Справа № 640/31995/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Григорович П.О. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Справа № 640/31995/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Сакевич Ж.В.,

представників позивача Трубакова Є.О., Юхименка М.П.,

представника відповідача Смикалова В.Р.,

преставника третьої особи Дмитренка А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпроазот» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2021 року у справі

за позовом Акціонерного товариства «Дніпроазот»

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання

у сферах енергетики та комунальних послуг,

третя особа на стороні відповідача,

яка не заявляє самостійні вимоги

на предмет спору: акціонерне товариство

«Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. У грудні 2020 року Акціонерного товариства «Дніпроазот» (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Відповідач), третя особа на стороні Відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про визнання протиправною та скасування постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 24.06.2020 № 1156 «Про внесення змін до Постанови НКРЕКП від 24 грудня 2019 року № 3018».

В обґрунтування заявлених позовних вимог АТ «Дніпроазот» зазначило, що воно є найбільшим споживачем послуг з розподілу природного газу, що надаються третьою особою - АТ «Дніпропетровськгаз», але постановою НКРКП від 24.06.2020 № 1156 збільшено тарифи на такі послуги, що спричинило збитки для Позивача.

При цьому, Позивач стверджував про порушення НКРЕКП процедури прийняття спірної постанови, посилаючись на те, що йому не зрозуміло, на яких підставах до складу тарифу включено статтю щодо повірки та ремонту лічильників, їх витрати на заміну та/або створення обмінного фонду лічильників, витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу для населення, а також прибуток, виробничі інвестиції та компенсації витрат за попередні періоди.

Разом з тим, Позивач зазначив, що НЕКРКП не обґрунтувало та не роз`яснило споживачам, у тому числі залученим до обговорення представникам АТ «ДНІПРОАЗОТ», необхідності зміни складових відповідного тарифу на послуги АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ».

Також, Позивач посилався на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2020, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 20.10.2020, у справі № 826/1125/20 щодо визнання протиправною та скасування постанови НКРЕКП № 3018 від 24.12.2019 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз».

2. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що сама по собі суб`єктивна незгода позивача із обґрунтованістю оскаржуваної постанови не є належним та допустимим доказом існування порушеного права, що на переконання суду є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, суд зазначив, що Позивачем не надано доказів понесення збитків у зв`язку із затвердженням Регулятором відповідних числових значень, а також доказів того, що за наслідками прийняття Відповідачем оскаржуваної постанови плановий прибуток АТ «ДНІПРОАЗОТ» значно зменшився.

При цьому, суд вказав, що постанова НКРЕКП № 3018, до якою спірною постановою № 1156 внесено зміни, припинила своє існування саме внаслідок прийняття останньої, а не у зв`язку з набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/1125/20, як на тому наполягає Позивач.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову, наводячи доводи, аналогічні тим, що викладені в його позовній заяві, та зазначаючи, що спірна постанова НКРЕКП, на його переконання, прийнята без належного економічного обґрунтування і з порушенням прав та інтересів споживачів, одним з яких є АТ «ДНІПРОАЗОТ».

Також, Апелянт вважає, що така постанова прийнята Регулятором без дотримання балансу інтересів споживачів та суб`єкта природних монополій - АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз».

При цьому, Апелянт зазначив, що судовим рішенням у справі № 640/1125/20 визнано протиправною та скасовано попередню постанову Регулятора від 24.12.2019 № 3018, до якої спірною постановою від 24.06.2020 № 1156 внесено зміни.

З цих та інших підстав, Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

5. Відповідачем і АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» подано відзиви на апеляційну скаргу, в якому вони просять залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у своїх відзивах НКРЕКП та АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» зазначають, що постанова № 1156 не була предметом судового розгляду у справі № 640/1125/20, а також, що сама лише суб`єктивна незгода Позивача з оспорюваною ним постановою Регулятора не може бути доказом наявності порушеного права.

6. 30.11.2021 від Позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду судом касаційної інстанції справи № 640/1125/20.

7. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено у зв`язку з відсутністю правових підстав, передбачених ст. 236 КАС України, для зупинення апеляційного провадження у цій справі.

8. У судовому засіданні представники Позивача апеляційну скаргу підтримали у межах наведених в ній доводів.

Представники Відповідача і третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечували з підстав, наведених ними у відзивах на таку скаргу.

9. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

10. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між позивачем (споживач) і АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» укладено типовий договір розподілу природного газу від 01.01.2016 № 094205L5Н8АР016.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору Оператор ГРМ зобов`язався надавати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач - прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Згідно з п. 6.1 цього договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1. цього Договору, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

24.12.2019 Відповідачем, як Регулятором, прийнято постанову № 3018 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ», якою установлено третій особі - АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ»:

1) на період з 01.01.2020 до 30.06.2020 включно: тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,04 грн за 1 м 3 на місяць (без урахування ПДВ); структуру тарифу на послуги розподілу природного газу згідно з додатком 1;

2) з 01.07.2020: тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,25 грн за 1 м 3 на місяць (без урахування ПДВ); структуру тарифу на послуги розподілу природного газу згідно з додатком 2.

Також, вказаною постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 28.03.2017 № 353 «Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для ПАТ «Дніпропетровськгаз».

Зазначеною постановою передбачено, що вона набирає чинності з 01.01.2020, але не раніше дня, наступного за днем її опублікування в офіційному друкованому виданні - газеті «Урядовий кур`єр».

У подальшому, 24.06.2020 Відповідачем прийнято постанову № 1156 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 24 грудня 2019 року № 3018», відповідно до якої до постанови від 24.12.2019 № 3018 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» внесено такі зміни:

1) в абзаці другому підпункту 2 пункту 1 цифри « 1,25» замінено цифрами « 1,14»;

2) додаток 2 до постанови викладено в новій редакції, що додається.

Цією постановою передбачено, що вона набирає чинності з 01.07.2020, але не раніше дня, наступного за днем її оприлюднення на офіційному вебсайті НКРЕКП.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2020 у справі № 826/1125/20 за позовом АТ «Дніпроазот» було визнано протиправною та скасовано постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №3018 від 24 грудня 2019 року «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз».

Зазначене судове рішення залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020.

11. Позивач, вважаючи постанову НКРЕКП 24.06.2020 № 11156 протиправною, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

12. Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 № 1540-VIII (далі - Закон № 1540-VIII), «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення конституційних принципів у сферах енергетики та комунальних послуг» від 19.12.2019 № 394-ІХ (далі - Закон № 394-ІХ), «Про природні монополії» від 20.04.2000 № 1682-III (далі - Закон № 1682-III), «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII (далі - Закон № 329-VIII), Порядком формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженим постановою НКРЕ від 28.07.2011 № 1384 (далі - Порядок № 1384), Методикою розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств 3 газопостачання та газифікації, затвердженою постановою НКРЕ від 04.09.2002 № 983 (далі - Методика № 983), Процедурою встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженою постановою НКРЕ від 03.04.2013 № 369 (далі - Процедура № 369), Методикою визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженою постановою НКРЕКП від 25.02.2016 № 236 (далі - Методика № 236).

13. Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

14. Згідно зі ст. 1 Закону № 1540-VIII Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

29.12.2019 набрав чинності Закон № 394-ІХ, яким НКРЕКП визначено як постійно діючий центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 13 частини першої та частини четвертої статті 17 Закону № 1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, зокрема, встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу.

У разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення тарифів повинні забезпечити покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості.

Згідно зі ст.ст. 4, 8 Закону № 1682-III державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій, які утворюються і функціонують відповідно до цього Закону з особливостями, встановленими законом. Предметом державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, зокрема, є ціни (тарифи) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій.

Відповідно до пункту 3 частини третьої, частини шостої статті 4 Закону № 329-VIII що визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, до компетенції Регулятора на ринку природного газу належить затвердження та оприлюднення у встановленому порядку методології визначення тарифів на послуги транспортування природного газу для точок виходу і точок входу, методологій визначення тарифів на послуги розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу щодо газосховищ, до яких застосовується режим регульованого доступу відповідно до статті 48 цього Закону, на послуги установки LNG та встановлення (зміна) тарифів, які повинні забезпечити необхідні інвестиції в газотранспортні та газорозподільні системи, газосховища, а також установку LNG.

Ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу та послуги установки LNG, а також інші платежі, пов`язані з доступом до газотранспортних і газорозподільних систем, газосховищ та установки LNG або приєднанням до газотранспортної або газорозподільної системи), повинні бути: 1) недискримінаційними; 2) прозорими; 3) встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, де це можливо, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін, встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав.

15. Порядок та процедура встановлення тарифів регламентуються Порядком формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженим постановою НКРЕ від 28.07.2011 № 1384 (далі - Порядок № 1384), Методикою розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств 3 газопостачання та газифікації, затвердженою постановою НКРЕ від 04.09.2002 № 983 (далі - Методика № 983), Процедурою встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженою постановою НКРЕ від 03.04.2013 № 369, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.04.2013 за № 685/23217 (далі - Процедура № 369). Зокрема, вимога щодо встановлення НКРЕКП економічно обґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, який би забезпечував ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат виробництва, сплату всіх податків, обов`язкових платежів та бюджетних відрахувань відповідно до чинного законодавства України, а також отримання обґрунтованого рівня прибутку міститься - в пункті 2.1 Порядку 1384; в пунктах 1.5, 1.7, 4.1, розділу 5 Методики 983; в Процедурі 369.

Відповідно до пункту 4.1 розділу 4 «Розрахунок тарифів» Методики № 983 основними аналітичними показниками при визначенні тарифів на послуги з транспортування і постачання природного газу є витрати підприємства і обсяги протранспортованого та поставленого споживачам природного газу.

Пунктом 4.2 вказаного розділу передбачено, що витрати підприємства на транспортування та постачання природного газу визначаються згідно з національним Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" та Методичним положенням по плануванню, обліку і калькулюванню собівартості продукції (робіт, послуг) за економічними елементами витрат на підприємствах з газопостачання та газифікації та їх структурних підрозділах.

Згідно з п. 2.5 Процедури № 369 суб`єкт господарювання при зверненні до НКРЕ за встановленням тарифу обґрунтовує кожну складову витрат з відповідного виду діяльності, пов`язаних з операційною діяльністю, фінансових витрат та прибутку. До таких витрат також відносяться витрати на закупівлю природного газу, що використовується для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу (далі - ВТВ та НВтр) (пункт 4.5 Методики № 983, пункт 2.1.5 Процедури № 369).

Виробничо-технологічні витрати/втрати газу визначаються як газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів (розділ 1 Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами (далі - Методика 1), розділ 1 Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами (далі - Методика 2), затверджених наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003 № 264.

Згідно з пунктами 4.1-4.2 розділу IV Процедури № 369 перегляд рівня тарифу здійснюється як за ініціативою суб`єкта господарювання, так і НКРЕ за умови відповідного обґрунтування такого перегляду.

У розділі IV Методики № 236 установлено, що при розрахунку тарифу до складу планованої тарифної виручки включається планований прибуток, який визначається з урахуванням необхідності фінансування компенсації витрат (збитків), яких зазнало підприємство, та інших обґрунтованих потреб фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання, які не були включені до складу витрат структури тарифу і щодо яких Податковим кодексом України прямо не встановлено обмежень в частині коригування фінансового результату до оподаткування на різниці, визначені відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

Висновки суду апеляційної інстанції.

16. Отже, НКРЕКП є державним регулятором у сферах енергетики та комунальних послуг, одним з основних завдань якого є встановлення економічно обґрунтованих тарифів, з урахуванням всіх матеріальних витрат ліцензіатів та забезпечення відшкодування їх обґрунтованих витрат на отримання прибутку, стимулювання до скорочення таких витрат і підвищення рентабельності діяльності.

17. При цьому, НКРЕКП на підставі та на виконання наданих їй повноважень зобов`язана сформувати структуру тарифу таким чином, щоб вона враховувала компенсацію витрат ліцензіатів на послуги, що ними надаються.

18. Вирішення означених питань та реалізація відповідної компетенції належить до виключної дискреції Регулятора.

19. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2019 у справі № 826/6713/18 за позовом ПАТ «Дніпропетровськгаз» до НКРЕКП про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

20. При цьому, згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

21. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на те, що приймаючи оскаржувану Позивачем постанову від 24.06.2020 № 1156, НКРЕКП щодо встановлення тарифу на послуги АТ «Дніпропетровськгаз» з розподілу природного газу, діяла на підставі та на виконання наданих їй дискреційних повноважень щодо встановлення економічно обґрунтованого тарифу для вказаного ліцензіата для покриття його витрат, зокрема ВТВ, що відповідає вищенаведеним законодавчим вимогам.

22. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, зазначеною постановою Регулятор скоригував вказаний вище тариф у бік зменшення саме з урахуванням принципу балансу інтересів ліцензіата (ОГС) та споживачів, серед яких й Позивач.

23. Доводи Апелянта про те, що постанова НКРЕКП від 24.06.2020 № 1156 прийнята без належного економічного обґрунтування і з порушенням його прав та інтересів, як споживача, та без дотримання балансу інтересів споживачів і суб`єкта природних монополій - АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз», колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.

Разом з тим, наведені доводи Апелянта, а також його доводи про те, що внаслідок прийняття Регулятором спірної постанови, він зазначав значних матеріальних збитків, не підтверджуються жодними належними і допустимими в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказами.

Втім, відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Водночас, у контексті аналізу таких доводів апеляційної скарги судова колегія зазначає, що тарифи, які діяли за постановою НКРЕКП від 28.03.2017 № 353, яка на переконання АТ «Дніпроазот» має застосовуватися й на теперішній час, є очевидно збитковими для ліцензіата АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз», оскільки не покривають його витрат (у т.ч. ВТВ), і їх застосування жодним чином не забезпечуватиме балансу інтересів, про який зазначає Апелянт, а навпаки - порушуватиме такий принцип. Тому, здійснення їх перегляду НКРЕКП, зокрема через коригування внесені постановою № 1156, відповідає наведеним вище вимогам чинного законодавства та висновкам Верховного Суду у справі № 826/6713/18.

Наведені в судовому засіданні твердження представників Апелянта про те, що у провадженні господарського суду перебуває кілька справ про стягнення з АТ «Дніпроазот» коштів за тарифами, які він оспорює в цій адміністративній справі, жодним чином не підтверджують протиправності прийняття Регулятором як суб`єктом владних повноважень постанови № 1156, а свідчать про наявність певних господарських правовідносин (спорів) між Позивачем і АТ «Дніпропетровськгаз», тобто між двома суб`єктами господарювання.

При цьому, судова колегія ще раз наголошує, що оскаржуваною Позивачем постановою № 1156 Регулятором скориговано спірний тариф саме у бік зменшення, тобто на користь споживачів та задля збалансування інтересів обох сторін.

24. Доводи Апелянта про порушення Відповідачем процедури прийняття такої постанови через її незрозумілість його представникам, судова колегія відхиляє як необґрунтовані та зазначає, що як вбачається з матеріалів справи така постанова прийнята після проведення процедури відкритих обговорень, зокрема за участі Позивача, та з дотримання законодавчих вимог і підстави для визнання її протиправною відсутні. Зворотного Апелянтом не доведено.

25. З приводу доводів Апелянта про те, що судовим рішенням у справі № 640/1125/20 визнано протиправною та скасовано попередню постанову Регулятора від 24.12.2019 № 3018, до якої спірною постановою від 24.06.2020 № 1156 внесено зміни, судова колегія зазначає, що визнана протиправною та скасована рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2020 у справі № 640/1125/20 постанова НКРЕКП № 3018, мала б втратити юридичну силу з моменту набрання законної сили рішенням суду, тобто з 20.10.2020.

