Справа № 280/1373/21
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 280/1373/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року (суддя Лазаренко М.С.) у справі №280/1373/21 за позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування постанови,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому, з урахуванням уточнень, просив:

визнати протиправними дії державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Дідичук Яни Володимирівни, які полягають:

- у зверненні стягнення на належну ОСОБА_2 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

- у передачі документів на 1/2 частину квартири ОСОБА_2 до ДП Сетам для продажу її на електронних торгах.

- у передачі 1/2 частини квартири ОСОБА_2 кредитору та стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП №59342879;

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Дідичук Яни Володимирівни про передачу нерухомого майна боржника ОСОБА_2 1/2 частини квартири ОСОБА_2 кредитору та стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП №59342879.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилався на те, що відповідно до рішення апеляційного суду Запорізької області від 26.04.2007 по цивільній справі №22- 321/07 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . В провадженні державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Дідичук Я.В. знаходиться виконавче провадження ВП №59342879 з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 625650,00 грн. В межах виконавчого

провадження ВП №59342879 державним виконавцем було накладено арешт на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 . В січні 2021 року позивачу стало відомо, що 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , була передана державним виконавцем стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП №59342879. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки ним порушено порядок продажу з електронних торгів майна, яке перебуває у спільній частковій власності боржника і інших осіб, який передбачений статтею 366 Цивільного кодексу України. За позицією позивача, таким діям державного виконавця, як: звернення стягнення на частину квартири; передання документів для продажу квартири на торгах; передання частини квартири кредитору, повинно передувати звернення до суду із позовом про виділення в натурі Ѕ частини квартири боржника, що передбачено ст..366 ЦК України. Крім цього, позивач звертав увагу на те, що рішення суду, яким стягнуто борг на користь ОСОБА_3 , скасовано судом касаційної інстанції.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

За наслідками розгляду справи судом першої інстанції зроблено висновок про те, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна.

Такі висновки суду першої інстанції обґрунтовані посиланням на правову позицію, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 (справа №367/6231/16-ц.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує на те, що правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду, фактично ґрунтується на положенням ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Між тим, як зазначає позивач, положення ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» суперечать приписам ч.1 ст..366 ЦК України, який, у спірному випадку, є спеціальним актом цивільного законодавства, що підлягав застосуванню у спірних відносинах. З цих підстав позивач наполягає на своїй позиції про те, що таким діям державного виконавця, як: звернення стягнення на частину квартири; передання документів для продажу квартири на торгах; передання частини квартири кредитору, повинно передувати звернення до суду із позовом про виділення в натурі Ѕ частини квартири боржника, як то передбачено ст..366 ЦК України. Також позивач вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на обставини, які свідчать про те, що рішення суду, яким з ОСОБА_2 стягнуто борг на користь ОСОБА_3 , скасовано судом касаційної інстанції, що свідчить про відсутність у державного виконавця підстав для провадження виконавчих дій. Крім цього, позивач вказує на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на порядок дій (алгоритм дій), який передбачений ч.2 ст.366 ЦК України, у разі продажу майна, яке перебуває у спільній частковій власності. І вказаний алгоритм дій, як зазначає позивач, державним виконавцем дотриманий не був.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2016 у справі №333/7663/15-ц, яке набрало законної сили 13.10.2016, рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.06.2016 у цій справі скасовано та ухвалено нове рішення, заявлені у справі вимоги задоволені, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 несплачені кошти за договором позики у розмірі - 625650 грн, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі - 6882 грн. 15 коп.

На виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2016 у справі №333/7663/15-ц 29.11.2016 ОСОБА_3 виданий виконавчий лист.

12.06.2019 ОСОБА_3 звернулася до органу ДВС із заявою про примусове виконання рішення, надавши виконавчий лист, виданий 13.10.2016 Комунарським районним судом м.Запоріжжя по справі №333/7663/15-ц.

Постановою старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Копач Я.М. від 13.06.2019 відкрито виконавче провадження №59342879 з приводу примусового виконання виконавчого листа, виданого 13.10.2016 Комунарським районним судом м.Запоріжжя по справі №333/7663/15-ц.

30.08.2020 старшим державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_2 , а саме 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

На підставі заявки від 21.09.2020 державним виконавцем направлено документи для проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна.

Згідно із протоколами проведення електронних торгів від 15.10.2020, 05.11.2020, 26.11.2020 торги не відбулися через відсутність допущених учасників торгів.

15.01.2021 старшим державним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, якою постановлено передати стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом: виконавчий лист №333/7663/15-ц, виданий 29.11.2016 Комунарським районним судом м.Запоріжжя наступне майно: 1/2 частину трикімнатної квартири, загальною площею 63,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму: 280707,00 грн.

Також, 15.01.2021 старшим державним виконавцем, керуючись частиною дев`ятою статті 61 Закону України Про виконавче провадження, винесено Акт про передачу вищезазначеного майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Не погоджуючись з діями відповідача, які полягають у передачі майна на продаж з електронних торгів, передачу майна кредитору, через недотримання відповідачем вимог ст..366 ЦК України, звернувся до суду із позовом.

За наслідками розгляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 (справа №367/6231/16-ц).

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши положення ст..366 Цивільного кодексу України, частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», вказала, що поняття визначення частки і виділення частки в натурі є різними за своїм змістом правовими поняттями. Положення Закону України «Про виконавче провадження» визначають лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.

З цих підстав Великою Палатою Верховного Суду сформовано правовий висновок про те, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши те, що у спірному випадку частка боржника у майні була визначена, дійшов правильного висновку про безпідставність аргументів позивача про те, що таким діям відповідача, як: звернення стягнення на частину квартири; передання документів для продажу квартири на торгах; передання частини квартири кредитору, повинно передувати звернення до суду із позовом про виділення в натурі Ѕ частини квартири боржника.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що положення ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» суперечать приписам ч.1 ст..366 ЦК України, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки позиція про застосування вказаних норм права у правовідносинах щодо продажу частки у праві спільної часткової власності майна, висловлена Великою Палатою Верховного Суду і підстав для неврахування таких висновків Великої Палати Верховного Суду у суду апеляційної інстанції не існує.

Аналогічне стосується і аргументів позивача про недотримання відповідачем положень ч.2 ст.366 ЦК України, оскільки у вказаній справі Великою Палатою Верховного Суду висновок про те, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна, зроблено з урахуванням положень не лише ч.1 ст.366 ЦК України, а і ч.2 ст.366 ЦК України у взаємозв`язку з положеннями частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що оскільки частку боржника у спільній частковій власності не було продано на електронних торгах, то взагалі відсутні підстави стверджувати про порушення чи недотримання алгоритму дій (послідовність дій), який (яка) передбачена ч.2 ст.366 ЦК України.

Щодо аргументів позивача про те, що рішення суду, яким з ОСОБА_2 стягнуто борг на користь ОСОБА_3 , скасовано судом касаційної інстанції, слід зазначити те, що встановлені обставини справи не дають підстав стверджувати про те, що на час вчинення виконавчих дій відповідач був обізнаний про вказані обставини. У свою чергу, оцінка діям/рішенням державного виконавця судом надається на час вчинення (прийняття) таких дій/рішень, з урахуванням тих обставин, які на той час існували. Крім цього, сам по собі факт скасування рішення суду не означає того, що відповідач був зобов`язаний припинити виконавчі дії, оскільки на виконанні у відповідача перебував виконавчий лист, який не був визнаний у встановленому порядку таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, проаналізувавши аргументи позивача, з якими він пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року у справі №280/1373/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 02.12.2021

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк