Справа № 520/3451/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 р.Справа № 520/3451/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.07.21 року по справі № 520/3451/21

за позовом Приватного акціонерного товариства "НОВИЙ СТИЛЬ"

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Новий стиль (далі - позивач, АТ "Новий стиль"), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/002123/2 від 13.10.2020.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним, а тому підлягає скасуванню. Оскільки, при здійсненні митного оформлення для підтвердження митної вартості конкретної поставки товару та її визначення за основним методом - ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) позивачем було надано усі документи, які передбачені чинним законодавством. Проте, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості, згідно з яким, основний метод визначення митної вартості товару не застосовується, а митна вартість ввезеного товару визначена з використанням резервного методу - другорядного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України. Підставою коригування митної вартості відповідачем вказано, що подані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а також не надано на вимогу митного органу додаткові документи. На думку позивача, приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів контролюючий орган діяв з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки надані на митне оформлення документи не містять жодних розбіжностей та в повному обсязі підтверджують ціну товару, визначену контрактом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 позов - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/002123/2 від 13.10.2020.

Стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства "НОВИЙ СТИЛЬ" (61020, м. Харків, вул. Григорівське шосе, буд.88, РНОКПП 32565288) за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби (місцезнаходження - 61003, м. Харків, вул. Короленко, 16-Б, код ЄДРПОУ - 43332958) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Слобожанська митниця Держмитслужби, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме: ст.ст.52-64, 257, 266 Митного кодексу України, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 у справі 520/3451/21 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог АТ "Новий стиль".

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості , яка є обов`язковою при її обчисленні (ч.2 ст.58 МКУ).

Зазначає, що декларантом не подано митному органу документи на підтвердження заявленої митної вартості товару і обраного методу її визначення.

Також зазначає, що за результатами ЕМД № UA 807170/2020/053053 було виявлено розбіжність поданих до митного оформлення документах, а саме: 1)відповідно до п.3.1 Контракту №05122019-LANT від 05.12.2019, товар поставляється позивачу на умовах FOB / EXW - Shanghai, проте, згідно з інвойсом NOWY18/2020 вказано умови поставки FOB Ningbo, що прямо вказує на наявну розбіжність та необхідність витребувати додаткові документи, відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ. Відповідач звертає увагу, що позивач підтверджує у своїх додаткових поясненнях те, що додаткову угоду від 01.09.2020 до контракту №05122019-LANT від 05.12.2019 до митного оформлення не подавав; 2) позивач не надав наявні документи на підтвердження витрат на транспортування; 3) дата оформлення митної декларації країни відправлення раніше дати видачі коносаменту, а саме - вантажна митна декларації країни відправлення № 17612041 датована 26.08.2020, проте містить реквізити коносаменту, який виданий пізніше - 31.08.2020; 4) дата видачі прайс-листа пізніше дати інвойсу, а саме - рахунок-фактура NOWY18/2020, за яким здійснювалась поставка товару датований 24.08.2020, а прайс-лист виробника, який містить пропозицію декларанту по асортименту товару та його вартості - 01.09.2020.

Звертає увагу, що підставою винесення оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару була відсутність документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме, складової, передбаченої п.5 ч.10 ст.58 МКУ- витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування товарів.

Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке .

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 05.12.2019 між ПАТ "НОВИЙ СТИЛЬ" та фірмою ANHUI LAITE GAS SPRING СО. укладено контракт № 05122019-LANT, відповідно до якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець - прийняти та оплатити наступну продукцію: пневмоциліндри лінійної дії на умовах, викладених у цьому контракті; поставка товару здійснюється партіями в межах загальної суми цього контракту; узгодження замовлень на конкретну партію товару здійснюється сторонами по електронній пошті; підтвердженням замовлення покупця є отримання повідомлення по електронній пошті і/або виставлення продавцем проформи-інвойсу(а.с. 32-36).

Згідно з пунктом 3.1 контракту продавець поставляє покупцю товар на наступних умовах: FOB Шанхай, Китай; EXW Шанхай, Китай.

Додатком до контракту № 19 від 24.08.2020 визначено, що оплата товару на протязі 90 календарних днів з моменту поставки товару покупцю(а.с.37).

На виконання укладеного контракту продавець поставив покупцю силові пневмоциліндри лінійної дії, багатоцільового призначення однією партією.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом подано: декларацію митної вартості ІМ40ДЕ № UA807170/2020/053053 від 12.10.20209а.с.30); контракт №05122019-LANT від 05.12.2019(а.с.32-36); додаток до контракту № 19 від 24.08.2020(а.с.37), інвойс (Рахунок фактура) NOWY18/2020 від 24.08.2020(а.с.38), (з перекладом)(а.с.39); коносамент 204487952A від 31.08.2020(а.с.40); сертифікат про походження товару 20C3405BOC18/00042 від 04.08.2020(а.с.41); пакувальний лист б/н від 24.08.2020(а.с.42); договір про надання транспортно-експедиторських послуг 01042020 вiд 01.04.2020(а.с.43-49); рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № СФ - 18393 від 06.10.2020(а.с.50); документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка) 06/10/9389-1 від 06.10.2020(а.с.51), автотранспортна накладна 4468 від 09.10.2020(а.с.52).