Проте, в цьому випадку така постанова НКРЕКП № 3018 втратила чинність раніше та з іншої підстави, а саме - з 01.07.2020 у зв`язку з набранням чинності постанови НКРЕКП №1156 від 24.06.2020.

При цьому, колегія суддів зазначає, що предметом судового розгляду в цій справі є безпосередньо постанова НКРЕКП №1156 від 24.06.2020 і, відповідно до ст. 2 КАС України, апеляційний суд перевіряє, чи діяв Відповідач під час її прийняття на підставі, у спосіб та в межах наданих йому повноважень саме під час її прийняття, тобто 24.06.2020, коли постанова № 3018 ще була чинною.

У контексті аналізу наведених доводів Апелянта судова колегія також звертає увагу на те, що судові рішення у справі № 640/1125/20 не мають преюдиціального значення для розгляду цієї справи, оскільки постанова НКРЕКП № 3018, що була предметом судового розгляду у вказаній справі, стосується зовсім інших розмірів тарифу та прийнята за іншою процедурою, ніж постанова № 1156 (за заявою ОГС/за Методикою).

26. Колегія суддів, перевіряючи доводи Апелянта, також звертає увагу й на те, що фактично він стверджує про порушення його майнових інтересів та заподіяння збитків з боку АТ «Дніпропетровськгаз» внаслідок виставлення рахунків за новими тарифами, установленими Регулятором.

Однак, предметом цього спору, відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених у ст. 2 КАС України, є безпосередньо питання щодо прийняття Відповідачем, як суб`єктом влади, спірної постанови № 1156 у межах, на підставі наданих йому повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, тобто за наявності відповідних правових підстав для цього та з дотримання процедури, а не питання щодо відшкодування заподіяних збитків.

У контексті наведеного, апеляційний суд відзначає, що АТ «Дніпропетровськгаз» не є відповідачем у цій справі і правовідносини між ним і Позивачем перебувають поза межами предмету судового розгляду в цій справі.

Водночас, як було встановлено вище, оскаржувана позивачем постанова НКРЕКП від 24.06.2020 № 1156 прийнята Відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства, у рамках дискреційних повноважень Регулятора та відповідно до ст. 19 Конституції України.

27. Разом з тим, колегія суддів відзначає, що оскаржувана Позивачем постанова НКРЕКП безпосередньо стосується прав та охоронюваних законом інтересів АТ «Дніпропетровськгаз», і як відзначалося вище, позовні вимоги АТ «Дніпроазот» ґрунтуються на порушенні його майнових прав при оплаті послуг вказаного товариства (ОГС).

Втім, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є право та законний інтерес, порушений безпосередньо суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі.

При цьому, за своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює можливість надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу розтлумачено в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України також наведено ознаки, притаманні законному інтересу, та зокрема визначено поняття «охоронюваний законом інтерес». Так, КС України визначено, що охоронюваний законом інтерес є правовим феноменом, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;

г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: «Дозволено все, що передбачено у законі», а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: «Дозволено все, що не забороняється законом».

Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

28. Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

29. Зі змісту вищенаведених правових норм вбачається, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:

1) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;

2) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

3) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

4) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу;

5) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Аналогічні правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17, від 28.09.2021 у справі № 335/3582/17 (2-а/335/171/2017) та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для колегії суддів при вирішенні цієї справи.

30. Таким чином, обов`язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Втім, як відзначалося вище, Позивач фактично звернувся з цим позовом до суду на захист суб`єктивного матеріального права та законного інтересу, порушеного внаслідок зазначення збитків в результаті оплати послуг АТ «Дніпропетровськгаз».

31. Аналізуючи ці та всі інші доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

32. Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

33. Отже, судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 242 КАС України.

34. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга акціонерного товариства «Дніпроазот» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2021 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Дніпроазот» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 02 грудня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова