Справа № 420/11853/20
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 року передано адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення вартості завданих збитків для розгляду за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Станом на 03 грудня 2021р. відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходив.
Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).
Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі) та законодавчу встановлену послідовність надання письмових заяв по суті, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Згідно Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.09.2016 №9, наказано молодшого сержанта ОСОБА_1 зарахувати до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, призначити на посади та вважати, що з 30.09.2016 року справи прийняв та приступив до виконання службових обов`язків заступника начальника 2 зенітної ракетної обслуги 2 зенітної ракетної батареї 1 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Згідно Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2020 року №90, лейтенанта ОСОБА_1 , начальника обслуги заступника командира 5 зенітної ракетної батареї 2 зенітного ракетного дивізіону звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) №108 від 30.04.2020 року з військової служби пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами) вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Приморського РВК, Одеської області.
З 06 травня 2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
У Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2020 року №90 зокрема зазначено: «Провести відрахування коштів на загальну суму 19 тисяч 414 гривень 86 копійок, за втрачене майно служби РАО (довідка-розрахунок вх.№2/РАО від 27.04.2020р.) та зняти з обліку військової частини».
Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2020 №198 Про призначення службового розслідування, наказано провести службове розслідування за фактом нестачі військового майна, розміру шкоди заподіяної Державі, та встановлення осіб винних у цьому.
Відповідно до акта службового розслідування від 30.04.2020 року, а саме пункту 1 розділу 6 Пропозиції щодо притягнення винних осіб до відповідальності, за порушення вимог абзаців 5 статті 11, вимог статті 16 статуту Внутрішньої служби ЗСУ затвердженого Законом України від 24.03.1999 «Про Дисциплінарний Статут внутрішньої служби ЗСУ» та вимоги статті 109 Дисциплінарного статуту ЗСУ та за недостатній контроль виконавської дисципліни та за систематичне невиконання своїх функціональних обов`язків, щодо збереження та експлуатації ОВТ лейтенанту Д. Линнику начальнику обслуги-заступнику командира 5 зенітної ракетної батареї накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана», згідно наказу від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» позбавити місячної премії за квітень місяць в повному обсязі, притягнуто до матеріальної відповідальності лейтенанта Д. Линника начальника обслуги-заступнику командира 5 зенітної ракетної батареї та стягнути збитки завдані державі в повному обсязі.
30.04.2020 року командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ №209 Про результати службового розслідування, яким наказано зокрема,
- за недостатній контроль виконавської дисципліни та за систематичне невиконання своїх функціональних обов`язків, щодо збереження та експлуатації ОВТ лейтенанту Д. Линнику начальнику обслуги-заступнику командира 5 зенітної ракетної батареї накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана», згідно наказу від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» позбавити місячної премії за квітень місяць в повному обсязі, притягнуто до матеріальної відповідальності лейтенанта Д. Линника начальника обслуги-заступнику командира 5 зенітної ракетної батареї та стягнути збитки завдані державі в повному обсязі.
Доказів оскарження наказу про притягнення відповідача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності суду не надано, матеріали справи не містять.
Тому, з метою організації відшкодування нестачі, яка виникла у зв`язку із неможливістю стягнення при звільненні військовослужбовців військової частини, позивача звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Суд зазначає, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).
Відповідно до ст. 9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Згідно із ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Положеннями ст. 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно із ст. 26 Статуту військовослужбовців залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно по п. 4 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-ІХ від 03.10.2019 року (далі - Закон №160-ІХ), матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону №160-ІХ, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, шо діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Згідно приписів ч. 2 статті 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі, у разі їх розформування.
Положенням про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року №1225, визначено порядок ведення обліку і зберігання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил, його списання та використання.
Пункт 3 даного Положення визначає, що Міноборони, як центральний орган управління Збройних Сил, закріплює згідно із законодавством військове майно за військовими частинами на праві оперативного управління, про що ним видаються відповідні акти. Згідно пункту 5 вказаного Положення, військові частини використовують закріплене за ними військове майно виключно за його цільовим та функціональним призначенням.
Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Доказів добровільної сплати даної суми заборгованості після звільнення відповідача з військової служби у військовій частині НОМЕР_1 сторонами не надано.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 підлягають задоволенню.
Згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу.

Суддя Д.В. Сидоренко