Під час контролю митної вартості товару за митною декларацією № UA807170/2020/053053 від 12.10.2020 митним органом на адресу позивача направлений запит № 21389 від 12.10.2020, в якому зазначено, що у зв`язку з надходженням до ВМВ запиту ПМО щодо вирішення спірного питання правильності визначення митної вартості №1, в зв`язку з недостатністю документів для визначення митної вартості товарів у відповідності до вимог п.5 ст.55 та п.4 ст. 57 Митного кодексу України проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявної у кожного з них інформації та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Судом встановлено, що згідно з вказаним запитом позивачу запропоновано надати достовірні пояснення та додаткові документи, а саме: 1) інформацію про відсутності обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно): в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів; та додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається: 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту): 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів: 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копія експортної декларації відправника (з перекладом) 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. (а.с. 54).

Листом від 13.10.2020 №13.10.2020/1 позивач повідомив контролюючий орган про надання усіх документів, які підтверджують заявлену митну вартість товара(а.с.55-57).

За результатами проведеної перевірки відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом (резервним методом) відповідно до статті 64 МК України: №UA807000/2020/002123/2 від 13.10.2020.

Вартість товару за 1 методом складала: 406 669,87 грн., з урахуванням транспортних витрат до митного кордону України з яких було сплачено 5% мита 20 333,49 грн. та ПДВ 85 400,67 грн. Вартість товару за 6 методом склала: 719 373,18 грн., з урахуванням транспортних витрат до митного кордону України, нараховано 5 % мита 35 968,66 грн. та ПДВ 151 068,37 грн.

На підставі прийнятого рішення про визначення митної вартості товарів відповідачем видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807170/2020/01148 від 13.10.2020(а.с.27).

Судом встановлено, що з метою уникнення простою транспорту та виробничою необхідністю позивач оформив товар за ціною, визначеною митним органом МД ІМ 40 ДЕ № UA807170/2020/053399 від 13.10.2020(а.с.28).

20.10.2020 позивач надіслав запит до митного органу №20.10.2020/8 щодо надання відповідних пояснень стосовно того, що саме призвело до перерахунку вартості товару та з яких підстав надійшов запит, в якому зазначалось, що надані документи недостовірні у зв`язку з чим спрацював АСАУР(а.с. 58-59).

25.11.2020 позивачем отримано відповідь № 25.11.2020/1, у якій відповідач зазначив, що дата оформлення декларації країни відправлення № 17612041 від 26.08.2020 раніше дати видачі коносаменту № 204487952А від 31.08.2020; дата видачі прайс листа від 01.09.2020 пізніше ніж дата інвойсу від 24.08.2020; в наданому прайс - листі відсутні умови поставки. Крім того, декларантом підприємства було надано до митниці митну декларацію країни відправлення без перекладу на українську мову або офіційну мову митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, відповідно до вимог ст. 254 МКУ(а.с.60-61).

Позивач, не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/002123/2 від 13.10.2020, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України при самостійному визначенні митної вартості товару за резервним методом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч.2 ст.57); кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57); застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч. 4 ст. 57); у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу (ч. 5 ст. 57); при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч. 6 ст. 57); методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 7 ст. 57); у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57).

Правила визначення митної вартості за ціною договору викладені законодавцем в ст.58 Митного кодексу України, згідно з ч. 4 якої митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Отже, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 826/27058/15, від 12.11.2021 у справі № 804/2256/16.

Відповідно до частини одинадцятої статті 264 Митного кодексу України орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом

З матеріалів справи вбачається, що однією з підстав застосування резервного методу визначення митної вартості товарів, послугували висновки митного органу про відсутність документів на підтвердження понесених позивачем транспортних витрат.

Згідно з умовами контракту від 05.12.2019 передбачено дві умови оплати: оплата товару протягом 90 календарних днів з моменту поставки товару (п. 5.2.1 контракту), або 100 % передплата на підставі проформи - інвойсу; конкретні умови на підставі замовлення та зазначаються у специфікаціях (п. 5.2.2 контракту)(а.с.33).

Відповідно до умов контракту №05122019-LANT від 05.12.2019 товар поставляється позивачу на умовах FOB / EXW - Shanghai, згідно з інвойсом NOWY18/2020 від 24.08.2020 товар поставляється позивачу на умовах FOB Ningbo, та при його тлумаченні мають силу правила ІНКОТЕМС-2010 .

Колегія суддів звертає увагу, що додатковою угодою від 01.09.2020 до контракту №05122019-LANT від 05.12.2019 (а.с. 152) передбачено, що товар поставляється позивачу на умовах EXW Shanghai; FCA Shanghai; FOB Shanghai; FOB Ningbo, що спростовує твердження апелянта про наявну розбіжність та необхідність витребувати додаткові документи, відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ.

Ураховуючи положення ч.10.ст. 58 МКУ, складовими митної вартості товару, які, зважаючи на умови поставки FOB, повинні при розрахунку митної вартості товару додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюванні товари є, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (п.5 ч.10 ст.58 МКУ).

Декларантом на підтвердження транспортних документів надано: договір про надання транспортно-експедиторських послуг 01042020 вiд 01.04.2020(а.с.43-49); рахунок фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № СФ - 18393 від 06.10.2020(а.с.50); документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка) 06/10/9389-1 від 06.10.2020(а.с.51); автотранспортна накладна 4468 від 09.10.2020(а.с.52).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані документи підтверджують вартість перевезеного товару, тому доводи апелянта про ненадання позивачем документів на підтвердження витрат на транспортування, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31 травня 2019 року по справі № 804/16553/14, у якій, надаючи оцінку доводам митного органу щодо невключення митної вартості витрат на транспортування з посиланням на те, що довідка про транспортні витрати не є первинним документом відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а отже не може підтверджувати дійсність спірної господарської операції, Верховний Суд дійшов висновку, що у разі, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо доводів представника відповідача про безпідставне не включення послуг експедитора до митної вартості товару, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 53 МК України, для підтвердження витрат на транспортування декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, якщо за умови поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Згідно з п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до п. 2 ч.11 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, зокрема витрати на транспортування після ввезення.

Згідно зі звітом експедитора ТОВ ТГЛ Україна від 13.10.2020 окремо вказана сума морського перевезення по маршруту Нінгбо (Китай) Південний (Україна) складає 11 507,20 грн. та окремо вказано транспортне експедиторське обслуговування на території України у сумі 500,00 грн. та доставка по Україні на суму 1000,00 грн. (а.с. 153).

Отже, позивач правомірно не включив до митної вартості товару експедиторське обслуговування на території України. Доказів понесення позивачем витрат на експедиторське обслуговування до території країни матеріали справи не містять.

З приводу посилання представника відповідача про надання заявки та акту виконаних робіт до договору про надання транспортно-експедиторських послуг тільки до суду, а не до митного органу під час розмитнення товару, то суд, дослідивши зміст зазначених довідок, зазначає, що вони не підтверджують жодного цінового значення послуг.

Щодо доводів апелянта про розбіжності в датах інвойсу та прайс листі, колегія суддів зазначає, що на момент відвантаження товару декларантом був наданий інвойс. Позивач з метою додаткового підтвердження вартості товару запитав у постачальника прайс лист. Отже, прайс-лист є додатковим документом, при цьому, розбіжності в ціні товару інвойсу та прайс-листі відсутні.

Щодо доводів апелянта, що дата оформлення митної декларації країни відправлення раніше дати видачі коносаменту, а саме - вантажна митна декларації країни відправлення № 17612041 датована 26.08.2020, проте містить реквізити коносаменту, який виданий пізніше - 31.08.2020, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Митного кодексу України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.

Згідно з ч.3 ст.57 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства країни.;

Щодо посилання відповідача на надання позивачем експортної митної декларації, яка складена не офіційною мовою митних союзів, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 254 Митного кодексу України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у постановах від 06.02.2020 у справі № 520/10709/18, від 31.03.2020 у справі № 160/7049/19, від 25.11.2020 у справі № 640/4941/19.

Отже, у разі складення документа, що подається до митного оформлення, або офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, митний орган не вправі вимагати від декларанта перекладу такого документа українською мовою.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем подано до митниці пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Відповідно до ст.64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч. 1 ст. 64); митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (ч. 2 ст. 64).

При цьому, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

Матеріалами справи підтверджено, що при здійсненні порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних та подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з`ясовано, що рівень митної вартості товарів з подібними характеристиками згідно з ціною базою даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України становить 3,76 дол. США за кг. (заявлений декларантом рівень 1,77 та 1,96 дол. США за кг). Відповідачем було визначено митну вартість товару за резервним методом за митною декларацією № UA 807170/2020/46100 від 09.09.2020р., з розрахунку 3,75 дол. США за кг.

Судом встановлено та визнано сторонами по справі, що в даній декларації № UA 807170/2020/46100 від 09.09.2020 товар невизначеного виробника у кількості 1000 шт. При цьому, партії товару позивача складали 150 одиниць, 5700 одиниць та 600 одиниць. Отже, при цих умовах не може вважитись розмитнення подібного товару на аналогічних умовах.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України при самостійному визначенні митної вартості товару за резервним методом.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Положеннями статті 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні правові підстави для розподілу судових витрат .

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 по справі № 520/3451/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 01.12.2021 року