Справа № 420/13360/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України» (вул. Центральна, 75, с. Надеждівка, Арцизький район, Одеська область, 68454, ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.05.2021 року №1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ГУ ДПС в Одеській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Шампань України» за період з 01.04.2018 по 31.12.2020, за результатами якої складено Акт перевірки від 29.03.2021р. №6031/15-32-07-01-17, на підставі якого було прийнято, серед іншого, податкове повідомлення-рішення №1 від 07.05.2021 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 259 343, 67 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 64 836 грн.

Позивач вважає необґрунтованими висновки в Акті перевірки від 28.02.2020р. № 146/15-32-33-05/, а прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення протиправним з наступних підстав.

Відповідачем встановлено порушення у взаємовідносинах позивача з ТОВ «Карго Технолоджи», ТОВ «Агора Дніпра», ТОВ «Престиж комфорт груп», ТОВ «Новсум».

Позивач зазначає, що перед оформленням відносин ТОВ «Шампань України» із зазначеними контрагентами було вчинено ряд дій направлених на перевірку їх репутації зокрема: здійснено моніторинг судових та інших відкритих реєстрів, перевірено реєстр боржників, в тому числі перевірено дані, стосовно наявності податкового боргу, порушених кримінальних проваджень та вироків судів. Жодних даних, які б свідчили про можливі дефекти у правовому статусі зазначеного контрагента у періоді здійснення господарських операцій не існувало.

Як на час укладення правочинів позивача з зазначеними вище контрагентами, так і під час їх виконання, сторони були належним чином зареєстрованими в ЄДРПОУ та були платниками податку на додану вартість; ні установчі документи контрагентів позивача, ні їх свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість не визнані в установленому порядку недійсними. Крім того, укладений між сторонами договори не визнавалися недійсними в судовому порядку.

Контролюючий орган не скористався правами, наданими Податковим кодексом України та Порядком проведення зустрічних звірок визначений постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 27 грудня 2010 року, а при складенні Акту перевірки та податкових повідомлень рішень контролюючий орган використав лише бази «Податковий блок».

Висновки акту базуються на оціночних судженнях та податковій інформації, які не мають жодного відношення конкретно до ТОВ «Шампань України. В свою чергу у ТОВ «Шампань України» наявні всі первинні документи в достатньому обсязі, які документально підтверджують реальність господарських операцій із вказаними вище контрагентами.

Ухвалою від 03.08.2021 р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08.09.2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача є повністю необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносно контрагента Позивача ТОВ «КАРГО ТЕХНОЛОДЖИ» відповідач зазначає, що у ТОВ «КАРГО ТЕХНОЛОДЖИ» відповідно до бази даних «Податковий блок» відсутні складські приміщення. З наданих до перевірки ТТН не можна чітко встановити місце постачання товару, а саме: з якого складу здійснено навантаження товару; хто фактично здійснював відпуск ТМЦ; хто здійснював навантаження ТМЦ. Враховуючи, що юридична та фактична адреса ТОВ «КАРГО ТЕХНОЛОДЖИ» вулиця Жилянська, будинок 126/23, м. КИЇВ, 01032, кількість працюючих - 1 особа, а постачання товару здійснювалось нібито в м. Одесі - то неможливо встановити хто саме постачав ТМЦ на адресу ТОВ «ШАМПАНЬ УКРАЇНИ». згідно зареєстрованих податкових накладних ЗТОВ «КАРГО ТЕХНОЛОДЖИ» вбачається невідповідність у номенклатурі придбаних та реалізованих товарів, робіт, послуг. Враховуючи зазначене, не можливо встановити реальність здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «КАРГО ТЕХНОЛОДЖИ» та, відповідно, фінансово - господарські взаємовідносини між ТОВ «ШАМПАНЬ УКРАЇНИ» та ТОВ «КАРГО ТЕХНОЛОДЖИ» мають ознаки, які свідчать про безтоварність проведених операцій.

Відносно контрагентів Позивача ТОВ «АГОРА ДНІПРА», ТОВ «ПРЕСТИЖ КОМФОРТ ГРУП», ТОВ «НОВСУМ» відповідач зазначає, що до перевірки не надано жодного документу, що підтверджує отримання ТМЦ, а саме: видаткові накладні, довіреність на отримання ТМЦ, ТТН. Крім цього, ТОВ «ШАМПАНЬ УКРАЇНИ» не доведено необхідність придбання у зазначених контрагентів ТМЦ для використання у власній господарській діяльності та відображення в бухгалтерському обліку оприбуткування та списання ТМЦ. Таким чином, ТОВ «ШАМПАНЬ УКРАЇНИ» не доведено використання придбаних товарів в господарській діяльності.

Через відсутність відповідних первинних документів, які мають бути належно оформлені, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, встановлено що проведені операції не відповідають сутності, не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції та не мають право на відображення їх результатів у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Посадові особи ТОВ «ШАМПАНЬ УКРАЇНИ» мали можливість дотриматися норм чинного законодавства, зокрема в частині відображення у податковій звітності виключно тих операцій які мали місце, однак вони не вжили достатніх заходів для цього.

Таким чином, відповідач вважає, що в діях посадових осіб ТОВ «ШАМПАНЬ УКРАЇНИ» вбачається недобросовісність, у зв`язку з тим, що при виборі контрагентів та укладанні з ними договорів, вони не упевнились в доброчесності зазначених вище контрагентів.

15.09.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій додатково зазначено, що ТОВ «Шампань України» дотримувалось вимог податкового законодавства, діяло розумно, добросовісно і з проявом належної обачності. При цьому, аналіз діянь ТОВ «Шампань України», як платника податків на предмет дотримання цих критеріїв, контролюючим органом не здійснювалось, в відзиві на адміністративний позов не відображено фактичних обставин, які б свідчили про не добропорядність саме ТОВ «Карго Технолоджи», ТОВ «Агора Дніпра», ТОВ «Престиж комфорт груп», ТОВ «Новсум».

У адміністративному позові ТОВ «Шампань України» детально наведено та підтверджено фактичний рух активів та використання придбаних товарів у ТОВ «Карго Технолоджи», ТОВ «Агора Дніпра», ТОВ «Престиж комфорт груп», ТОВ «Новсум» в господарській діяльності та зазначене не спростовано Відповідачем.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено у відзиві на позовну заяву жодних доводів, що грунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Ухвалою суду від 04.10.2021 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.10.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, та у зв`язку з відсутністю потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, керуючись приписами ч. 9 ст. 205 КАС України, ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 02.11.2021 року, продовжено розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шампань України» зареєстроване 06.11.2000 року та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області. Основними видами діяльності за КВЕД є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний) 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур 01.21 Вирощування винограду 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві 11.02 Виробництво виноградних вин 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

В період з 16.03.2021 року по 22.03.2021 року, посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України», код за , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2018 по 31.12.2020 року.

За результатами перевірки 29.03.2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області складено акт №6031/15-32-07-01-17 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України», код за .

В ході перевірки було встановлено, серед іншого, порушення п. 198.1, 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.10 зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає статі в бюджет на загальну суму 259343,67грн., в т.ч. за період: Вересень 2018 року на суму 1156 грн; Грудень 2018 року на суму 2688 грн; Березень 2019року а суму 4399,67 грн, Квітень 2019 року на суму 251100 грн.

На підставі акту перевірки від 29.03.2021 №6031/15-32-07-01-17 Головне управління ДПС в Одеській області прийняло, серед іншого, податкове повідомлення-рішення №1 від 07.05.2021 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість, на суму 324180 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням 259343, 67 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 64836 грн.

Позивач звернувся до ДПС України зі скаргою на вищезазначене податкове повідомлення рішення, проте рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 15.07.2021 №16209/6/99-00-06-01-03-06 податкове повідомлення-рішення №1 від 07.05.2021 року залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України).

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.21 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім НБУ), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до положень п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Не може бути предметом планової документальної перевірки питання дотримання платником податків принципу "витягнутої руки", крім випадків перевірки дотримання платником податків вимог підпунктів 140.5.4, 140.5.6 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку. Підприємства, які мають право ведення спрощеного обліку доходів і витрат та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, можуть узагальнювати інформацію в регістрах бухгалтерського обліку без застосування подвійного запису.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах:

повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі;

автономність - кожне підприємство розглядається як юридична особа, відокремлена від її власників, у зв`язку з чим особисте майно та зобов`язання власників не повинні відображатися у фінансовій звітності підприємства;

послідовність - постійне (з року в рік) застосування підприємством обраної облікової політики. Зміна облікової політики можлива лише у випадках, передбачених національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку у державному секторі, і повинна бути обґрунтована та розкрита у фінансовій звітності;

безперервність - оцінка активів та зобов`язань підприємства здійснюється виходячи з припущення, що його діяльність буде тривати й надалі;

нарахування - доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів;

превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми;

єдиний грошовий вимірник - вимірювання та узагальнення всіх господарських операцій підприємства у його фінансовій звітності здійснюються в єдиній грошовій одиниці;

інших принципах, визначених міжнародними стандартами або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі залежно від того, які з наведених стандартів застосовуються підприємством.

Відповідно до ч. 6 ст. 8 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судом встановлено, що ТОВ «Шампань України» у перевіряємому періоді мало взаємовідносини з ТОВ «Карго Технолоджи», ТОВ «Агора Дніпра», ТОВ «Престиж комфорт груп», ТОВ «Новсум».

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Агора Дніпра», ТОВ «Престиж комфорт груп», ТОВ «Новсум» суд зазначає наступне.

Позивачем у зазначених контрагентів було придбано ТМЦ, а саме: набір інструментів електромонтера універсальний НЕУ, відеокамера DS-2CD2543G0-IWS код УКТ ЗЕД , смартфон Samsung G950FD Galaxy S8 Duos 64GB Blue.

На підтвердження реальності придбання зазначених ТМЦ позивачем було надано видаткові накладні та платіжні доручення.

Отримання ТМЦ здійснювалось представниками ТОВ «Шампань України» на умовах самовивезення. Право власності на поставлений товар перейшло до ТОВ «Шампань України» за відповідними видатковими накладними.

Таким чином первинними документами підтверджено фактичне здійснення господарської операції, а тому викладені в Акті висновку щодо відсутності первинних документів в яких відображено придбання ТМЦ від ТОВ «АГОРА ДНІПРА», ТОВ «ПРЕСТИЖ КОМФОРТ ГРУП», ТОВ «НОВСУМ» є необґрунтованими.

При цьому суд зазначає, що відповідачем не спростовано посилання позивача на обставини, щодо використання придбаних товарів в господарській діяльності, відповідно до яких: набір інструментів придбано з метою їх використання головним енергетиком підприємства при здійсненні своїх обов`язків пов`язаних з організацією правильної експлуатації, ремонту і монтажу енергетичного обладнання, безперебійного і надійного забезпечення електроживлення виробництва на підприємстві; відеокамери придбані для агронома ТОВ «Шампань України» ОСОБА_1 з метою здійснення відеофіксації стадії розвитку зернових культур; смартфони придбано для головного бухгалтера та директора ТОВ «Шампань України» з метою забезпечення здійснення службових дзвінків.

Взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Карго Технолоджи» відбувались згідно укладеного договору поставки № 0104/Х від 01 квітня 2019 року.

Дослідивши зміст вказаного договору, суд дійшов висновку, що він містить всі істотні умови, які передбачені чинним законодавством. Зазначений договір є чинними, ніким не скасований, а його виконання підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, що знаходяться в матеріалах справи.

За вищезазначеним договором позивачем було придбано товар «Авіатор Xpro»

Даний препарат пройшов реєстрацію, про що свідчить посвідчення Міністерства екології та природних ресурсів України про державну реєстрацію серії А № 06914. З вказаного посвідчення вбачається, що зареєстрований в Україні терміном до 31 грудня 2020 року. Запис у державному реєстрі за № 11639 від 30 жовтня 2018 року.

На офіційному сайті Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України наявний Державний реєстр пестицидів та агрохімікатів, дозволених до використання в Україні, згідно якого вбачається, що препарат Авіатор Хрrо дозволений до використання в Україні.

Зазначені обставини спростовують посилання відповідача на те, що відповідно до Державного реєстру пестицидів та агрохімікатів, дозволених до використання в Україні зазначений препарат Авіатор Хрrо відсутній в переліку дозволених препаратів.

Позивачем була здійснена оплата за придбаний товар, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Факт здійснення перевезення товару на склад покупця документально підтверджується товарно-транспортними накладними, подорожніми листами вантажного автомобіля, з яких достеменно вбачається ким та в якому вантажному транспорті здійснювалося перевезення.

Таким чином суд зазначає, що матеріали справи містять необхідні документи на підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин позивача з ТОВ ТОВ «Карго Технолоджи» в періоді, що перевірявся, які відповідають вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, а окремі недоліки таких документів не змінюють їх суті та змісту.

Надаючи оцінку правовідносинам позивача з контрагентами, відповідач, як на підстави відсутності реальності господарських операцій, посилається на наступні обставини:

у ТОВ «Карго технолоджи» відповідно до бази даних-«Податковий блок» відсутні складські приміщення, а з наданих представникам контролюючого органу товарно-транспортних накладних не можна чітко встановити місце постачання товару, а саме: з якого складу здійснено навантаження товару, хто фактично здійснював відпуск ТМЦ, хто здійснював навантаження ТМЦ;

згідно до ЄРПН встановлено, що ТОВ «Карго технолоджи» в квітні 2019 року здійснювало придбання товару Авіатор Хрrо (5л) для подальшої реалізації у постачальника ТОВ «РЕТРО 16» (код за ), в свою чергу ТОВ «РЕТРО 16» в квітні 2019 року здійснювало придбання товару Авіатор Хрго (5л) для подальшої реалізації у постачальника ТОВ «КВІНТ ТРЕЙД» (), натомість ТОВ «КВІНТ ТРЕЙД» протягом 2019 року придбавало інші ТМЦ - борошно пшеничне вищого гатунку, гібрид насіння кукурудзи, косметичні засоби для жінок, туалетну воду, тощо;

враховуючи те, що юридична та фактична адреса ТОВ Карго Технолоджи вул. Жилянська, буд. 126/23 м.Київ, 01032, кількість працюючих - 1 особа, а постачання товару здійснювалось ніби то в м. Одесі - то неможливо встановити хто саме постачав ТМЦ на адресу ТОВ Шампань України;

згідно до Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТОВ «АГОРА ДНІПРА» (код за ) впродовж 2018 року не здійснювало придбання товару Набір інструментів електромонтера універсальний НЕУ. Таким чином, вбачається невідповідність у номенклатурі придбаних та реалізованих товарів, робіт, послуг;

згідно до Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТОВ «НОВСУМ» (код за ) впродовж 2018 року не здійснювало придбання товару Смартфон Samsung G950FD Galaxy S8 Duos 64GB Blue. Таким чином, вбачається невідповідність у номенклатурі придбаних та реалізованих товарів, робіт, послуг.

З приводу наведеного суд зазначає, що якщо контрагент ТОВ «Шампань України» не виконав свого зобов`язання зі сплати відповідних податків, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Відповідачем не наведено факти, які б безспірно підтверджували недобросовісність саме ТОВ «Шампань України», як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності своїх контрагентів, якщо така мала місце.

