Справа № 620/7080/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/7080/21 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати відмову відповідача у перерахунку стажу роботи на посаді лікаря - психіатра поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Менська міська лікарня» Менської міської ради з 01.01.2004, викладеного в листі від 21.05.2021 № 7007-7333/КО-02/8-2500/21;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу в подвійному розмірі стаж роботи на посаді лікаря - психіатра поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Менська міська лікарня» Менської міської ради з 01.01.2004 по день прийняття рішення судом, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до стажу роботи в подвійному розмірі стаж роботи позивача на посаді лікаря - психіатра поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Менська міська лікарня» Менської міської ради, тим самим порушено вимоги статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладене в листі 21.05.2021 № 7007-7333/КО-02/8-2500/21.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 в подвійному розмірі стаж його роботи на посаді лікаря - психіатра поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Менська міська лікарня» Менської міської ради з 01.04.2004.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що спеціальний стаж позивача набутий до 01.01.2004 зарахований позивачу з урахуванням кратності, відповідно до норм чинного законодавства.

Враховуючи положення статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно яких страховий стаж враховується в одинарному розмірі, підстави для зарахування стажу набутого після 01.01.2014 в пільговому обчисленні - відсутні.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.11.1994 по теперішній час позивач працює на посаді лікаря - психіатра поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Менська міська лікарня» Менської міської ради та дозволено роботу за сумісництвом на 0,5 посади лікаря-нарколога, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Менська міська лікарня» Менської міської ради від 11.06.2021 № 677, наявною в матеріалах справи.

При цьому, позивач на даний час перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та з 05.02.2016 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На звернення позивача щодо призначення пенсії відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідач листом від 21.05.2021 № 7007-7333/КО-02/8-2500/21 повідомив, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло за період з 01.01.2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах чи за вислугу років, тому підстави для зарахування стажу у подвійному розмірі з 01.01.2004 відсутні.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію, відтак наявні підстави для визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладене в листі 21.05.2021 № 7007-7333/КО-02/8-2500/21, та зобов`язати відповідача зарахувати стаж роботи на посаді лікаря - психіатра поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Менська міська лікарня» Менської міської ради в подвійному розмірі з 01.04.2004.

Однак, судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати стаж роботи на посаді лікаря - психіатра поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Менська міська лікарня» Менської міської ради в подвійному розмірі по день прийняття рішення судом, було відмовлено, так як довідка Комунального некомерційного підприємства «Менська міська лікарня» Менської міської ради від 11.06.2021 № 677 датована 11.06.2021, проте докази, що позивач на день прийняття судом рішення - 20.08.2021 працює на цій посаді у вказаній установі, - відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У силу вимог ст. 1 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

При цьому, з 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі також - Закон №1058-IV), який згідно з преамбулою розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Тобто, з 01.01.2004 Закон №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

За змістом пункту 2 розділу XV прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Особам, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці та мали або матимуть право на пенсію відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії призначаються за нормами цього Закону, виходячи з вимог віку та стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Пунктом 16 наведеного розділу Закону №1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

У свою чергу, відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Як свідчать матеріали справи, позивач працював на посаді лікаря - психіатра з 01.11.1994 поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Менська міська лікарня» Менської міської ради та, на його думку, стаж роботи з 01.04.2004 по день звернення до суду повинен був зарахований відповідачем у подвійному розмірі.

Втім, пенсійний орган зарахував у подвійному розмірі стаж роботи позивача лише до 01.01.2004 та зазначив, що для зарахування у подвійному розмірі стажу роботи з 01.01.2004 відсутні законні підстави.

Так, відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з пункту 3 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Вимогами пункту 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Крім того, редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Водночас, оскільки нормами статті 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на за вислугою років, відтак наявні підстави для зарахування позивачу стажу роботи після 01.01.2014 у подвійному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові по справі № 689/872/17 від 04 грудня 2019 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладене в листі 21.05.2021 № 7007-7333/КО-02/8-2500/21 та необхідність зобов`язання відповідача зарахувати стаж роботи на посаді лікаря - психіатра поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Менська міська лікарня» Менської міської ради в подвійному розмірі з 01.04.2004.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук