Справа № 0540/8686/18-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2021-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 р. Справа№0540/8686/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., при секретарі судового засідання Воліковій О.О.,

за участю:

представника відповідача Вовченка С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Електросталь-Курахове до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу - Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05 червня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Електросталь-Курахове (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 5 червня 2018 року № та № в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 6715859,80 грн.

В обгрунтування позову зазначено, що у травні 2018 року податковим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за лютий 2018 року. За результатами перевірки було складено акт № 500/05-99-49-03/41491822 від 16 травня 2018 року, відповідно до висновків якого податковим органом встановлено порушення ПК України, що призвело до завищення суми від?ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за лютий 2018 року на 14 075 942 грн., завищення суми від?ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду лютий 2018 року на 6 793 995 грн.

На підставі висновків вказаного акту, податковим органом було сформовано податкове повідомлення-рішення № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за декларацією за лютий 2018 року на 14 075 942 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 7 037 971 грн. та податкове повідомлення-рішення № яким зменшено розмір від?ємного значення суми податку на додану вартість за декларацією за лютий 2018 року на 6 793 995 грн.

Не погоджуючись із висновками в акті перевірки та податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 6 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, позов задоволено в повному обсязі: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області № від 5 червня 2018 року; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області № від 5 червня 2018 року про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за звітний період лютий 2018 року у сумі 6793995 грн в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за звітний період лютий 2018 року в розмірі 6715859,80 грн.

Постановою Верхового Суду від 14 липня 2021 року касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 6 вересня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № від 5 червня 2018 року в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за звітний період лютий 2018 року в розмірі 16662 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят дві) гривень 80 копійок, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 6 вересня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року залишено без змін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року прийнято справу до провадження, призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 19 серпня 2021 року замінено відповідача Головне управління ДПС у Донецькій області на правонаступника - Державну податкову службу України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач).

06 вересня 2021 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача. Позивач зазначив, що між ТОВ Електросталь-Курахове та ПП Кванта-С було укладено договір підряду№ ЕК/17/03-05/50 на виконання робіт з поточного ремонту кранів №№ 2, 4-13, 15, 18-20, 27. В пункті 2.3 договору передбачено оформлення актів-допусків/нарядів-допусків. У зв?язку із закінченням строку зберігання таких документів, вони буди знищені. Крім того, в реєстрі дозволів наявна інформація щодо отримання ПП Кванта-С дозволів на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки та виконання робіт підвищеної небезпеки. Наявність таких дозволів передбачає наявність кваліфікованих працівників підрядника.

07 вересня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що оцінюючі спірні операції позивача з ПП Кванта-С, перевіркою встановлено, що в акті приймання виконаних робіт №1не вказано дату реєстрації актів приймання виконаних будівельних робіт, не вказано код ЄДРПОУ, точного адресу, де відбувалось будівництво та ремонт.

Ухвалою суду від 08 вересня 2021 року відкладено підготовче засідання у справі, витребувано докази.

Ухвалою суду від 20 вересня 2021 відкладено підготовче засідання у справі, витребувано докази, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року відкладено підготовче засідання у справі, витребувано докази.

Ухвалою суду від 04 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду не з?явився.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОСТАЛЬ-КУРАХОВЕ» , зареєстроване як юридична особа, місцезнаходження: Донецька обл., м. Курахове, Промислова зона, 115.

Відповідач - Державна податкова служба України в особі відокремленого підрозділу - Головного управління ДПС у Донецькій області, в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Судом встановлено, податковим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за лютий 2018 року.

За результатами проведення перевірки, 16 травня 2018 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області складено Акт № 500/05-99-49-03/414918 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЕЛЕКТРОСТАЛЬ - КУРАХОВЕ» () з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за лютий 2018 року».

Перевіркою встановлено порушення Позивачем вимог п.п. 14.1.18, пп. 14.1.181 п. 14.1, ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.187.1, ст. 187, п. 189.1 ст. 189, п. 198.1, п. 198.3., п. 198.6. ст. 198, п.п. 200.4 ст. 200, п.201.1, п. 201.10, пп. 201.12 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до:

- завищення суми від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за лютий 2018 року на суму 14 075 942 грн.,

- завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду лютий 2018 року на 6 793 995 грн.

5 червня 2018 року контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку, сума завищення бюджетного відшкодування 14075942,00, та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 7037971,00 грн; №, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, 6793995 грн.

За наслідками процедури адміністративного оскарження зазначені вище податкові повідомлення-рішення залишені без змін, після чого позивач оскаржив їх до суду.

Спірним питанням у даній справі є правомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № від 5 червня 2018 року в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за звітний період лютий 2018 року в розмірі 16 662 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят дві) гривень 80 копійок.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України визначено, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПКУ (далі - ПК України у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.

Статтею 198 ПК України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України ).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 ПК України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

У відповідності до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.

Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі - Наказ № 88, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).

Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Сама по собі наявність первинних документів (видаткових накладних та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.

Суд зазначає, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт/послуг), поза як саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком.

Суд відмічає, що з метою підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди встановленню підлягає їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.

Відтак, хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету.

Надаючи оцінку правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, судом підлягає дослідженню факт реальності господарської операції між позивачем та його контрагентом.

Судом встановлено, що 29 грудня 2017 року між ТОВ Електрсталь Курахово (замовник) -С (підрядник) укладено договір підряду № ЕК117/03-05/50.

Пунктом 1.1. договору передбачено, що Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе виконання робіт з поточного ремонту кранів та обладнання.

Сума цього договору визначається на підставі домовлених цін, що є невід`ємною частиною цього договору і орієнтовно складає 1 200 000,00 грн. (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 3.4 Договору, оплата робіт проводиться за фактично виконані роботи протягом 20-ти календарних днів з момента підписання Замовником відповідних актів КБ-2в з додатками до актів КБ-2в, підтверджених довідками КБ-3, на підставі наданих Підрядником рахунків та податкових накладних.

До суду також надано додаток №4 до договору підряду № ЕК117/03-05/50 Договірна ціна.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій між Позивачем та його контрагентом до суду надано:

локальний кошторис №2-1-1/02-1;

підсумкову відомість ресурсів до локального кошторису №2-1-1/02-1;

податкову накладну №1 від 28 лютого 2018 року та квитанцію про її реєстрацію від 13 березня 2021 року;

довідку про вартість виконаних робіт та витрати;

акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2018 року;

підсумкову відомість за лютий 2018 року;

акт заліку зустрічних однорідних вимог від 30 квітня 2018 року;

простий вексель серії АА № 2790202;

акт пред`явлення векселя до платежу.

Надаючи оцінку реальності господарської операції із врахуванням виду поточного ремонту відповідного обладнання та специфіки цих робіт, відповідності кваліфікаційним критеріям працівників, які безпосередньо здійснювали ці роботи, технічним, якісним, кількісним та іншим вимогам в залежності від правил технічної експлуатації кранів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (далі - дозвіл). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, видає дозволи на безоплатній основі на підставі висновку експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання, проведеної експертно-технічними центрами, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або незалежними експертними організаціями, які забезпечують науково-технічну підтримку державного нагляду у сфері промислової безпеки та охорони праці. На застосування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки виробник або постачальник устаткування підвищеної небезпеки отримує дозвіл до прийняття зобов`язань на постачання. Одержання дозволу не вимагається у разі експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, яке прийнято в експлуатацію з видачею відповідного сертифіката або щодо якого зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації, а також у разі реєстрації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Судом встановлено, що 28 березня 2012 року ПП Кванта-С було видано дозвіл № 0612.12.14 яким дозволялось експлуатувати машини, механізми, устатковання підвищеної небезпеки: посудини, що працюють під тиском понад 0,07 МПа, а саме балони з киснем, пропан-бутаном (за договорами оренди з підприємствами, які мають дозволи Держгірпромнагляду). Дозвіл видно на період з 28 березня 2012 року до 28 березня 2017 року.

Згідно з даних інформаційної системи Реєстр дозволів дія вказаного дозволу була продовжена на п?ять років.

28 березня 2012 року ПП Кванта-С було видано дозвіл № 0613.12.14 яким дозволялось виконувати роботи підвищеної небезпеки: ремонт ( у т.ч. із застосуванням зварки), налагодження, технічне обслуговування устатковання підвищеної небезпеки вантажопідіймльних кранів (згідно технічних умов), роботи, що виконуються на висоті 5 метрів і більше над поверхнею грунту, з перекриття бо робочого настилу, зварювльні, газополум?яні роботи.

Дозвіл видно на період з 28 березня 2012 року до 28 березня 2017 року.

Згідно з даних інформаційної системи Реєстр дозволів дія вказаного дозволу була продовжена на п?ять років.

Судом було витребувано у ПП Кванта-С та Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці засвідчені належним чином копії посвідчень, що видані працівникам підприємства відповідно до п. 3.14 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці (НПАОП 0.00-4.12-05), затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 №15 та відповідно наявну інформацію про проходження навчання працівниками Приватного підприємства «Кванта-С» з питань охорони праці відповідно до Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці (НПАОП 0.00-4.12-05).

Листом від 04 жовтня 2021 року №1 ?-С повідомило про відсутність можливості надати копії посвідчень, оскільки підприємство не зобов?язано зберігати посвідчення з охорони праці.

Листом від 03 листопада 2021 року № П/3528 Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці повідомило про відсутність інформації стосовно участі посадових осіб в комісіях з перевірки знань з охорони праці у працівників ПП Кванта-С за період з 2016 року по 2021 рік.

Разом з тим, суд зазначає, що відсутність спеціального дозволу чи посвідчень у працівників на виконання робіт підвищеної небезпеки не має своїм наслідком недійсність виконаних контрагентом робіт, а є підставою для відповідальності останнього за недотримання з його боку приписів законодавства щодо здійснення ліцензованих видів робіт без отримання спеціального дозволу.

Таким чином, відповідальність за наявність чи відсутність певних документів покладається у даному випадку на контрагентів, а не на позивача. Відсутність ліцензії чи іншого дозвільного документа не є безумовним доказом відсутності реального вчинення господарської операції, якщо з інших первинних документів вбачається фактичне здійснення господарських операцій між господарюючими суб`єктами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі №819/426/16.

В контексті наведеного суд зазначає, що на підтвердження фактичного здійснення господарської операції, враховуючи її специфіку, позивачем надано належно оформлені первинні документи та інші документи складені в межах вчиненої господарської операції, які в сукупності свідчать про беззаперечний факт реального вчинення господарської операції та використання її в межах господарської діяльності позивача.

З огляду на наведене прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення № від 5 червня 2018 року в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за звітний період лютий 2018 року в розмірі 16662, 80 грн. не можна вважати законними і обґрунтованими, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Електросталь-Курахове до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу - Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05 червня 2018 року задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 5 червня 2018 року в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за звітний період лютий 2018 року в розмірі 16662 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят дві) гривень 80 копійок.

Вступну та резолютивну частини рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті 18 листопада 2021 року.

Повний текст рішення складено 25 листопада 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.І. Грищенко