При цьому, слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від господарських та виробничих можливостей контрагента. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Також, слід зазначити, що обставини, зазначені відносно контрагента позивача, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання договору за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

При цьому суд зазначає, що при вирішенні податкових спорів, суд виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Подання платником податку до контролюючого органу належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Суд зазначає, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази податковим органом в акті перевірки не наведено та реальність виконання господарських операцій не спростовано, як і не зазначено жодних належних доказів на підтвердження того, що визначені умови договору не виконано.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності основних фондів. ТОВ «Шампань України» не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій Позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «БУЛВЕС АД» проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

У рішенні по справі «Інтерсплав проти України» (заява № 803/02) Європейський Суд з прав людини зазначив, що у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

При цьому Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Суд зазначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення Броньовський проти Польщі [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004). У кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. Рішення Спорронг та Лонрот п. Швеції , рішення від 23 вересня 1982, серія A N 52, стор. 26, п. 69).

Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить, що найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Протоколу № 1 забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під законом Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути доступним (accessible) та передбачуваним (forseable). Також, закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. Доступність закону означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. Передбачуваність означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Суд у своїх рішеннях нагадує, що незважаючи на те, що держави мають широкі рамки розсуду при визначенні умов і порядку, за яких приватна особа може бути позбавлена своєї власності, позбавлення останньої, навіть, якщо воно переслідує законну мету в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст.1 Протоколу № 1, якщо не була дотримана розумна пропорційність між втручанням у права фізичної чи юридичної особи й інтересами суспільства. Також, буде мати місце порушення ст.1 Протоколу № 1 й у випадку, коли наявний істотний дисбаланс між тягарем, що довелося понести приватній особі, і переслідуваними цілями інтересів суспільства.

Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13.06.1979 року у справі Маркс проти Бельгії, п.69). Поняття майно має автономне значення, яке, не обмежується правом власності на речі матеріального світу: у розумінні цього положення певні інші права та інтереси, які є активами, можуть також розглядатися як майнові права, а отже - майно (рішення від 23.02.1995 року у справі Гасус Дозір унд Фьордертехнік Гмбг проти Нідерландів, п.53). Під дію статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції підпадає право вимоги, якщо воно достатньою мірою встановлене, щоб являти собою актив. Коли основою вимоги є майновий інтерес, то особа, яка її має, вважатиметься такою, що має легітимне сподівання (Федоренко проти України, Едуард Петрович Мельник проти України) на отримання майна, за наявності однієї з умов: - якщо наявне остаточне судове рішення, що підтверджує це право (Бурдов проти Росії, Юрій Миколайович Іванов проти України, Агрокомплекс проти України); - якщо є достатнє правове підґрунтування у національному законодавстві, що підтверджує вимогу (Брезовец проти Хорватії, Рисовський проти України, Кечко проти України, Стреч проти Великобританії, Москаль проти Польщі, Сук проти України, Федоренко проти України, Україна-Тюмень проти України).

Відповідно до п.50 Рішення Європейського суду з прав людини у справі ЩОКІН ПРОТИ УКРАЇНИ (CASE OF SHCHOKIN v.UKRAINE) (Заяви №№ 23759/03 та 37943/06) судом констатовано, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на зазначене, враховуючи помилковість та недоведеність висновків акта перевірки суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 07.05.2021 року №1. є протиправними та належить до скасування.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 4862,70 грн.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь Позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 4862,70 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України» (вул. Центральна, 75, с. Надеждівка, Арцизький район, Одеська область, 68454, ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №1 від 07.05.2021 року

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України» (вул. Центральна, 75, с. Надеждівка, Арцизький район, Одеська область, 68454, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4862 (чотири тисячі вісімсот шістдесят дві) грн. та 70 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук