного відповідача. 12.11.2021 зазначені недоліки були усунені позивачем, надано до суду квитанцію про сплату судового збору та уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 12.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 і його представник - адвокат Єрмоленко Л.В. не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи без участі позивача, наполягав на задоволенні позовної заяви.

Представник ГУНП в Запорізькій області у судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскаржувана постанова серії БАБ № 487544 від 15.10.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення винесена поліцейським СРПП Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області Товстик P.M. з огляду на те, що позивач о 02 годині 13 хвилин 15.10.2021 в смт. Більмак по вул. Центральна, 74 керував транспортним засобом ВАЗ 21994-20, державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому використовувалися розсіювачі та лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу, чим порушив п.п. 31.4.3 «г» ПДР України та не надав поліцейському на його вимогу посвідчення водія, чим порушив п.п. 2.4 «а» ПДР України.

Право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівники поліції пред`явити такі документи.

ГУНП вважає твердження позивача щодо неналежного розгляду адміністративної справи та порушення його прав як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не доведеними, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів того, що він вимагав надання йому правової допомоги під час накладення стягнення, або просив відкласти розгляд справи.

Крім того, в оскаржуваній постанові міститься відмітка поліцейського Товстик P.M. про відмову позивача від роз`яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та відмітка поліцейського Товстик P.M. про відмову позивача від отримання копії оскаржуваної постанови, відомостей про протилежне позивачем в постанові не зазначено.

ГУНП в Запорізькій області вважає, що спірна постанова складена уповноваженою особою відповідно до вимог чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, інспектор поліції під час винесення оскаржуваної постанови діяв у межах повноважень та у спосіб, шо передбачений законодавством України.

ГУНП звертає увагу суду на те, що доказом вини позивача в адміністративному правопорушенні - керуванні транспортним засобом ВАЗ 21994-20, державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому використовувалися розсіювачі та лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу, та не наданні поліцейському Товстик P.M. на його вимогу посвідчення водія є відео та фото, що було зафіксовано на боді-камеру поліцейського Товстик P.M.

Крім цього, ГУНП звертає увагу суду на те, що фактичними даними, що встановлюють наявність адміністративного правопорушення, є рапорт поліцейського СРПП Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області Товстик P.M. від 17.11.2021.

Пунктом 10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, визначено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а згідно з пунктом 1 розділу IV цієї Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Представник ГУНП в Запорізькій області просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Представник Пологівського РВП у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив не подав.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, відповідно до положень цього Кодексу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України судом не здійснювалося.

Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які мають значення для вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідно до Конституції України і Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський під час виконання своїх службових обов`язків зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачяться на її користь.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до постанови серії БАБ №487544 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.10.2021 до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за те, що він 15.10.2021 р. о 02 год. 13 хв. в смт. Більмак по вул. Центральна,74 керував транспортним засобом ВАЗ 210994-20, державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому використовувалися розсіювачі та лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу, чим порушив п.п. 31.4.3 «г» ПДР України та не надав посвідчення водія для складання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення пунктів 31.4.3 «г» та 2.4 «а» ПДР України.

Так, відповідно до п. 31.4.3 «г» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, на світлових приладах яких немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу.

Диспозицією ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Згідно з п. 2.4 «а» ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії .

Так, ч. 1 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність водія за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія.

Згідно зі змістом оскаржуваної постанови водій притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що «керував транспортним засобом..., в якому використовувалися розсіювачі та лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу», проте об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, в тому числі (якщо вже мова йде про світлові прилади) є «керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби)». Тобто, констатування факту «...використовувалися розсіювачі та лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу» в оскаржуваній постанові в даному випадку не вказує на наявність складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Крім того, диспозиція ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія, а не за те, що він «не надав посвідчення водія для складання постанови про накладення адміністративного стягнення», що свідчить про невірну кваліфікацію дій водія працівниками поліції при доведенні вказаного факту.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

Відповідач не довів і сам факт керування транспортним засобом саме позивачем з використанням розсіювачів та ламп, що не відповідають типу даного світлового приладу, крім того, не надав жодного доказу на підтвердження того, вимогам яких саме стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, не відповідало таке порушення (якщо воно є), і факт відмови надати посвідчення водія.

Суд звертає також увагу, що факт використанням розсіювачів та ламп, що не відповідають типу даного світлового приладу, взагалі нічим не підтверджений.

У постанові, яка оскаржується, поліцейським вказано, що до неї додається фото, однак воно не може бути належним доказом по справі, оскільки не підтверджує протиправність дій позивача, а саме керування ним транспортним засобом із зазначеними порушеннями.

Не надав таких доказів відповідач і суду під час розгляду цієї справи.

Так, ГУНП в Запорізькій області разом із відзивом направило до суду відеозапис з боді-камери поліцейського Товстик P.M., однак він не може бути належним доказом по справі, оскільки не відтворюється на комп`ютерному пристрої та не може бути переглянутий судом.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Матеріали справи не містять належних доказів щодо керування транспортним засобом саме позивачем з використанням розсіювачів та ламп, що не відповідають типу даного світлового приладу, та відмови надати посвідчення водія, що виключає у його діях наявність протиправної, винної поведінки.

Крім того, суд погоджується з твердження позивача, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки містить лише опис обставин, які визначені відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів, на підставі яких відповідачем зроблено висновки про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Верховний Суд у постанові по справі №357/10134/17 від 23.10.2019 звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, шо орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будь-якого доказу, як-то наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

За таких обставин, на які вказує позивач, виключається наявність події інкримінованих йому правопорушень та складу таких правопорушень у його діях.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень, і саме відповідач не надав жодних доказів законності й обґрунтованості постанови.

Таким чином, за відсутності доказів зворотного суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова не є законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до частини третьої ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу.

В даному випадку справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5,9,10,19,77, 86, 90, 251, 241-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Єрмоленко Лілія Володимирівна, до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Пологівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №487544 від 15 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Куйбишевський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Єрмоленко Лілія Володимирівна, адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, , місцезнаходження: вул. Матросова, буд. 29, м. Запоріжжя, 69057.

Відповідач: Пологівський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, , місцезнаходження: вул. Героя України Сацького В.А., буд. 4, м. Пологи, Пологівський район, Запорізька область, 70600.

Суддя: В.О.Мальований