Справа № 640/29897/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва, в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не сформування та не подачі до управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва подання про повернення ОСОБА_1 21 725,00 грн. (двадцять одна тисяча сімсот двадцять п`ять гривень 00 копійок) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією № 1 від 21 липня 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати по управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва подання про повернення ОСОБА_1 21 725,00 грн. (двадцять одна тисяча сімсот двадцять п`ять гривень 00 копійок) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією № 1 від 21 липня 2020 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не сформування та не подачі до управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва подання про повернення ОСОБА_1 21 725,00 грн. (двадцять одна тисяча сімсот двадцять п`ять гривень 00 копійок) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією № 1 від 21 липня 2020 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати по управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва подання про повернення ОСОБА_1 21 725,00 грн. (двадцять одна тисяча сімсот двадцять п`ять гривень 00 копійок) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією № 1 від 21 липня 2020 року; стягнутио на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ).

На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат позивача на правничу допомогу, в якій позивач просить суд ухвалити додаткове судове рішення у справі № 640/29897/20 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3 000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

В обґрунтування поданої заяви представник позивач послався на те, що 29 квітня 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва було прийнято рішення у справі № 640/29897/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яким позов задоволено повністю. Позивач зазначає, що разом з тим під час ухвалення судового рішення, cуд не вирішив питання про витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Окружним адміністративним судом м. Києва 26 травня 2021 року прийнято додаткове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено:

- стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.).

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідачем подано до суду апеляційну скаргу відповідно до прохальної частини якої апелянт, просить скасувати додаткове рішення Окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року та винести по справі нове рішення про відмову в задоволенні відшкодування на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань понесених витрат на правову допомогу.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне адміністративне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 134 КАС України).

Згідно із частини 2 статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (пункт 1 частини 3 статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 4 статті 134 КАС України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що між ОСОБА_1 (позивачем, надалі - Клієнт) та Зарубою Оксаною Валеріївною (надалі - Адвокат) було укладено договір про надання правничої допомоги № 10/11/2020 від 10 листопада 2020 року, відповідно до пункту 1 якого, Адвокат зобов`язується здійснити представництво інтересів Клієнта, що вказане в цьому Договорі на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.

Безпосередній зміст правничої допомоги Адвоката за цим Договором полягає в тому, що Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання, яке надалі іменується Доручення, під час строку дії цього Договору здійснити представництво (представити) Клієнта в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві, судах та інших органах державної влади з питання повернення 21 725,00 грн (двадцять одна тисяча сімсот двадцять п`ять гривень 00 копійок) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу.

Також, на підтвердження наявності обґрунтувань витрат на правничу правову допомогу, представником позивача було подано до матеріалів справи Додаток до Договору про надання правничої допомоги № 10/11/2020 від 10 листопада 2020 року, з якого вбачається, що сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання Адвокатом правничої допомоги вказаної в Договорі і визначеної Дорученням, у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень.

Згідно Рахунку-Фактури № 206 від 10 листопада 2020 року вказано, що позивачу необхідно за представництво інтересів в ГУ ПФУ у місті Києві та Окружному адміністративному суді міста Києва з питань повернення 21 725,00 грн збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплатити 3000,00 грн.

Відповідно до квитанції Укрсіббанку від 10 листопада 2020 року ОСОБА_1 було сплачено на рахунок Заруби Оксани Валеріївни суму у розмірі 3 000,00 грн.

Згідно Акту № 1 від 24 листопада 2020 року приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 10/11/2020 від 10 листопада 2020 року Адвокат надав, а Клієнт прийняв послуги щодо:

- підготовлення претензії до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з вимогою звернутись до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва з поданням про повернення Клієнту помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі- продажу нерухомого майна;

- підготовлення позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з вимогою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва подання про повернення Клієнту помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі- продажу нерухомого майна.

Пунктом 2 вказаного вище Акту встановлено, що вартість послуг Адвоката за цим Актом складає 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

Відповідно до Детального опису робіт (послуг), виконаних адвокатом згідно з Договором про надання правничої допомоги № 10/11/2020 від 10 листопада 2020 року встановлено, що адвокатом були надані позивачу наступні послуги: підготовка та подання претензії до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з вимогою звернутись до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва з поданням про повернення Клієнту помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Отримання відповіді на претензію - 1000,00 грн; підготовка та подання до Окружного адміністративного суду міста Києва позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з вимогою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва подання про повернення Клієнту помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна - 2000,00 грн; Всього: 3000,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що у висновку ЄСПЛ, викладеному у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява №71660/11), у пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява №72277/01), у пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (Заява №66561/01), суд зазначив, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, а у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі "Lavents v. Latvia" (Заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну ціну.

Крім того, заслуговує на увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року по справі №640/19275/18 та відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що адвокатом Заруба О.В. оформлено і підписано позовну заяву.

Оцінюючи обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, суд враховує: - належність справи до справ незначної складності та її розгляд судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; - незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування у справі, і доказів на їх підтвердження, які, до того ж однотипні і знаходились у розпорядженні позивача; - формальність відзиву відповідача; - сталу судову практику. Справа є важливою для позивача. Вплив результату вирішення справи на репутацію позивача та наявність публічного інтересу з матеріалів справи не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що дана справа є типовою та відносно даного спору Верховним Судом вже неодноразово висловлювалася позиція, а отже, в даному випадку є необґрунтованим посилання представника позивача про необхідність було збирання інформації і проведення аналізу документів наданих позивачем на 15 аркушах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга апелянта не підлягає задоволенню, а додаткове рішення прийнято у відповідності до вимог законодавства.

Колегія суддів звертає увагу, що апелянтом не наведено обґрунтувань, в чому полягає протиправність додаткового рішення суду першої інстанції по відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00грн.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишаються без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 311, 313, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві -залишити без задоволення.

Додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан