Справа № 420/11383/21
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/11383/21
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря Худика С.А.

за участю представника апелянта Гжибовського А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визнання протиправною та скасування постанови від 06.09.2019 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі Позивач) звернувся з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича (далі Відповідач), в якому просив : визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2019 року ВП № 59990586, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним виконавцем Білецьким І.М. відкрито виконавче провадження з порушенням статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: виконавче провадження відкрито не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або знаходженням майна. Позивач зазначає, що виконавчим округом приватного виконавця Білецького І.М. є Львівська область, тоді як позивач зареєстрований у м. Одеса. Доходів, рухомого і нерухомого майна у Львівській області позивач не має. Відкриття виконавчого провадження з порушенням правил територіальної діяльності є підставою для скасування спірної постанови.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду від 15 вересня 2021 року скасувати, прийняти нову постанову - про задоволення позову. В обгрунтування апеляційної скарги, позивач послався на доводи, ідентичні тим, що викладені в позовній заяві

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 серпня 2017 року на виконання рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28.01.2016 року по справі № 681/1071/15-ц видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 543060 грн. вартості Ѕ частки відчуження спільного майна подружжя, 2465 грн. судових витрат, всього 545405 грн.

06.09.2019 року ОСОБА_2 подано Приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Білецькому Ігорю Мироновичу заяву про прийняття до виконання виконавчого листа № 681/1071/15-ц від 30.08.2017 року, виданого Полонським районним судом Хмельницької області. Згідно з вказаною заявою, стягував повідомила приватного виконавця про те, що транспортний засіб автомобіль Land Rover модель Discovery 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Лазаренка, 9.

06.09.2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем прийнято постанову №59990586 про відкриття виконавчого провадження.

09.12.2019 року Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович прийняв постанову ВП № 59990586 про опис та арешт майна боржника: транспортного засобу Land Rover модель Discovery 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що знаходився за адресою: м. Львів вул. Лазаренка, 9.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що такий спір підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства, а також з того, що зазначена постанова прийнята виконавцем правомірно за місцезнаходженням майна боржника у виконавчому окрузі, де відповідач має право вчиняти виконавчі дії.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

У порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 447 цього Кодексу встановлено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Водночас завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За змістом статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Спірними питаннями у розглядуваній справі є правомірність рішення приватного виконавця, прийнятого у виконавчому провадженні №59990586 з примусового виконання рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28.01.2016 року по справі № 681/1071/15-ц, яким видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 543060 грн. вартості Ѕ частки відчуження спіотного майна подружжя, 2465 грн. судових витрат, всього 545405 грн.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цей спір не підсудний адміністративному суду, а повинен вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки спір не має ознак публічно-правового, позаяк стосується порушеного майнового права позивача та майнових прав інших осіб.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що оскаржуване позивачем рішення приватного виконавця прийняте у межах виконавчого провадження, яке відкрито на підставі виконавчого документа, що виданий Полонським районним судом Хмельницької області, а тому відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 287 КАС України, воно підлягає оскарженню саме до того суду, яким було видано виконавчий лист.

Так, за змістом наведених раніше положень КАС України висновується, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №823/811/1.

Зі змісту позовних вимог та установлених судом обставин справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, вказував на порушення його прав у сфері публічно-правових відносин.

Проте, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного рішення відповідача, позивач заперечує наявність майна боржника, яке є спільним майном подружжя та яке було арештоване приватним виконавцем 11 вересня 2019 року у виконавчому провадженні №59990586.

Одночасно з цим, позивач стверджує, що транспортний засіб вибув з його володіння, що підтверджується відомостями, внесеними до ЄРДР за № 0000438 від 18.01.2018р.

Отже, позивач, зазначаючи про протиправність рішення приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження, фактично доводить те, що це майно не належить йому, і, як наслідок, відсутність у виконавця права на задоволення інтересів стягувача за рахунок звернення стягнення на це майно.

Відтак, предметом спору є не лише протиправність рішення приватного виконавця стосовно відкриття провадження, а й правомірність належності цього майна боржнику.

Наведене свідчить про те, що спірні правовідносини стосуються питання наявності у позивача спільного майна подружжя, що потребує встановлення судом обставин і правових підстав переходу права власності від боржника до позивача та у кінцевому результаті передбачає надання відповіді на питання про наявність спільного майна подружжя, яке було арештоване приватним виконавцем. Проте це виходить за межі компетенції адміністративних судів.

Зрештою, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, що мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №823/811/17).

Тому, враховуючи суть спірних правовідносин і суб`єктний склад сторін у справі, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що цей спір є публічно-правовим і пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, та не має приватноправового характеру.

Наведене виключає можливість розгляду цієї справу за правилами адміністративного судочинства, а спір має вирішуватись у порядку, визначеному ЦПК України.

Висновок суду першої інстанції про поширення на цю справу юрисдикції адміністративного суду, а відтак і про відсутність підстав для закриття провадження у справі, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Приписи п. 1 частини 1 статті 238 КАС України визначають, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 238, 239, 308, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визнання протиправною та скасування постанови від 06.09.2019 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Відповідно до статті 239 КАС України, роз`яснити ОСОБА_1 , що дана справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, та позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі, із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 02.12.2021р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.