Справа № 380/3141/20
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Левка С.Л.,

представників відповідача Лазорка І.І., Тереха І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, стягнення моральної шкоди

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції у Львівській області , місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, в якій позивач із урахуванням уточненої позовної заяви від 06.08.2020, просить суд:

- визнати протиправним і скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області №1046 від 20.03.2020 "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області та порушення ними службової дисципліни";

- визнати протиправним і скасувати наказ по особовому складу Головного управління Національної поліції у Львівській області №84 о/с від 20.03.2020;

- поновити позивача з 20.03.2020 на роботі на посаді старшого інспектора чергового СРПП № 1 Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.03.2020;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2019 рік за 44 дні;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області моральну шкоду у розмірі 90000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.02.2020 та 20.02.2020 Головним управлінням Національної поліції у Львівській області видано наказ №447 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області" (далі - наказ №477), зокрема до начальника Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області та "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області та порушення ними службової дисципліни" (далі - наказ №1046). Позивач зазначає, що накази №477 та №1046 видано на підставі висновку службового розслідування, яке проведено з порушенням Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС №893 07.11.2018 "Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України" (далі - Порядок №893), оскільки вони проведені не повно, не об`єктивно, з явним ухилом дискредитувати позивача як керівника підрозділу поліції.

Позивач стверджує, що в тексті наказу №1046 безпідставно зазначені порушення про те, що ним у 2019 році не проведено усіх запланованих занять із вогнепальної підготовки; не здійснено у вказані в тексті оскаржуваного наказу №477 дати перезміни нарядів СОГ та ГРПП, а також не проведено їх інструктаж; не організовано своєчасне направлення на місце події слідчо-оперативних груп, не організовувалось складання узгодженого плану слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення осіб; не забезпечено належні умови зберігання вилучених з місць подій слідів, речових доказів з метою проведення з ними необхідних судових експертиз; не розглядалось на оперативних нарадах стан досудового розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів. Позивач зазначає, що не проведення усіх запланованих занять із вогневої підготовки зумовлене відсутністю набоїв та поточним ремонтом тиру, що знаходиться у підпорядкуванні Стрийського ВП ГУНП у Львівській області. Щодо не здійснення перезміни нарядів СОГ та ГРПП позивач посилається на те, що у відповідні дати перезміни здійснювалися його заступником у зв`язку з виділенням вихідних днів або виїздом позивача на місце злочину. Крім того, позивач стверджує, що відповідачем не конкретизовано випадки, зокрема, місця і дати, неприбуття слідчо-оперативними групами на місця подій. З приводу складання узгодженого плану проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій посилається на самостійність слідчого та неможливість втручання керівником підрозділу в проведення досудового розслідування.

Обґрунтовуючи вимогу щодо стягнення з відповідача грошової компенсації за не використану позивачем у 2019 році відпустку, останній посилається на те, що його відпустка становить 44 календарних дні, а правом на відпочинок у формі отримання відпустки позивач на момент його звільнення не скористався.

Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 90 000 грн. позивач стверджує, що зазнав моральних страждань, які полягають у тому, що пропав сон, постійно піднімається тиск, болить голова і йому постійно доводиться звертатися за допомогою до медпрацівників. Також зазначає про те, що втратив престиж та ділову репутацію в очах своїх колишніх працівників, стверджує, що йому невідомо скільки триватимуть вимушені зміни у його життєвих і професійних відносинах, а також обсяг зусиль, котрі необхідно докласти для відновлення попереднього стану.

22.05.2020 до суду від представника надійшов відзив, у якому останній проти позову заперечив повністю.

Відзив обґрунтований тим, що прийнятий відповідачем наказ №1046 є правомірним, оскільки прийнятий на підставі висновку службового розслідування неналежного виконання службових обов`язків з боку окремих працівників Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 06.03.2020, а також з урахуванням обставин, встановлених під час комплексного інспектування службової діяльності Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області. Крім того, відповідач зазначає те, що згідно з наказом №1046 застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є законним, виходячи із службової характеристики та репутації позивача, який неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності у минулому, зокрема, наказами відповідача від 13.08.2019 №2465 - попередження про неповну службову відповідність - та від 04.02.2020 №477 - звільнення з посади. При цьому, відповідач посилається на частину 12 статті 19 Закону України "Про дисциплінарний статут Національної поліції України" №2337-VIII від 15.03.2018 у редакції спірних правовідносин (далі - Закон України №2337-VIII), за якою у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

Крім того, відповідач заперечує проти вимог відповідача отримати компенсацію за невикористану відпустку за 2019 рік, з тих підстав, що проведення відповідних виплат законодавством не передбачено, оскільки виплаті підлягають лише компенсації за не використані у рік звільнення відпустки. З цього приводу посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у справі №808/2122/18.

Також відповідач заперечує проти стягнення моральної шкоди. Свої заперечення мотивує тим, що відповідач не надав жодних доказів, які слугували б підтвердженням наявності у позивача фізичних, душевних чи психічних страждань.

23.06.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що у поданому відповідачем відзиві не визначено конкретних порушень, за які позивача можна було би притягнути до відповідальності. Крім того, відповідач вказує, що з тексту відзиву неможливо з`ясувати мотиви прийняття оскаржуваного наказу №1046. Також позивач стверджує, що відповідач приймаючи наказ №1046 не врахував його попередні заохочення.

Стосовно фактичних обставин справи та мотивів оскаржуваного наказу №1046 позивач зазначає наступне. Порушення пунктів 2-5 розділу 6 "Інструкції з організації планування в системі Національної поліції" про те, що позивач не довів до безпосередніх виконавців План основних заходів ГУНП у Львівській області спростовується протоколом оперативної наради №18 від 06.06.2019 та відповіддю на адвокатський запит Сколівською районною радою від 11.06.2020. Крім цього, позивач вважає, що відповідач не конкретизував, який саме План основних заходів ГУНП у Львівській області не доведено до підлеглих.

Позивач заперечує порушення ним вимог пункту 1 Розділу 4 "Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України", оскільки відповідач не вказав в чому саме полягало порушення права автора звернення і не вказано, які саме заходи позивач повинен був здійснити.

Також позивач не погоджується із не дотриманням пункту 1 Розділу 2 Порядку №893. Вважає, що прийняте ним рішення про відсутність підстав для здійснення службового розслідування було обґрунтованим. Між тим, відповідач протилежного не довів, оскільки не вказав обставин, які могли бути підставою для ініціювання службового розслідування.

Крім цього, позивач зазначає, що затвердження ним висновків щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання без погодження з керівником слідчого підрозділу, як і неналежна організація реагування підлеглими працівниками на окремі правопорушення, не відповідає дійсності.

Щодо не здійснення позивачем організації своєчасного направлення на місце події слідчо-оперативної групи (далі - СОГ) та не забезпечення зберігання слідів злочину, речових доказів, то позивач посилається на те, що він не є належним суб`єктом відповідальності, оскільки направлення СОГ на місце події здійснюється диспетчером. Щодо умов зберігання речових доказів та слідів злочинів, виявлених під час огляду місця події, то у позивача відсутні повноваження на розпорядження бюджетними коштами для самостійного вирішення питання обладнання та ремонту приміщення для зберігання доказів.

Окрім цього, позивач стверджує, що жодних правил етичної поведінки поліцейського не порушував, зважаючи на те, що мав високий авторитет у підлеглих та населення Сколівщини.

Стосовно наказу №1046 додатково зазначає, що такий є не лише протиправним, а й несправедливим, позаяк наслідком звільнення стало позбавлення позивача будь-яких засобів існування в період пандемії коронавірусної інфекції. Решта доводів позивача зводяться до дублювання аргументів, викладених у позовній заяві.

Правом подати заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався.

28.01.2021 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких останній наполягає на правомірності оскаржуваних рішень з наступних підстав.

У додаткових поясненнях відповідач зазначає, що твердження позивача про не проведення планових стрільб у зв`язку із проведенням у відповідному тирі ремонтних робіт та відсутністю набоїв є безпідставними та необґрунтованим.

Щодо не проведення перезміни нарядів, то відповідач зазначає, що така бездіяльність позивача є незаконною, оскільки перезміна відповідних нарядів є обов`язком начальників відділів та відділень поліції, який вони виконують особисто. У свою чергу, підстав вважати, що у відповідні дати перезміну нарядів повинен був здійснювати будь-який інший працівник відсутні. Відповідач додатково зауважує, що позивачем не надано доказів того, що обов`язок проводити перезміну нарядів покладався на іншу особу.

Також, відповідач вважає, що позивач порушив вимоги пунктів 2-5 Розділу 6 "Інструкції з організації планування в системі Національної поліції" №202 від 24.12.2005, зважаючи на те, що у Сколівському відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області відсутні плани основних заходів відділення поліції на 2019 рік, План основних заходів ГУНП у Львівській області на 2019 рік, а також положення про Сколівське відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області.

У відповідних поясненнях відповідач зазначає, що невиконання позивачем вимог пункту 1 розділу 2 Порядку №893 полягає у не ініціюванні службового розслідування після ознайомлення з матеріалами ЄО №3742, 3733, 5968, 5561, які містили ознаки вчинення працівниками поліції дисциплінарних проступків.

Крім того, у поясненнях відповідач зазначає, що висновки щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання складені з недотриманням форми та порядку, встановленої "Порядком взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини" затвердженого спільним наказом Національної поліції України, Міністерства охорони здоров`я та Генеральної прокуратури України від 29.07.2017 №807/1193/279 (далі - Спільний наказ №807/1193/279).

Також у поданих додаткових пояснень відповідач, посилаючись на висновки комплексного інспектування, стверджує про не забезпечення позивачем належного реагування працівниками поліції на повідомлення про вчинення правопорушень.

Стосовно порушення позивачем вимог "Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні", затвердженої наказом МВС №575 від 07.07.2017 (далі - Інструкція №575), то, як зазначає відповідач, таке полягало у не застосуванні службового собаки під час огляду місця події.

Решта доводів, викладених у додаткових поясненнях зводяться до того, що позивач жодного разу не організовував складення узгодженого плану гласних та негласних слідчих дій; не проводив заслуховування членів СОГ щодо здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, не надавав практичну допомогу; не забезпечив належний стан приміщення, де зберігаються речові докази та сліди злочинів, вилучені в ході огляду місця події; не організовувалось проведення комплексу першочергових заходів "по гарячих слідах"; не забезпечив утворення СОГ; не організовував складення Плану проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій; не проводив оперативні наради про результати СОГ з виявлення осіб, які вчинили кримінальні правопорушення і тих, які викликали суспільний резонанс; не здійснював контроль за виконанням доручень слідчих; на оперативних нарадах не розглядався стан досудового розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів, а також факти допущених недоліків у роботі окремих СОГ; не проводились оперативні наради інших видів.

01.03.2021 до суду надійшли додаткові пояснення позивача, у яких останній позовні вимоги підтримав повністю, проти аргументів відповідача, викладених у додаткових поясненнях останнього заперечив. Свою позицію обґрунтовує тим, що згідно з наказами ГУНП у Львівській області №48 від 04.01.2019, №1108 від 04.01.2019 та №2810 від 20.09.2019 забезпечив проведення навчально-тренувальних стрільб.

Стосовно інкримінованого йому порушення у не здійсненні перезміни нарядів та їх інструктажів зазначає, що інструктаж здійснювався його заступником. При цьому жодних зауважень зі сторони відповідача не надходило.

Щодо не доведення до виконавців плану основних заходів ГУНП у Львівській області на 2019 рік, то вважає цей епізод безпідставним з огляду на порушення процедури вилучення документації, в ході якої окрема частина такої документації могла бути знищена.

Позивач також вважає, що не ініціювання службового розслідування щодо підлеглих є правомірним та обґрунтованим, оскільки матеріали ЄО №№5561, 3742 та 3744 дозволяли вважати виклики такими, що виникли у зв`язку з конфліктом цивільно-правового характеру.

З приводу затвердження висновків щодо ненасильницької смерті людей за місцем проживання зазначає, що такі порушення є формальними. Більше того, не всі рази затвердження таких висновків здійснено позивачем, а тому доводи відповідача є безпідставними.

Позивач додатково посилається на положення Розділу 4 "Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах Національної поліції України", затвердженої наказом МВС України №111 від 16.02.2018, згідно з яким обов`язком реагувати на заяви і повідомлення про правопорушення, як і оперативно інформувати чергові частини вищого рівня, покладається на оперативного чергового.

Крім того, відповідач з посиланням на відповідні норми закону зазначає, що не має жодного відношення до використання службового собаки, не вправі втручатися у здійснення досудового розслідування та не є уповноваженим створювати СОГ.

Щодо статистики проведених нарад позивач зазначає, що у Сколівському районі не вчинялись резонансні правопорушення, а також те, що неможливість підтвердження реальної кількості проведених оперативних нарад зумовлена не правовим способом вилучення документації у Сколівському відділенні Стрийського ВП ГУНП у Львівській області. Також позивач зауважує, що решта доводів відповідача не є конкретизованими та носять загальний характер.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Просили суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили. Просили суд відмовити у задоволенні позову повністю.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 28.04.2020 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив загальне позовне провадження у справі.

Ухвалами від 17.06.2020, постановленими без виходу до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання представника позивача про виклик свідків.

Ухвалою від 07.09.2020 суддя витребував додаткові докази.

Ухвалою від 23.09.2020 суддя закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом відповідача №378 о/с від 17.11.2016 позивача призначено на посаду начальника Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області.

Наказом ГУНП у Львівській області від 07.06.2019 №1834 призначено службове розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни окремими працівниками Сколівського ВП ГУНП у Львівській області. Наказом ГУ НП у Львівській області №2465 від 13.08.2019 "Про застосування дисциплінарних стягнень та зменшення щомісячної премії працівникам поліції Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області", за порушення службової дисципліни, зокрема, статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", вимог пункту 1 статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, частини 1 розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, частини 1 статті 28 Закону України "Про запобігання корупції", частини 12 розділу IV та частини 4 розділу V, частини 1 розділу VIII " Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України", затвердженого наказом МВС України від 17.11.2017 №930, статті 19 Закону України "Про звернення громадян", до начальника Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області підполковника поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення-попередження про неповну службову відповідність.

Позивач, вважаючи прийнятий ГУ НП у Львівській області наказ №2465 від 13.08.2019 протиправним, звернувся до суду з позовом про його скасування.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 у справі №1.380.2019.005724, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2020, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ відповідача №2465 від 13.08.2019.

Наказом ГУНП у Львівській області №3525 від 21.11.2019 призначено службове розслідування за фактом порушення службової та транспортної дисципліни працівниками поліції Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області. Відповідно до Висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками поліції Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 21.01.2020, а саме пункту 3 резолютивної частини: "За порушення службової дисципліни, зокрема, основних обов`язків поліцейського, передбачених пунктами 2,9 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктами 3,4,7,8 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII та пункту 3 розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, порушення вимог наказу ГУНП у Львівській області від 19.10.2018 №3667 "Про встановлення часу зміни нарядів Ситуаційних відділів, чергових частин та чергових служб та ГУНП та доповідь керівництву Головного управління", на підставі пункту 6 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337- VIII, до начальника Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, підполковника поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення - звільнення з посади".

04.02.2020 Головним управлінням Національної поліції у Львівській області видано наказ №447 про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, зокрема до позивача.

В пункті 1 резолютивної частини згаданого наказу зазначено: "За порушення службової дисципліни, зокрема основних обов`язків поліцейського, передбачених пунктами 2,9 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктами 3, 4, 7, 8 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII та пунктом 3 розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, порушення вимог наказу ГУНП у Львівській області від 19.10.2018 №3667 "Про встановлення часу зміни нарядів Ситуаційних відділів, чергових частин та чергових служб та ГУНП та доповідь керівництву Головного управління", на підставі пункту 6 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, до начальника Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, підполковника поліції ОСОБА_1 , застосувати дисциплінарне стягнення - звільнення з посади".

Наказом ГУНП у Львівській області №51 о/с від 19.02.2020 на виконання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади позивача переміщено на посаду старшого інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції №1 патрульної поліції Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області.

Не погодившись з наказом №477 від 04.02.2020, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/2183/20 від 11.11.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2021, позов задоволено повністю та, з-поміж іншого, визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області №477 від 04.02.2020 про застосування дисциплінарного стягнення - звільнення з посади начальника Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області.

На виконання наказу ГУНП у Львівській області від 24.12.2019 №3935 відповідно до вимог "Інструкції з організації та проведення перевірок службової діяльності органів (підрозділів) Національної поліції", затвердженої наказом МВС України від 30.01.2017 №67, комісією ГУНП у Львівській області в період з 26 до 27 грудня 2019 року проведено комплексне інспектування службової діяльності Сколівського відділення Стрийського ВП ГУНП у Львівській області.

Наказом ГУНП у Львівській області "Про призначення та проведення службового розслідування" №369 від 28.01.2020 за наслідками розгляду результатів проведеного у період з 26 по 27 грудня 2019 року комплексного інспектування службової діяльності Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області призначено службове розслідування за фактами можливих порушень, допущених працівниками Сколівського відділення поліції ВП ГУНП у Львівській області.

Наказом ГУНП у Львівській області "Про продовження строку проведення службового розслідування, призначеного наказом ГУНП у Львівській області від 28.01.2020 №369" №805 від 27.02.2020 продовжено строк службового розслідування за фактами можливого неналежного виконання службових обов`язків окремими працівниками Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, призначеного наказом ГУНП у Львівській області від 28.01.2020 до 08.03.2020.

06.03.2020 начальником ГУНП у Львівській області полковником поліції Василем Віконським затверджено висновок службового розслідування неналежного виконання службових обов`язків з боку окремих працівників Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, призначеного на підставі наказу ГУНП у Львівській області №369 від 28.01.2020.

Згідно з матеріалами справи позивач протягом 29.11.2019-18.02.2020 перебував на лікуванні, зокрема:

1) з 29.11.2019 по 19.12.2019 - на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідкою №18 Сколівського центру первинної медичної допомоги;

2) з 20.12.2019 по 10.01.2020 - на стаціонарному лікуванні. При цьому згідно з довідкою №1 від 10.01.2020, виданою КНП "Сколівська ЦРЛ" СРР ЛО позивач мав звільнення зі служби з 20.12.2019 по 14.01.2020;

3) з 15.01.2020 по 27.01.2020 - на стаціонарному лікуванні відповідно до довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського №16 від 27.01.2020;

4) з 28.01.2020 по 18.02.2020 - на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідками КНП "Сколівська ЦРЛ" ЛО №6 та №7 про тимчасову непрацездатність позивача.

20.03.2020 відповідач прийняв наказ №1046 від 20.03.2020 "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області та порушення ними службової дисципліни" (далі - наказ №1046), пунктом 1 резолютивної частини якого до позивача у зв`язку з грубим порушенням службової дисципліни застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Вказаний наказ №1046 реалізовано шляхом прийняття наказу №84 о/с "По особовому складу" від 20.03.2020, яким позивача звільнено зі служби в поліції.

Прийняття наказу №1046 мотивоване тим, що позивач:

1) всупереч вимогам пункту 7 розділу VIII Положення про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 26.01.2016 № 50 та пункту 2 розділу II Курсу стрільб для поліцейських та Норм витрат боєприпасів, пострілів, вибухових пакетів і гранат поліцейськими під час проведення практичних стрільб, затвердженого наказом МВС України від 26.04.2019 № 334, у 2019 році не провів усіх запланованих занять із вогнепальної підготовки, крім цього всупереч вимогам наказу ГУНП у Львівській області від 19.10.2018 № 3667 "Про встановлення часу зміни нарядів Ситуаційних відділів, чергових частин та чергових служб ГУНП та доповідь керівництву Головного управління", не здійснював перезміни нарядів СОГ та ГРПП, а також не проводив їх цільовий інструктаж 13.10.2019, 09.11.2019, 10.11.2019,13.11.2019, 20.11.2019, 22.11.2019, 23.11.2019, 24.11.2019 та 29.11.2019, що свідчить про неналежне ставлення, і фактично самоусунення від виконання службових обов`язків (посадових інструкцій) згідно із займаною посадою, чим грубо порушив службову дисципліну, зокрема основні обов`язки поліцейського, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктами 3, 4, 7, 8 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ та пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179;

2) в порушення вимог пунктів 2, 3, 4, 5 розділу VI "Інструкції з організації планування в системі Національної поліції", затвердженого наказом НПУ від 24.12.2015 № 202, не довів до безпосередніх виконавців План основних заходів ГУНП у Львівській області на 2019 рік, не організував роботу щодо своєчасного і, якісного виконання запланованих заходів у ньому, із конкретизацією завдань для виконавців;

3) в порушення вимог пункту 1 Розділу IV "Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України", затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 № 930, ознайомлюючись із довідками про припинення перевірки за результатами розгляду звернень, не вивчив суті порушених у них питань, не вжив заходів для об`єктивного вирішення порушених автором звернень питань. Своїми діями підполковник поліції ОСОБА_1 позбавив громадян непорушних конституційних прав, визначених статтею 40 Конституції України, а саме права на об`єктивний розгляд їхніх звернень;

4) отримавши матеріали ЄО №3742, 3744 від 02.08.2019 за повідомленням про неприбуття поліцейських на виклик та матеріали ЄО №5561 від 11.11.2019 за повідомленням громадянина про неотримання відповіді на попереднє звернення, незважаючи на те, що у вказаному повідомленні містилися відомості про можливі ознаки дисциплінарного проступку, а саме протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає у порушенні службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, в порушення вимог пункту 1 розділу ІІ "Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України", затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893, не вжив заходів щодо ініціювання перед вищестоящим керівництвом щодо призначення та проведення службового розслідування, а розписав вказані матеріали для списання за спрощеною системою;

5) в порушення вимог пункту 7 Розділу IV "Порядку взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини", затвердженого спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я та Генеральної прокуратури України від 29.09.2017 №807/1193/279, затверджував висновки щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання, складені підлеглими працівниками, без погодження з керівником слідчого підрозділу, не перевіривши якість та повноту їх складання, оскільки вивченням було встановлено, що вони не підписані лікарем чи фельдшером закладу охорони здоров`я, який констатував факт смерті та проводив огляд трупа. У висновках відсутні: відомості про особу, яка виявила труп, та її пояснення про обставини смерті; відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті; відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дата його останнього лікарем, наявність захворювань; відомості про видачу лікарського (фельдшерського) свідоцтва про смерть;

6) в порушення вимог пункту 1 Розділу VII "Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України", затвердженої наказом МВС України від 16.02.2018 № 111, неналежним чином організував стан реагування підлеглими працівниками на повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події, достовірність, повноту і своєчасність подання інформації до чергової служби вищого рівня, інших органів державної влади, що призвело до не реагування працівниками Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області на окремі повідомлення про кримінальні правопорушення чи інші події;

7) не дотримано вимог "Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні", затвердженої наказом МВС України від 07.07.2017 №575, а саме: не здійснювалась організація своєчасного направлення на місце події слідчо-оперативної групи (далі - СОГ) у повному складі, інших працівників органу, підрозділу поліції залежно від обставин та характеру вчиненого кримінального правопорушення та доставляння за необхідності до місця події спеціалістів інших органів; на першочерговому етапі кримінального провадження, не організовувалось складення узгодженого плану слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення осіб, що вчинили кримінальні правопорушення; щомісяця не проводився аналіз наявної оперативної та іншої інформації в кримінальних провадженнях щодо нерозкритих кримінальних правопорушень; яким щомісяця за окремим графіком спільно з керівником органу досудового розслідування не заслуховувались члени СОГ, керівники оперативних підрозділів, а за необхідності - інших працівників поліції про результати роботи з розкриття і розслідування конкретних кримінальних правопорушень, виконання плану слідчих (розшукових) дій і негласних слідчих (розшукових) дій; не надавалась практична допомога в їх проведенні; не забезпечувались належні умови зберігання вилучених з місць подій слідів, речових доказів з метою проведення з ними необхідних судових експертиз, виконання щодо цих речових доказів рішень судів; після надходження до органу поліції інформації про вчинення кримінального правопорушення та внесення інформації до ЄРДР не організовувалось проведення комплексу першочергових заходів та невідкладних слідчих (розшукових) дій, у тому числі за дорученням слідчого, спрямованих на встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та з`ясування всіх обставин події, а також не організовувалась та не забезпечувалась подальша робота з розкриття кримінальних правопорушень, по яких особи не встановлені по "гарячих слідах"; не створювались, задля належної організації розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів, учинених у минулих роках, спеціалізовані постійно діючі СОГ; не організовувалось складення Плану проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; взагалі не проводились оперативні наради про результати роботи СОГ з виявлення осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, так і тих, які викликали суспільний резонанс; не здійснювався контроль за виконанням доручень слідчих, наданих в порядку статті 40 КПК України, крім цього, останнім не визначено, шляхом видання наказу, конкретних осіб, на яких покладаються обов`язки, щодо ведення обліку доручень слідчих для їх своєчасного виконання, на оперативних нарадах не здійснювалось інформування про стан виконання доручень слідчих; не розглядався на оперативних нарадах стан досудового розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів, а також факти допущених недоліків у роботі окремих СОГ; не координувалась оперативно-розшукова діяльність підпорядкованих органів, підрозділів поліції під час розшуку підозрюваних та не проводились оперативні наради з питань організації розшуку осіб, які переховуються від органів слідства; не проводились взаємозвірення кількості підозрюваних, оголошених у розшук, та заведених ОРС, за результатами якого повинен складатися акт такого взаємозвірення; щомісяця не організовувалось проведення оперативних нарад щодо результатів роботи з виявлення осіб, які вчинили кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, а стан досудового розслідування у кримінальних провадженнях про тяжкі та особливо тяжкі злочини цієї категорії, які викликали суспільний резонанс - щотижня; щомісяця не здійснювалось взаємозвіряння між кількістю обвинувачених, оголошених в розшук за рішенням суду, та заведеними стосовно таких осіб ОРС;

8) не вжито усіх організаційно-практичних заходів із сторони підполковника поліції ОСОБА_1 та неналежного контролю за діяльністю підлеглих під час здійснення оперативно-службової діяльності, з метою ефективного використання оперативно - розшукових заходів за випадками заведення ОРС щодо осіб, які готуються скоювати тяжкі злочини, не організовано належна взаємодію з УІАП, УОС та УОТЗ ГУНП у Львівській області; недотримання вимог статті 7 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" під час провадження ОРС та щодо контролю оперативно-розшукової діяльності згідно з пунктом 3 розділу XXI "Інструкції про організацію оперативно-розшукової діяльності та негласної роботи оперативними підрозділами Національної поліції України", затвердженої наказом МВС від 05.05.2016 № 07;

9) неналежно виконував службові обов`язки в частині організації якісного та дієвого контролю за дотриманням службової дисципліни та здійснення виховної роботи із працівниками підпорядкованого підрозділу зі сторони начальника підполковника поліції ОСОБА_1 , котрий, як керівник будучи зобов`язаним контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень, не вжив відповідних дієвих управлінських рішень для забезпечення належного стану службової дисципліни у підпорядкованому підрозділі, такими своїми діями грубо порушив службову дисципліну, зокрема основні обов`язки поліцейського, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктами 3, 4, 7, 8 частини 1 статті 3, пункту 7 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ, пунктом 7 розділу VIII Положення про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 26.01.2016 №50 та пунктом 2 розділу II Курсу стрільб для поліцейських та Норм витрат боєприпасів, пострілів, вибухових пакетів і гранат поліцейськими під час проведення практичних стрільб, затвердженого наказом МВС України від 26.04.2019 №334, вимоги наказу ГУНП у Львівській області від 19.10.2018 №3667 "Про встановлення часу зміни нарядів Ситуаційних відділів, чергових частин та чергових служб ГУНП та доповідь керівництву Головного управління" та пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179.

Вважаючи накази №1046 від 20.03.2020 та №84 о/с від 20.03.2020 протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 6 статті 43 Конституції України проголошує, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини у справі пов`язані з проходженням публічної служби на підставі Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), яким врегульовано правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, в тому числі порядок призначення та звільнення поліцейських зі служби.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 згаданого Закону визначено, що поліція у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зазначеним та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Положеннями частини 1 статті 59 Закону України №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини, надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я, зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" №2337-VIII від 15.03.2018 (далі - Дисциплінарний статут) (частина 1 статті 19 Закону №580-VIII).

Додаткові обов`язки, пов`язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Дія Дисциплінарного статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно з дефініцією, наведеної у частині 1 статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частиною другою статті 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до пункту 1 та 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України та утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також, які підривають авторитет Національної поліції України.

Частинами 1 та 2 статті 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що за своїм службовим становищем поліцейські можуть бути керівниками або підлеглими стосовно інших поліцейських. Керівник - це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю.

Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний:

1) створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського;

2) поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій;

3) розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського;

4) сприяти підвищенню підлеглими рівня кваліфікації, достатнього для виконання службових повноважень;

5) вивчати індивідуальні та професійні якості підлеглих, забезпечуючи прозорість і об`єктивність в оцінюванні їхньої службової діяльності;

6) забезпечити сприятливий стан морально-психологічного клімату в колективі, своєчасно вчиняти дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими та виникненню конфліктів між ними;

7) контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень;

8) у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником.

Згідно з частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно із зазначеним Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини 1 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Згідно з частиною 2 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Частиною третьою статті 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

За змістом частини 1 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (частина 2 статті 14 Дисциплінарного статуту).

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (частина 3 статті 14 Дисциплінарного статуту).

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (частина 4 статті 14 Дисциплінарного статуту).

За приписом частини 6 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Наказом МВС України №893 від 07.11.2018 затверджено Порядок проведення службових розслідувань в Національній поліції України (далі - Порядок №893).

Відповідно до розділу 5 Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк проведення службового розслідування, його продовження, порядок обчислення строку службового розслідування регламентуються статтею 16 Дисциплінарного статуту.

Частиною першою названої статті Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів (частина 2 статті 16 Дисциплінарного статуту).

До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці (частина 3 статті 16 Дисциплінарного статуту).

Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (частина 4 статті 16 Дисциплінарного статуту).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.07.2020 у справі №826/2719/16, у відповідності до яких оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому: (1) чи прийнято відповідне рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлений Конституцією та законами України; (2) чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; (3) чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; (4) чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

У справі, що розглядається службове розслідування тривало з 28.01.2020 (дата призначення згідно з наказом ГУНП №369) по 06.03.2020 (Т.4, а.с.111). Відтак тривалість службового розслідування перевищує місячний термін. При цьому, як було зазначено та відображено в описовій частині судового рішення відповідне службове розслідування було продовжене на підставі наказу ГУНП №805 від 27.02.2020 (Т.2, а.с.196).

Між тим, суд вбачає за необхідне наголосити на тому, що підставою для прийняття оскаржуваних виконання наказів стали лише окремі епізоди стверджуваного відповідачем неналежного позивачем його службових обов`язків, котрі були виявлені в ході проведеного комплексного інспектування діяльності Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП.

За змістом пункті 2 і 4 Розділу 6 Порядку №893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія. В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: (1) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; (2) посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; (3) пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; (4) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; (5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; (6) документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; (7) обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; (8) причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

Щодо порушення позивачем вимог пункту 1 Розділу 4 "Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України", затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 №930 (далі - Порядок №930), суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 Розділу 1 вказаного Порядку №930 останній установлює єдиний для апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції України, територіальних органів поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві, їх територіальних (відокремлених) підрозділів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), порядок приймання, реєстрації, розгляду звернень громадян, контролю за виконанням доручень за результатами розгляду звернень громадян та дотриманням строків їх розгляду, основні вимоги до організації проведення особистого прийому громадян і ведення діловодства за зверненнями громадян.

З матеріалів справи (Т.4, а.с.114-115) вбачається, що до Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області надходили звернення (повідомлення) громадян, які після їх реєстрації у встановленому законом порядку у названому відділенні поліції отримували статус матеріалів ЄО з присвоєнням ідентифікаційного номеру з чотирьох цифр. Після проведення реєстраційних дій матеріали ЄО для реагування розписувалися працівникам відділення (безпосереднім виконавцям) для реагування. Утім, належного реагування, як встановлено висновком службового розслідування, за такими матеріалами не відбувалось, оскільки безпосередні виконавці матеріалів ЄО на здійснювали у належному обсязі необхідних перевірок за матеріалами, не складали довідок та не надавали відповідей суб`єктам звернення. При цьому, з обставин справи вбачається, що:

- за матеріалами ЄО №№6047 від 14.12.2019, 6045 від 14.12.2019, 3770 від 04.08.2019, 3557 від 03.08.2019, 6105 від 18.12.2019 безпосереднім виконавцем був ОСОБА_2 ;

- за матеріалами ЄО №№6013 від 12.12.2019, 5591 від 13.11.2019, 6074 від 16.12.2019, 6047 від 14.12.2019 безпосереднім виконавцем був ОСОБА_3 ;

- за матеріалами ЄО №№3804 від 05.08.2019 безпосереднім виконавцем був ОСОБА_4 ;

- за матеріалами ЄО №3826 від 06.08.2019 безпосереднім виконавцем був ОСОБА_5 ;

- за матеріалами ЄО №5601 від 14.11.2019 безпосереднім виконавцем була ОСОБА_6 ;

- за матеріалами ЄО №5832 від 08.12.2019 безпосереднім виконавцем був ОСОБА_7 ;

- за матеріалами ЄО №5612 від 14.12.2019 безпосереднім виконавцем був ОСОБА_8 .

На підставі викладеного відповідач зробив висновок про протиправність поведінки позивача як керівника, оскільки така не відповідає положенням пункту 1 Розділу 4 Порядку №930.

На переконання суду, такий підхід відповідача є помилковим, виходячи з наступних міркувань.

Так, суд критично оцінює те, що відповідач як на підставу для застосування до позивача дисциплінарних стягнень посилається на неналежне відпрацювання безпосередніми виконавцями матеріалів ЄО у період з 29.11.2019 по 08.02.2019, оскільки, як вже встановив суд, упродовж зазначеного періоду позивач перебував на лікуванні.

Також зі змісту висновку службового розслідування, а саме з пояснень інспекторів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (Т.4, а.с.123), ОСОБА_4 (Т.4, а.с.126), ОСОБА_9 (Т.4, а.с.125-126), слідує, що перелічені працівники погодилися із недоліками при проведенні ними опрацювання матеріалів ЄО за відповідними ідентифікаційними номерами. Водночас від позивача з такого питання пояснень не отримано. З цього приводу суд вказує наступне.

Відповідно до пункту 16 Розділу 5 Порядку №893 виклик поліцейського для надання пояснень у разі його відсутності на службі дисциплінарна комісія здійснює в порядку, визначеному частинами шостою-десятою статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Разом з тим, за змістом частин 6 та 7 статті 18 Дисциплінарного статуту у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Частинами 1 та 2 статті 18 Закону України №580-VIII визначено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій. Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою. Аналогічні положення містяться в пункті 2 Розділу 2 Порядку №893.

Водночас ні Закон №580-VIII, ні Порядок №893 не встановлюють обов`язку ознайомлення поліцейського з наказом про призначення службового розслідування щодо нього. Разом з тим, враховуючи обсяг та зміст прав такого поліцейського, суд вважає, що їх реалізація можлива лише за умови не лише повідомлення про призначення розслідування, а й змісту питань що досліджуються з моменту призначення розслідування. За інших обставин реалізація наданих законом прав не є можливою.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач викликався на 10.02.2020 для надання пояснень листом відповідача №454/12/01-20 від 05.02.2020, тобто у період його тимчасової непрацездатності. При цьому згідно з листом-відповіддю позивача від 13.02.2020 б/н лист відповідача №454/12/01-20 від 05.02.2020 позивачем отримано лише 11.02.2020, тобто після дати, на яку позивач викликався для відібрання пояснень. За наведених обставин суд констатує, що позивач не був належним чином повідомлений про час, дату і місце явки для надання пояснень з приводу службового розслідування, призначеного наказом №369 від 28.01.2020.

Доказів належного повідомлення позивача відповідач не надав. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач належним чином не забезпечив право позивача на захист при здійсненні службового розслідування щодо останнього, що свідчить про порушення процедури проведення такого розслідування.

Згідно з пунктом 1 Розділу 4 Порядку №930 керівники органів (підрозділів) поліції та їх заступники під час розгляду звернень громадян вивчають суть порушених у них питань, у разі потреби вимагають у виконавців матеріали попередніх перевірок за цими зверненнями, направляють працівників органів (підрозділів) поліції на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів та вживають інших заходів для об`єктивного вирішення порушених авторами звернень питань.

Поряд з цим, суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №520/10706/19, згідно з якими наявність чималої кількості істотних порушень в організації роботи з повідомленнями, зокрема, про кримінальні правопорушення, відсутності належного контролю за тим, як опрацьовуються відповідні повідомлення і документи, за дотриманням дисципліни підлеглими сукупно дає підстави вважати, що керівник, який очолює відповідний структурний підрозділ, неналежним чином виконує свої посадові обов`язки.

Проте відповідач у межах службового розслідування не надавав оцінки істотності порушень, які полягали у не ефективному реагуванні на повідомлення громадян, зокрема, не досліджував загальну кількість матеріалів ЄО, які надходили до Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, не встановив співвідношення кількості випадків розгляду матеріалів ЄО з порушенням до кількості усіх матеріалів розглянутих працівниками відповідного відділення. Також поза увагою відповідача залишилися об`єктивні критерії, котрі впливають на можливість оперативного реагування на відповідні матеріали ЄО, зокрема, але не виключно брак кадрового забезпечення, недостатність матеріально-технічних ресурсів для виїзду на місце виклику тощо, які, у свою чергу, хоч і не звільняють від обов`язку щодо забезпечення належного реагування, однак впливають на ступінь вини, а відтак й істотність вчиненого правопорушення.

Частиною 2 статті 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність має індивідуальний характер. Утім, відповідач фактично самоусунувся від встановлення співвідношення вини позивача та відповідних інспекторів СРПП Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області.

В контексті встановлених у цій справі обставин можна виснувати, що позивачу як особі, яка займає керівну посаду і наділена відповідним обсягом повноважень, поставили у провину неналежне виконання посадових обов`язків, що охоплює не тільки виконання власне "своїх" обов`язків/функцій за посадою, але також організацію роботи у ввіреному йому структурному підрозділі загалом.

Окрім цього, пункт 1 Розділу 4 Порядку №930 передбачає, що у разі потреби керівник вправі вимагати від виконавця матеріали попередніх перевірок та вживати інших заходів для об`єктивного вирішення порушених авторами звернень питань. З викладеного вбачається, що за умови необхідності керівник наділений повноваженнями діяти активно та вживати додаткові заходи з метою належного вирішення питання, яке порушив заявник у поданій заяві. При цьому така реалізація керівником таких повноважень є субсидіарною, обумовлена потребою у конкретній ситуації та не звільняє безпосереднього виконавця від здійснення покладених на нього обов`язків по реагування за матеріалами ЄО. Більше того, названий припис Порядку №930 не передбачає вичерпного переліку заходів, які застосовуються керівником.

Між тим, відповідач не довів існування об`єктивної потреби, що зумовила б необхідність залучення керівника до вирішення питання, опрацювання якого вже було доручено його підлеглому. Більше того, відповідач не конкретизував, які саме заходи повинен був вжити, але не вжив позивач з метою забезпечення гарантованого конституційного права на об`єктивний розгляд звернення особи.

У вимірі спірних правовідносин суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що не забезпечення позивачем належного реагування на матеріали ЄО №5912 (за заявою гр.Чумаченко), ЄО №5603 (за заявою гр.Дизуль), ЄО №5636 (за заявою гр.Ковнадського), №5636 (за заявою гр.Климух), ЄО №5693 (за заявою гр.Комарницької), ЄО №5467 (за заявою гр. ОСОБА_10 ) є достатньою підставою для застосування щодо нього дисциплінарних стягнень, виходячи з наступних мотивів.

Так, ЄО №№5912 та 5951 реєструвалися та розписувалися безпосереднім виконавцям у період тимчасової непрацездатності позивача, що узгоджується зі змістом висновку службового розслідування (Т.4, а.с.119).

У свою чергу, матеріали ЄО №5467 (за зверненням гр.. ОСОБА_11 ) від 05.11.19 розписувалися безпосереднім виконавцям т.в.о. ОСОБА_12 , а не позивачем.

Більше того, суд бере до уваги, що оцінка дій стосовно забезпечення належного реагування на матеріали ЄО №№5912, 5603, 5636, 5636, 5693, 5467 у межах проведеного службового розслідування надавалася відповідачем з точки зору їх відповідності приписам Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС №100 від 08.02.2019, а не з точки зору їх відповідності нормативним приписам порушення яких, на думку відповідача, допустив позивач.

Щодо винуватості позивача у випадках неналежного затвердження висновків стосовно ненасильницької смерті суд зазначає наступне.

Порядок взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини врегульовано спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я та Генеральної прокуратури України від 29.09.2017 № 807/1193/279, яким затверджено однойменний порядок (далі Порядок - №807/1193/279).

За змістом пункту 1 Розділу 1 Порядку №807/1193/279 цей порядок визначає механізм взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України під час перевірки обставин смерті людини.

Уповноважені працівники органів та підрозділів Національної поліції за результатами огляду трупа, після з`ясування обставин смерті та за відсутності ознак насильницької смерті чи підозри на таку складають висновок щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання (далі - Висновок), форма якого наведена у додатку до цього Порядку, до якого додаються фотознімки трупа та місця його виявлення (пункт 1 Розділу 4 Порядку №807/1193/279).

Пункт 7 Розділу 4 цього ж правового акта, порушення якого інкриміноване позивачу, визначає, що такий висновок в обов`язковому порядку погоджується з керівниками слідчого підрозділу та іншого структурного підрозділу Національної поліції України, в якому працює посадова особа, яка його склала, та затверджується керівником територіального органу поліції у строк не пізніше семи днів з дати надходження повідомлення про смерть людини після перевірки якості та повноти складання Висновку. При виявленні недоліків Висновок повертається посадовій особі, яка його склала, для їх усунення та в установленому цим пунктом порядку подання для повторного погодження та затвердження.

Приймаючи рішення про наявність у діях позивача порушення, яке полягає у недотриманні названого вище пункту, відповідач виходив з того, що у висновках відсутні: відомості про особу, яка виявила труп, та її пояснення про обставини смерті; відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті; відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дата його останнього лікарем, наявність захворювань; відомості про видачу лікарського (фельдшерського) свідоцтва про смерть.

Згідно з проведеним службовим розслідуванням на підставі наказу відповідача №369 правильність складання висновків щодо ненасильницьких смертей осіб за місцем їх проживання здійснювалася у межах дослідження обліково-реєстраційної дисципліни Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області (Т.4, а.с.112-137).

Поряд з цим, відповідно до висновку службового розслідування порушення у затвердженні висновків щодо ненасильницької смерті осіб стосувалися матеріалів ЄО №5414 від 02.11.2019 (відсутні фото, у висновку відсутні відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті, відсутні відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дата його останнього огляду лікарем, наявність захворювань, висновок склав начальник СРПП № 3 капітан поліції Колос Я.І). №5546 від 10.11.2019 (відсутні фото, не погоджено із начальником СВ, висновок склав начальник СРПП № 3 капітан поліції Колос Я.І.), №5466 від 05.11.2019 (не погоджено із начальником СВ, відсутні фото, у висновку відсутні відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті, відсутні відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дата його останнього огляду лікарем, наявність захворювань висновок склав інспектор СРПП № 1 старший лейтенант поліції Калинович М.В.), №5533 від 09.11.2019 (не погоджено із начальником СВ, відсутні фото, у висновку відсутні відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті, відсутні відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дата його останнього огляду лікарем, наявність захворювань, висновок склав інспектор СРПП № 1 капітан поліції Білинець Р.Б.), №5490 від 06.11.2019 (відсутні фото, у висновку відсутні відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті, відсутні відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дата його останньою огляду лікарем, наявність захворювань, висновок склав начальник СРПП №3 капітан поліції Колос Я.І.). №5640 від 15.11.2019 (не погоджено із начальником СВ, відсутні фото, у висновку відсутні відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті, висновок склав Інспектор СРПП № 2 капітан поліції Кавчак Н.В.), №3730 від 02.08.2019 (відсутні фото, у висновку відсутні відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті, відсутні відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дата його останнього огляду лікарем, наявність захворювань, висновок склав інспектор СРПП №3 лейтенант поліції Прокопович І.Г.), №3751 від 03.08.2019 (не погоджено із начальником СВ, відсутні фото, у висновку відсутні відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті, висновок склав інспектор СРПП №2 капітан поліції Кавчак Н.В.), №5847 від 30.11.2019 (не погоджено із начальником СВ, відсутні фото, у висновку відсутні відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті, відсутні відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дата його останнього огляду лікарем, наявності захворювань, висновок склав інспектор СРПП № 1 старший лейтенант поліції Калиновим М.В.), №5922 від 08.12.2019 (не погоджено із начальником СВ, відсутні фото, у висновку відсутні відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті, відсутні відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дата його останнього огляду лікарем, наявність захворювань, висновок склав поліцейський СРПП 4 сержант поліції Набитович П.В.), №5844 від 02.12.2019 (відсутні фото, висновок склав інспектор СРПП №3 лейтенант поліції Прокопович І.Г.), №5910 від 07.12.2019 (не погоджено із начальником СВ, відсутні фото, у висновку відсутні відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті, відсутні відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дата його останнього огляду лікарем, наявності захворювань, висновок склав інспектор СРПП №1 старший лейтенант поліції Калинович М.В.), №5889 від 05.12.2019 (не погоджено із начальником СВ, відсутні фото, висновок склав інспектор СРПП №2 старший лейтенант поліції Джус А.П.), №5908 від 07.12.2019 (не погоджено із начальником СВ, відсутні фото, у висновку відсутні відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дати його останнього огляду лікарем, наявності захворювань, висновок склав інспектор СРПП №2 старший лейтенант поліції Джус А.П.), №6020 від 13.12.2019 (не погоджено із начальником СВ, відсутні фото, у висновку відсутні відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті, відсутні відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дата його останнього огляду лікарем, наявність захворювань, висновок склав інспектор СРПП №2 старший лейтенант поліції Джус А.П.), №5959 від 09.12.2019 (не погоджено із начальником СВ, відсутні фото, у висновку відсутні відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті, відсутні відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дата його останнього огляду лікарем, наявність захворювань, висновок склав інспектор СРПП №3 лейтенант поліції Прокопович І.Г.), №6002 від 12.12.2019 (не погоджено із начальником СВ, відсутні фото, у висновку, відсутні відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті, відсутні відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дата його останнього огляду лікарем, наявність захворювань, висновок склав поліцейський СРПП №4 старший сержант поліції Набитович П.В.), №6054 від 15.12.2019 (не погоджено із начальником СВ, відсутні фото, у висновку відсутні відомості про близьких родичів та їх пояснення про обставини смерті, відсутні відомості щодо диспансерного спостереження за хворим, дата його останнього огляду лікарем, наявність захворювань, висновок склав інспектор СРПП №2 старший лейтенант поліції ОСОБА_13 ).

Як наслідок, службовим розслідуванням встановлено, що виявлені в ході комплексного інспектування Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області знайшли своє підтвердження (Т.4, а.с.128). Проте згідно з матеріалами службового розслідування (Т.4, а.с.128-137) виявлені порушення, зокрема, щодо затвердження висновків про ненасильницьку смерть осіб, у період до 29.11.2019 не пов`язані з поведінкою позивача як керівника. Натомість, як встановлено висновком службового розслідування (Т.4, а.с.136) порушення щодо складання висновків про ненасильницьку смерть осіб стали можливими внаслідок невиконання службових обов`язків ОСОБА_12 .

Між тим, суд вказує, що релевантними до ситуації позивача є наступні матеріали ЄО: №5414 від 02.11.2019, №5546 від 10.11.2019, №5466 від 05.11.2019, №5533 від 09.11.2019, №5490 від 06.11.2019, №5640 від 15.11.2019, №3730 від 02.08.2019, №3751 від 03.08.2019.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що недоліки вказаних висновків про ненасильницьку смерть особи за місцем проживання полягали у не погодженні із начальником СВ, відсутності фото, відсутності відомостей про близьких родичів та їх пояснень про обставини смерті, відсутності відомостей щодо диспансерного спостереження за хворим, дати його останнього огляду лікарем, наявності захворювань.

Окрім цього, як вказує суд, пункт 7 Розділу 4 Порядку №807/1193/279 визначає, що відповідний висновок щодо ненасильницької смерті особи в обов`язковому порядку погоджується з керівниками слідчого підрозділу та іншого структурного підрозділу Національної поліції України, в якому працює посадова особа, яка його склала, та затверджується керівником територіального органу поліції у строк не пізніше семи днів з дати надходження повідомлення про смерть людини після перевірки якості та повноти складання Висновку. При виявленні недоліків Висновок повертається посадовій особі, яка його склала, для їх усунення та в установленому цим пунктом порядку подання для повторного погодження та затвердження.

Наведене правове регулювання дозволяє суду констатувати, що формуванню кінцевого варіанта висновку передують дві форми його контролю - погодження, а опісля - затвердження. Більше того, процедура погодження стадійно передує затвердженню. Тобто, враховуючи фактичні обставини справи, крізь призму цитованого нормативного регулювання суд висновує, що встановлення невідповідності форми висновку щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання на стадії погодження відповідні працівники, до числа яких позивач не належить, повинні були повернути примірник висновку особі, яка його складала, для усунення виявлених недоліків.

Іншими словами, невідповідність висновків законодавчо встановленій формі є наслідком неналежного виконання посадових обов`язків не лише позивача. Суд враховує, що аналізоване порушення позивачем визнається. При цьому суд звертає увагу на те, що таке носить формальний характер та не потягло жодних негативних наслідків. Зважаючи на викладене, на переконання суду, відповідач залишив поза увагою процедуру формування відповідних висновків та не дослідив взаємозв`язок між виявленими порушеннями та прийняттям висновків з точки зору взаємодії між уповноваженими працівниками поліції.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність формальних порушень позивачем вимог пункту 7 Порядку №807/1193/279.

Щодо не проведення позивачем у 2019 році усіх запланованих занять із вогнепальної підготовки суд зазначає наступне.

Службовим розслідуванням встановлено, що позивач всупереч вимогам пункту 7 розділу VIII Положення про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 26.01.2016 № 50 та пункту 2 розділу II Курсу стрільб для поліцейських та Норм витрат боєприпасів, пострілів, вибухових пакетів і гранат поліцейськими під час проведення практичних стрільб, затвердженого наказом МВС України від 26.04.2019 №334, у 2019 році не провів усіх запланованих занять із вогнепальної підготовки.

Організацію службової підготовки працівників Національної поліції України визначення порядку планування, проведення та обліку занять, здійснення контролю знань, умінь та навичок осіб молодшого, середнього та вищого складу Національної поліції України забезпечується Порядком про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, затвердженим наказом МВС №50 від 26.01.2016 (далі - Порядок №50).

Згідно з пунктом 3 Розділу 1 службова підготовка - система заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням специфіки та профілю його службової діяльності. Види службової підготовки персоніфіковано пунктом 6 цього ж розділу Порядку №50. За змістом названої правової норми одним із видів службової підготовки є вогнева підготовка, під якою розуміється комплекс заходів, спрямований на вивчення поліцейським основ стрільби з вогнепальної зброї, правомірного її застосування (використання) та вдосконалення навичок безпечного поводження з нею, швидкісної та влучної стрільби по нерухомих і рухомих цілях, з різних положень, в обмежений час, в русі тощо.

Відповідно до пункту 7 Розділу 8 Порядку №50 навчально-тренувальні стрільби проводяться на підставі наказу керівника органу (підрозділу) поліції, закладу, установи поліції, яким визначаються час та місце їх проведення і призначається керівник стрільб, роздавач боєприпасів та працівник, відповідальний за медичне забезпечення (у разі неможливості залучення працівника медичної установи).

Частиною 3 статті 8 Закону України №580-VIII визначено, що накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України. Пунктом 2 частини 1 статті 18 зазначеного Закону закріплено, що поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Крім того, зважаючи на те, що служба в поліції у відповідності до частини 1 статті 59 Закону України №580-VIII є державною службою особливого характеру, то для спірних правовідносин релевантним є також припис частини 2 статті 9 Закону України "Про державну службу", за яким державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині не проведення позивачем, на думку відповідача, навчально-тренувальних стрільб, суд виходить з наступного.

Наказом ГУНП у Львівській області №48 від 04.01.2019 "Про проведення навчально-тренувальних стрільб з особовим складом Стрийського ВП ГУНП у Львівській області з пістолета Макарова к.9 мм., пістолет Марголіна к.5,6 мм., у 1 кварталі 2019 року" оформлено рішення про проведення стрільб з працівниками Стрийського ВП ГУНП у Львівській області з пістолета Макарова к.9 мм., пістолета Марголіна к.5,6 мм., 10.01, 06.02 та 06.03.2019 року по виконанню вправи №9 у тирі Стрийського ВП ГУНП у Львівській області. Керівником стрільб визначено ОСОБА_12 .

Пунктом 7 наказу ГУНП у Львівській області №1108 від 04.04.2019 "Про проведення навчально-тренувальних стрільб з особовим складом Стрийського ВП ГУНП у Львівській області з пістолета Макарова к.9 мм., пістолет Марголіна к.5,6 мм. та АКМ к.7,62 мм, у 2 кварталі 2019 року" оформлено рішення про проведення стрільб з працівниками Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області з пістолета Макарова к.9 мм., пістолета Марголіна к.5,6 мм., 17.04, 15.05, 12.06.2019. Керівником навчально-тренувальних стрільб вказано Марочканича В.В. При цьому у відповідності до пункту 25 цього ж наказу місцем проведення навчально-тренувальних стрільб передбачено стрільбище державного лісгоспу за адресою: смт.Славське.

Одночасно пунктом 7 наказу ГУНП у Львівській області №2810 від 20.09.2019 визначено проведення стрільб з пістолета Макарова з працівниками Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області в тирі НСБ ОП "Динамо" смт.Славсько Сколівського району.

Із змісту вказаних наказів вбачається, що позивач не був визначений керівником навчально-тренувальних стрільб чи іншою особою, яка бере участь в організації та їх проведенні.

Водночас пунктом 9 наказу начальника Стрийського ВП ГУНП у Львівській області №22 «Про організацію службової підготовки особового складу Стрийського ВП ГУНП у Львівській області у 2019 навчальному році» від 18.01.2020 (Т.3, а.с.45-50) визначено проводити навчально-тренувальні стрільби з особовим складом Сколівського ВП у тирі Стрийського ВП.

За таких обставин суд дійшов висновку, що питання організації навчально-тренувальних стрільб, зокрема, їх виду, локації, а також часу проведення встановлювалося різними наказами. При цьому відповідач ні в оспорюваних наказах, ні у висновку службового розслідування не конкретизував, які саме накази керівництва в частині проведення стрільб порушено позивачем, не зазначено дат та виду стрільб, не проведення яких стало підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

При цьому суд бере до уваги, що позивач у 2019 році неодноразово проводив стрільби на стрільбищі, яке належить ДП "Славському лісовому господарству" (Т.6, а.с.92), що підтверджується листом державного підприємства "Славське лісове господарство" №72 від 19.02.2021.

У вимірі спірних правовідносин суд констатує, що організація та проведення навчально-тренувальних стрільб належить до внутрішньовідомчої діяльності відповідача. З фактичних обставин справи слідує, що у період виникнення спірних правовідносин існували різні за рівнем прийняття накази керівництва про проведення відповідних стрільб. Суд виходить з того, що стрільби як такі проведені. При цьому відповідач таких обставин не спростував. Між тим, не забезпечення уповноваженими особами відповідача належного адміністрування процесу стрільб, зокрема, з точки зору чіткості та узгодженості дій керівництва по їх проведенню не може породжувати негативні наслідки для позивача.

Так, відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування».

У рішенні ЄСПЛ вказав на те, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, пункт 70).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Суд також звертає увагу на те, що зі змісту позовної заяви позивача вбачається, що останній, серед іншого, посилається на те, що не забезпечення ним здійснення вогневої підготовки особовим складом Сколівського ВП у тирі Стрийського ВП зумовлена відсутністю боєприпасів у тирі Стрийського ВП ГУНП у Львівській області та проведенням у ньому ремонтних робіт. Водночас на спростування вказаних обставин відповідачем долучено до матеріалів справи відповідні докази, а саме лист-відповідь Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 26.06.2020 №6835/59/01/20, запит Управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у Львівській області про надання інформації від 23.06.2020 №917/18/02-20, накладну №УНПЛВ19-2350 від 07.06.2019 (Т.3, а.с.51-55). Вказані докази, на думку представника відповідача, підтверджують не проведення навчально-тренувальних стрільб позивачем у зв`язку з не надходженням від позивача заявок для забезпечення працівників Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області боєприпасами для їх проведення.

Утім, суд зазначає, що перевірка рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративним судом здійснюється ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності). При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду з цього питання, викладену у постановах від 01 квітня 2020 року у справі №818/494/18, від 11 червня 2020 року у справі №820/2817/17 та від 12 лютого 2020 року у справі №809/1612/17.

Згідно з абзацами 1 та 2 частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Екстраполюючи викладене на спірні правовідносини, суд зазначає, що лист-відповідь Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 26.06.2020 №6835/59/01/20, запит Управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у Львівській області про надання інформації від 23.06.2020 №917/18/02-20, накладна №УНПЛВ19-2350 від 07.06.2019 не були покладені в основу оскаржуваного рішення, а тому підстави для їх врахування при вирішенні по суті справи, що розглядається відсутні. Суд додатково зазначає, що неможливість перевірки і, як наслідок, спростування цих обставин є наслідком неналежного повідомлення позивача про проведення службового розслідування та не відібрання пояснень від останнього.

Крім цього, наявність таких доказів не спростовує проведення навчально-тренувальних стрільб на стрільбищі, яке належить ДП "Славському лісовому господарству".

Більше того, наявність боєприпасів для проведення стрільб підтверджується витягом з журналу форми 3 ВнП №3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області, за яким у період з 25.04.2019 по 30.10.2019 на балансі Стрийського РУП ГУНП у Львівській області був залишок набоїв для відповідних зразків вогнепальної зброї.

Таким чином, суд вважає, що у зв`язку з порушенням процесуальної форми здійснення службового розслідування та прийняттям рішення за його наслідками, відповідач не довів наявності у діях позивача порушення, яке полягало у не проведенні навчально-тренувальних стрільб у 2019 році.

Стосовно доводів відповідача про те, що позивач не здійснював перезміну нарядів СОГ та ГРПП, а також не проводив їх цільового інструктажу, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач долучив копії графіків перезміни нарядів СОГ та ГРПП та цільового інструктажу 05.07.2019, 22.07.2019, 27.07.2019, 28.07.2019, 03.08.2019, 04.08.2019, 05.08.2019, 15.08.2019, 17.08.2019, 18.08.2019, 24.08.2019, 25.08.2019, 27.08.2019, 31.08.2019, 07.09.2019, 08.09.2019, 14.09.2019, 15.09.2019, 17.09.2019, 18.09.2019, 25.09.2019, 27.09.2019, 29.09.2019, 10.10.2019, 12.10.2019 (Т.3, а.с.57-109), 13.10.2019, 09.11.2019, 10.11.2019, 13.11.2019, 20.11.2019, 22.11.2019, 23.11.2019, 24.11.2019 та 29.11.2019 (Т.4, а.с.10-43).

Як вбачається із змісту спірних наказів підставою для їх прийняття слугувало не проведення перезміни нарядів СОГ та ГРПП та цільового інструктажу 13.10.2019, 09.11.2019, 10.11.2019, 13.11.2019, 20.11.2019, 22.11.2019, 23.11.2019, 24.11.2019 та 29.11.2019, а тому графіки перезміни нарядів СОГ та ГРПП та цільового інструктажу 05.07.2019, 22.07.2019, 27.07.2019, 28.07.2019, 03.08.2019, 04.08.2019, 05.08.2019, 15.08.2019, 17.08.2019, 18.08.2019, 24.08.2019, 25.08.2019, 27.08.2019, 31.08.2019, 07.09.2019, 08.09.2019, 14.09.2019, 15.09.2019, 17.09.2019, 18.09.2019, 25.09.2019, 27.09.2019, 29.09.2019, 10.10.2019, 12.10.2019 (Т.3, а.с.57-109) в межах предмету доказування суд до уваги не бере.

Між тим, суд вказує, що 29.11.2019 позивач перебував на лікарняному, а тому не може нести відповідальність за не підписання графіку нарядів та не проведення цільового інструктаж, проте вказана обставина залишилася поза увагою відповідача та не відображена у висновку службового розслідування.

Крім того, суд відхиляє аргумент відповідача про можливість підроблення підпису позивача як такий, що підтверджує не підписання останнім графіків нарядів та доводить правомірність оскаржуваного рішення, зважаючи на те, що відповідач на надав жодних належних та допустимих доказів з цього приводу.

Згідно з частиною 1 статті 358 КК України підроблення офіційного документу є кримінально караним діянням. Відповідно до частини 1 статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Між тим, жодного обвинувального вироку на підтвердження винуватості позивача або іншої особи у підробці підпису відповідачем не долучено. Як і не додано будь-яких доказів здійснення іншого службового розслідування за фактом виявленого порушення імовірного підписання графіку нарядів іншою особою. Суд наголошує, що встановлення автентичності підпису є предметом почеркознавчої експертизи. При цьому інакший зовнішній вигляд підпису на різних документах не безумовною підставою для висновку про його підробку, оскільки зміна вигляду може пов`язуватися з положенням, в якому перебувала особа, яка вчиняла підпис (стоячи, сидячи тощо); поверхнею, на якій знаходився бланк, котрий підписувався та іншими критеріями, що є предметом відповідного експертного дослідження.

Отже, суд висновує, що відповідачем не спростовано, що позивач належним чином виконував свій обов`язок щодо проведення перезміни нарядів та проведення цільового інструктажу.

Водночас суд звертає увагу, що згідно з пунктом 4 наказу відповідача №3667 від 19.10.2018 (Т.3, а.с.56) визначено, що перезміна нарядів проводиться, як правило, особисто начальниками відділів та відділень поліції, командирами стройових підрозділів, а у разі їх відсутності особою, на яку покладено виконання обов`язків. Час проведення перезміни нарядів може бути змінений у виняткових випадках з дозволу начальника ГУНП. З викладеного висновується, що начальник відділення поліції не є виключною особою, яка проводить перезміну нарядів. За певних обставин така може здійснюватися іншими особами. Водночас зі змісту висновку службового розслідування випливає, що відповідач обмежився самою лише констатацією факту не здійснення саме позивачем відповідної перезміни без дослідження причин та умов, за яких таке відбувалось.

Допитаний у судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_14 повідомив про те, що він також підписував графік перезмінки нарядів замість позивача. Водночас вказана обставина в межах службового розслідування відповідачем не аналізувалася.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Абзацом 1 частини 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Цитовані приписи визначають розподіл обов`язків сторін щодо доказування наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування. Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що матеріально-правовий аспект доказування дозволяє стверджувати, що у зв`язку з не виконання учасником, на якого покладається обов`язок доказування існування певної обставини, свого обов`язку щодо доказування встановленою вважається відсутність такої обставини незалежно від її існування в дійсності.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не доведено порушень позивача щодо не здійснення перезміни нарядів та проведення цільового інструктажу 13.10.2019, 09.11.2019, 10.11.2019,13.11.2019, 20.11.2019, 22.11.2019, 23.11.2019, 24.11.2019 та 29.11.2019.

Щодо не вжиття позивачем усіх організаційно-практичних заходів та неналежного контролю за діяльністю підлеглих під час здійснення оперативно-службової діяльності, з метою ефективного використання оперативно - розшукових заходів за випадками заведення ОРС щодо осіб, які готуються скоювати тяжкі злочини, не організації належної взаємодії з УІАП, УОС та УОТЗ ГУНП у Львівській області; недотримання вимог статті 7 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" під час провадження ОРС та щодо контролю оперативно-розшукової діяльності згідно з пунктом 3 розділу XXI "Інструкції про організацію оперативно-розшукової діяльності та негласної роботи оперативними підрозділами Національної поліції України", затвердженої наказом МВС від 05.05.2016 №07 суд зазначає таке.

Зазначений інкримінований позивачу дисциплінарний проступок фактично охоплює собою три такі порушення: (1) не вжиття усіх організаційно-практичних заходів та неналежний контроль підлеглих під час здійснення оперативно-розшукових заходів; (2) не забезпечення належної взаємодії з УІАП, УОС та УОТЗ ГУНП у Львівській області; (3) недотримання вимог статті 7 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність".

На переконання суду, посилання відповідача на не вжиття усіх організаційно-практичних заходів та неналежний контроль підлеглих під час здійснення оперативно-розшукових заходів є абстрактними та нечіткими, зважаючи на те, що ні з висновку службового розслідування, ні з оскаржуваного наказу про звільнення зі служби в поліції не вбачається, яких саме заходів не вжив, і повинен був вжити позивач. Стосовно неналежного контролю, то відповідачем не проаналізовано, які заходи в контексті контролю вживалися позивачем, їх результативність та не роз`яснено в чому саме проявлялася неналежність здійсненого ним контролю.

З приводу порушення позивачем вимог статті 7 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", то суд наголошує, що предметом її правового регулювання є обов`язки підрозділів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а тому названий припис не є релевантним, оскільки не визначає функціональних обов`язків позивача як керівника. Більше того, структурно названа стаття складається з чотирьох частин та містить пункти, тому посилання виключно на порядковий номер статті без конкретизації її структурної частини є дефектом форми прийнятого рішення та свідчить про невідповідність прийнятого відповідачем рішення критерію чіткості.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що порушення, поставлені позивачу у вину за недотримання зазначених норм є помилковими.

Щодо порушення позивачем пункту 1 Розділу VII "Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України", затвердженої наказом МВС України від 16.02.2018 №111 (далі - Інструкція №111) суд зазначає таке.

Оскаржуваний наказ про звільнення позивача зі служби мотивований тим, що останній неналежним чином організував стан реагування підлеглими працівниками на повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події, достовірність, повноту і своєчасність подання інформації до чергової служби вищого рівня, інших органів державної влади, що призвело до не реагування працівниками Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області на окремі повідомлення про кримінальні правопорушення чи інші події. Підставою для такого висновку стали результати службового висновку (Т.4, а.с.121-122), згідно з якими підлеглі позивача неналежним чином відпрацьовували матеріали ЄО, оскільки не виїжджали на місце події за повідомленим правопорушенням.

На момент прийняття оскаржуваного рішення порядок реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події в центральному органі управління поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції України, територіальних органах поліції в Автономній Республіці Крим та м.Севастополь, областях, в м.Києві, їх територіальних (відокремлених) підрозділах (далі - ТВП) регламентувався Інструкцією №111.

Згідно з пунктом 1 Розділу 7 Інструкції №111 за організацію реагування на повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події, достовірність, повноту і своєчасність подання інформації до чергової служби вищого рівня, інших органів державної влади відповідають начальники органів (підрозділів) поліції або особи, які виконують їх обов`язки.

Водночас у Розділі 4 зазначеної Інструкції визначені обов`язки оперативного чергового територіального (відокремленого) підрозділу головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві щодо реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування чергової частини вищого рівня.

Пунктом 2 Розділу 4 Інструкції №111 встановлювались обов`язки оперативного чергового. Згідно з названим пунктом, отримавши телефоном повідомлення про правопорушення або подію (електронне повідомлення від працівника підрозділу "102" через систему ІПНП), оперативний черговий ТВП зобов`язаний:

2) зареєструвати заяву чи повідомлення в системі ІПНП (в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події (далі - журнал ЄО) в разі тимчасової відсутності технічних можливостей для внесення таких відомостей до системи ІПНП);

3) за погодженням з диспетчером направити на місце вчинення правопорушення або події наряд поліції, окремих працівників, а у разі вчинення кримінального правопорушення - СОГ;

4) контролювати виконання завдань нарядами поліції та СОГ, які направлялися диспетчерами на відпрацювання правопорушення або події;

5) при отриманні від наряду поліції, який прибув на місце події, інформації про наявність ознак кримінального правопорушення, невідкладно направити на місце події СОГ, доповісти відповідальному по ТВП (начальнику СРПП), начальнику ТВП або особі, яка виконує його обов`язки, та внести відповідну інформацію до системи ІПНП;

6) у разі надходження телефонного повідомлення від диспетчера про відсутність вільних нарядів і неможливості організації реагування силами наявних добових нарядів доповісти начальнику ТВП або особі, яка виконує його обов`язки, та відповідальному по ТВП (начальнику СРПП), які визначають додаткові сили і засоби, що необхідно задіяти для реагування на ці повідомлення, та надають доручення щодо їх направлення на місця подій;

8) при отриманні повідомлення про правопорушення або подію телефоном або під час особистого звернення заявника до підрозділу поліції, самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення правопорушення або події:

з`ясувати час, місце (адресу), спосіб та інші обставини правопорушення або події, абонентський номер телефону та установчі дані потерпілого або заявника;

унести самостійно або організувати внесення інформації про отримане повідомлення до системи ІПНП;

за погодженням із диспетчером направити на місце події наряд поліції, окремих працівників, а у разі вчинення кримінального правопорушення - СОГ;

9) контролювати своєчасне прибуття нарядів поліції на місце вчинення кримінального правопорушення та оперативне отримання інформації, необхідної для інформування чергової служби вищого рівня;

11) інформувати наряди поліції про результати перевірок за інформаційними ресурсами системи ІПНП стосовно особи, що здійснила виклик поліції, особи щодо якої здійснено виклик, адреси виклику або іншої особи (наявність у власності зареєстрованої зброї, знаходиться в розшуку чи ні, категорію особи);

12) контролювати виконання визначених завдань із відпрацювання вчиненого правопорушення шляхом підтримання зв`язку із задіяними нарядами поліції та СОГ. У разі відсутності в задіяних нарядів поліції планшетних пристроїв організувати внесення до системи ІПНП інформації про результат їх виїзду;

13) опрацювати отриману під час чергування інформацію про правопорушення або події та на її основі підготувати добове зведення, яке надати керівництву ТВП, заінтересованим структурним підрозділам та до органів прокуратури;

З викладеного вбачається, що відповідальним за виїзд та прибуття наряду поліції чи СОГ є саме оперативний черговий. Із урахуванням підпунктів 6 та 13 аналізованого Розділу Інструкції №111 висновується, що інформування керівника підрозділу про правопорушення, стосовно яких надійшли заяви або повідомлення, хронологічно здійснюється, як правило, після відпрацювання матеріалів за такими правопорушеннями. Про результати відповідного реагування керівник повідомляється оперативним черговим за наслідками чергування останнього шляхом пред`явлення першому підготовленого добового зведення.

Отже, керівник ТВП, яким у справі, що розглядається є позивач, об`єктивно позбавлений можливості забезпечити приїзд екіпажу патрульної поліції чи СОГ на місце події.

Додатково суд звертає також увагу на таке. З матеріалів справи вбачається, що висновок відповідача про неприбуття уповноважених працівників Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ґрунтується на арифметичних обчисленнях та є наслідком співставлення місця перебування патрульного екіпажу у певний момент часу та адресою орієнтовного виклику. Так, відповідач зробив висновок про неприбуття патрульного екіпажу, у тому числі й за матеріалами ЄО №№3789, 3752, 3898.

Утім, як підтверджується висновком службового розслідування при відпрацюванні матеріалів ЄО №3789 відстань до місця події становила 29220 м, а наряд наблизився на 29213 м.

При відпрацюванні ЄО №3752 відстань до місця події становила 1073 м, а наряд наблизився на 1063 м.

При відпрацюванні ЄО №3898 відстань до місця події становила 29172 м, а наряд наблизився на 29160 м.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до висновку службового розслідування неприбуття за викликом мало місце з боку інспекторів ОСОБА_4 (матеріали ЄО №№5540, 3778, 6063, 6106, 6109, 5920), ОСОБА_15 (матеріали ЄО №№5548, 5535), ОСОБА_9 (матеріали ЄО №№3761), Кривенького О.І (матеріали ЄО №3782), ОСОБА_16 (матеріали ЄО №5611, 3834, 6010, 5955), ОСОБА_17 (матеріали ЄО №№3823, 3829, 3809), ОСОБА_2 (матеріали ЄО №№6062, 5921), ОСОБА_3 (матеріали ЄО №№6071, 5999), ОСОБА_5 (матеріали ЄО №№3898, 3931, 3929, 5962, 5924, 6069, 3833, 3736), ОСОБА_13 (матеріали ЄО №№5569, 5953), ОСОБА_18 (матеріали ЄО №5928) ОСОБА_19 (матеріали ЄО №3789, 3788, 3786, 3752, 3871).

Разом з тим, відбір пояснень у зазначених інспекторів Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області проведено не за всіма епізодами стверджуваного не прибуття на місце події. Так, приміром, інспектора ОСОБА_4 не допитано з приводу відпрацювання матеріалів ЄО №5540, Ціздина - з приводу матеріалів ЄО №№5548, 5535, ОСОБА_13 - з приводу матеріалів ЄО №№5569, 5953, ОСОБА_5 - з приводу матеріалів ЄО №№5962, 5924, 6069, 3736, ОСОБА_19 - з приводу матеріалів ЄО №№3788, 3752.

Таким чином, відповідач не забезпечив проведення повного та всебічного службового розслідування за епізодами не виїзду та не прибуття інспекторів Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, не встановив причини не прибуття відповідних поліцейських, не з`ясував характер обставин, які перешкодили належному відпрацюванню матеріалів ЄО, не дослідив питання про наявність та ступінь вини позивача в частині організації реагування на заяви та повідомлення про вчинені правопорушення, не з`ясував, яка саме поведінка та/або бездіяльність позивача призвела до неналежного реагування підлеглими позивача на такі правопорушення. Зважаючи на те, що відповідач дослідив описані вище події фрагментарно, однобічно, в обсязі, визначеному на власний розсуд, суд дійшов висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності в частині неналежної організації реагування працівниками відповідного відділення поліції на заяви та повідомлення про вчинені правопорушення.

Більше того, суд наголошує на тому, що відповідач не враховав факт перебування позивача на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у період з 29.11.2019 по 08.02.2020, що унеможливлювало виконання ним функцій як керівника.

Так, зі змісту висновку службового розслідування слідує, що фактичною підставою для висновку відповідача про порушення позивачем вимог пункту 1 Розділу 7 Інструкції №111 стали невиїзди патрульних екіпажів, перелік яких наведено у самому висновку (Т.4, а.с.121-122). Одночасно суд наголошує, що відповідачем не розмежовано випадки неналежного реагування підлеглими позивача на повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень у період коли (а)позивач виконував трудову функцію; (б)коли позивач не виконував трудової функції та перебував на лікуванні. Як наслідок, не визначено співвідношення між неналежними виїздами на місце події за час виконання позивачем службових обов`язків та виїздами, які мали місце протягом періоду відсутності позивача у зв`язку з тимчасової непрацездатністю.

Щодо порушення позивачем вимог пункту 1 розділу ІІ "Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України", затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 з підстав не вжиття заходів щодо ініціювання перед вищестоящим керівництвом стосовно призначення та проведення службового розслідування, суд зазначає наступне.

Підставою для вказаного порушення стала стверджувана відповідачем бездіяльність позивача як керівника, що полягала у не ініціюванні службового розслідування за наслідками звернень громадян на дії поліцейських.

Як вбачається з матеріалів справи (Т.3., а.с.114-117) 02.08.2019 о 19:46 до Сколівського ВП ГУНП надійшла скарга ОСОБА_20 , про те, що о 17:52 вона зверталась на лінію " 102" з повідомленням про конфлікт з сусідами. Вказана інформація була зареєстрована у ЄО Сколівського ВП ГУНП за №3742 від 02.08.2019.

Оперативним черговим Сколівського ВП ГУНП (Зинич Б.Б.) зазначене повідомлення було відправлено для відпрацювання віртуальному наряду "ВІДПОВІДАЛЬНИЙ". В електронному рапорті про результати відпрацювання зазначено: "на місці події працює котлован 1". Надалі, завдання за повідомленням про конфлікт уповноваженим працівником чергової служби Стрийського ВП ГУНП було прикріплене для реагування працівникам СРПП № З ПП - наряд "Котлован-1", які в електронному рапорті про результати відпрацювання внесли о 19:58 інформацію наступного змісту: "Зв`язались у телефонному режимі із заявницею, яка повідомила, що на даний момент їй поліції не потрібно".

02.08.2019 о 21:12 до Сколівського ВП ГУНП зі служби " 102" надійшла ще одна скарга ОСОБА_20 на неприбуття працівників поліції на її повідомлення про конфлікт із сусідами, а саме у своїй скарзі остання повідомила: "...про неприбуття наряду поліції на вказану адресу, очікує три години...". (ЄО №3744 від 02.08.2019).

Порядок реагування на повідомлення від 02.08.2019 регламентувався Інструкцією №111 в редакції від 16.02.2018.

Згідно з підпунктами 1, 3, 7 та 8 пункту 1 Розділу 9 Інструкції №111 у відповідній редакції працівникам, що перебувають у складі наряду патрульної поліції, ГРПП у разі отримання від диспетчера (оперативного чергового) завдання про здійснення реагування на правопорушення або подію, необхідно 1) за наявності планшетного пристрою проставити в системі ІПНП відповідні відмітки про прийняття виклику, прибуття на місце події, закінчення виконання завдання, обставини правопорушення та результати реагування; 2) за наявності на місці події заявника (потерпілого) з`ясувати обставини правопорушення або події; 3) у разі реагування на правопорушення або подію, які не містять ознак злочину, невідкладно забезпечити збір необхідних матеріалів перевірки; 4) якщо заяви та повідомлення про правопорушення або події не потребують додаткової перевірки, за наявності планшетного пристрою поліцейський повинен унести до системи ІПНП відомості про обставини події, ужиті заходи та зазначити, що звернення розглянуто на місці або відомості про подію не підтвердилися.

Отже, чинні на момент здійснення реагування положення законодавства не передбачали допустимості здійснення телефонного дзвінка заявнику з метою перевірки актуальності виїзду. Наведені правові приписи чітко та однозначно встановлювали обов`язок патрульного екіпажу прибути на місце події та, з`ясувати чи потребує повідомлення про вчинення правопорушення додаткової перевірки. У разі відсутності необхідності проводити додаткову перевірку уповноважені службові особи зобов`язані розглянути звернення на місці або встановити, що відомості про подію не підтвердилися.

Згідно з пунктом 1 Розділу 2 Порядку №893 підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. З обставин справи вбачається, що позивач про неприбуття наряду поліції за викликом повідомлений відповідним рапортом (Т.3, а.с. 114). Між тим, суд звертає увагу на те, що пункт 2 зазначеного Розділу Порядку №893 не встановлює вичерпний перелік випадків призначення службового розслідування.

Отже, суд вважає, що позивач, будучи належним чином обізнаним у правовому регулюванні питання призначення службового розслідування, не вжив належних заходів реагування та проявив протиправну бездіяльність. Суд зауважує, що посилання позивача на велику кількість викликів, які носять цивільно-правовий характер, репутація громадянки ОСОБА_21 як скаржника та природний ландшафт, який ускладнює оперативність прибуття патрульного екіпажу на місце події, не звільняють позивача від обов`язку призначати службове розслідування за наявності для того обґрунтованих підстав. Відтак у цій частині правопорушення, допущені позивачем, підтверджується.

Щодо не реагування позивача за наслідками розгляду матеріалів ЄО №5561, то суд зазначає таке.

Порядок реагування на повідомлення ОСОБА_22 від 01.10.2019, що стало підставою для його повторного звернення від 11.11.2019 та формування матеріалів ЄО №5561 визначався Інструкцією №111 у редакції від 27.09.2019.

Розділом 12 Інструкції у зазначеній редакції передбачалось наступне. Якщо заява чи повідомлення про адміністративне правопорушення або подію не потребує додаткової перевірки поліцейський за допомогою планшетного пристрою доповнює первинну інформацію в системі ІПНП відомостями про обставини події, ужиті заходи та зазначає, що звернення розглянуто на місці або відомості про подію не підтвердилися. У разі наявності заявника або свідків адміністративного правопорушення чи події поліцейські здійснюють їх опитування, уносять відомості про абонентський номер телефону заявника та адресу електронної пошти, а також зручний для нього спосіб отримання відповіді про результати розгляду заяви чи повідомлення (поштою, електронною поштою).

У разі відсутності технічної можливості внести зазначені відомості до системи ІПНП поліцейський викладає необхідну інформацію в рапорті, який надає оперативному черговому підрозділу поліції, на території обслуговування якого відбулася подія. Відповідальний по ТВП (начальник СРПП) або оперативний черговий роздруковує із системи ІПНП необхідні відомості про подію, додає до них рапорт наряду, який виїжджав на місце події, та матеріали перевірки (за наявності), після чого доповідає матеріали керівнику ТВП. Відомості про результати розгляду заяви чи повідомлення про адміністративне правопорушення або подію вносяться уповноваженою посадовою особою до системи ІПНП, а відповіді надаються заявникам у зазначений заявниками спосіб.

Таким чином, Інструкція №111 в редакції від 27.09.2019 передбачала необхідність інформування про прийняті рішення за наслідками розгляду заяви. Відтак, суд відхиляє аргумент позивача про відсутність потреби у наданні письмової відповіді за наслідками відпрацювання відповідних матеріалів ЄО. Зважаючи на те, що позивач був обізнаний про факт бездіяльності працівників поліції згідно з рапортом помічника чергового СРПП №1 Сколівського ВП Стрийського ГУНП у Львівській області від 11.11.2019, проте не вжив належних заходів реагування - не призначив службове розслідування - суд вважає порушення позивача пункту 1 Розділу 2 Порядку №893 підтвердженим.

Щодо порушення позивачем вимог пунктів 2, 3, 4, 5 розділу VI "Інструкції з організації планування в системі Національної поліції", затвердженого наказом НПУ від 24.12.2015 № 202, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 2-5 Розділу 6 "Інструкції з організації планування в системі Національної поліції", затвердженого наказом НПУ від 24.12.2015 №202 (далі - Інструкція №202) плани, що надійшли до органу і підрозділу поліції, доводяться до виконавців у порядку, визначеному Типовою інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 №1242. Доведення плану до його безпосередніх виконавців може здійснюватися також шляхом проведення спеціальних інструктивних нарад з працівниками, спеціальних занять з найбільш важливих заходів плану, надсилання виконавцям витягів з плану, а також доведення деяких заходів до виконавців в індивідуальному порядку. У разі якщо виконання запланованого заходу покладено на декількох виконавців, а інше в плані не визначено, відповідальним є той, що зазначений першим. Він організовує і координує роботу з виконання заходу, готує і подає узгоджені із співвиконавцями узагальнені підсумкові документи, у яких викладає суть ужитих заходів. У разі необхідності орган чи підрозділ поліції, який є відповідальним виконавцем, готує доручення щодо організації своєчасного і якісного виконання запланованих заходів із конкретизацією завдань для співвиконавців.

За змістом оскаржуваного рішення про звільнення зі служби в поліції порушення позивача полягало у тому, що він не довів до безпосередніх виконавців План основних заходів ГУНП у Львівській області на 2019 рік, не організував роботу щодо своєчасного і, якісного виконання запланованих заходів у ньому, із конкретизацією завдань для виконавців.

Щодо невідповідності дій позивача вимогам пункту 2 Інструкції №202 суд зазначає, що об`єктивна сторона складу правопорушення, яке полягає у недотриманні положень названого припису передбачає інформування виконавців у спосіб, інший аніж визначений Типовою інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 №1242. Тобто відповідач, приймаючи рішення про застосування до позивача дисциплінарних стягнень, виходив з того, що позивач зобов`язаний інформувати безпосередніх виконавців у порядку, що визначений Типовою інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 №1242.

Разом з тим, суд звертає увагу, що згадана Типова інструкція з діловодства №1242 втратила чинність від 07.03.2018. Відтак на момент проведення службового розслідування та прийняття відповідачем оскаржуваного наказу про звільнення позивача зі служби вже не була чинною, а тому недотримання порядку, встановленого такою Типовою інструкцією №1242 не може породжувати для позивача юридичні наслідки, у тому числі й бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З приводу положень пункту 5 Інструкції №202 суд зазначає, що предметом її правового регулювання є питання взаємодії відповідального виконавця та інших співвиконавців з метою своєчасної та якісної реалізації запланованих заходів. Крім того, адресатом положень цитованої норми є саме орган чи підрозділ поліції, а не посадова особа, якою був позивач. Відтак суд дійшов висновку, що вказаний пункт Інструкції №202 не регламентує посадові обов`язки позивача як керівника, а тому останній не може бути притягнутий до відповідальності за невиконання приписів, адресованих підрозділу, який він очолював.

Щодо порушення позивачем вимог пунктів 2, 3, 4, 5 розділу VI "Інструкції з організації планування в системі Національної поліції", затвердженого наказом НПУ від 24.12.2015 №202, яке полягало у не доведенні до безпосередніх виконавців Плану основних заходів ГУНП у Львівській області на 2019 рік, не організації роботи щодо своєчасного і, якісного виконання запланованих заходів у ньому, із конкретизацією завдань для виконавців суд погоджується із доводами представника відповідача про наявність підстав для відповідальності позивача у цій частині.

Так, у матеріалах справи наявна телеграма відповідача (Т.6, а.с.2), згідно з якою позивача проінформовано про те, що План основних заходів ГУНП у Львівській області на 2019 рік знаходиться в інформаційній системі «Зевс». Водночас з тексту телеграми вбачається, що позивача повідомлено про особисту відповідальність за невиконання відповідної телеграми.

При цьому будь-яких підтверджень про виконання позивачем Плану основних заходів ГУНП у Львівській області на 2019 рік останній не надав. Обґрунтованих пояснень щодо причин невиконання відповідного плану заходів позивач та його представник не надали.

З таких підстав, суд дійшов висновку, що стверджуване відповідачем у цій частині порушення знайшло своє підтвердження.

Щодо недотримання позивачем вимог "Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні", затвердженої наказом МВС України від 07.07.2017 №575 (далі - Інструкція №575) суд зазначає наступне.

Зі змісту оскаржуваного наказу №1046 вбачається, що одним із порушень Інструкції №575, яке допустив позивач, є не здійснення організації своєчасного направлення на місце події слідчо-оперативної групи (далі - СОГ) у повному складі, інших працівників органу, підрозділу поліції залежно від обставин та характеру вчиненого кримінального правопорушення та доставляння за необхідності до місця події спеціалістів інших органів. У свою чергу, матеріалами службового розслідування встановлено, що при вивченні матеріалів кримінальних проваджень не встановлено жодного факту застосування службової собаки під час огляду місця події.

Суд звертає увагу на те, що із урахуванням дат прийняття спірного наказу №1046 і проведення службового розслідування, а також зважаючи на необхідність ретроспективної оцінки правомірності дій позивача у період перебування на посаді, на спірні правовідносини поширювалася Інструкція №575 в редакціях від 07.07.2017 та від 16.08.2019. Згідно з пунктом 3 Розділу 2 Інструкції №575 у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин начальники ГУНП, їх територіальних (відокремлених) підрозділів є відповідальними за організацію своєчасного направлення на місце події слідчо-оперативної групи (далі - СОГ) у повному складі, інших працівників органу, підрозділу поліції залежно від обставин та характеру вчиненого кримінального правопорушення та доставляння за необхідності до місця події спеціалістів інших органів.

Разом з тим, згідно з пунктами 3 та 4 Розділу 4 Інструкції №111 у редакції спірних правовідносин встановлювалось, що, отримавши телефоном повідомлення про правопорушення або подію (електронне повідомлення від працівника підрозділу "102" через систему ІПНП), оперативний черговий ТВП зобов`язаний: за погодженням з диспетчером направити на місце вчинення правопорушення або події наряд поліції, окремих працівників, а у разі вчинення кримінального правопорушення - СОГ; контролювати виконання завдань нарядами поліції та СОГ, які направлялися диспетчерами на відпрацювання правопорушення або події. Таким чином, порушення, поставлені позивачу у вину є функціональними обов`язками оперативного чергового, ступінь вини якого в межах службового розслідування за аналізованим епізодом не досліджувався. Більше того, суд зауважує, що відповідачем не персоніфіковано випадки неприбуття СОГ на місце події у повному складі із зазначенням дати; персонального складу СОГ, який мав прибути за викликом; членів СОГ, які не прибули на місце події. З приводу не залучення кінолога до складу СОГ, то, на переконання суду, висновки відповідача про наявність у цій частині порушень з боку позивача є передчасними та не грунтуються на всебічному з`ясуванні обставин кожного конкретного виїзду за повідомлення про кримінальне правопорушення.

Так, визначення суб`єктного складу членів СОГ врегульовано абзацом 2 пункту 5 Інструкції №575, у відповідності до якого до складу СОГ включаються слідчий (дізнавач), працівник оперативного підрозділу, інспектор-криміналіст (технік-криміналіст), а також (за необхідності) кінолог зі службовим собакою. З викладеного слідує, що залучення кінолога до складу СОГ зумовлене об`єктивною потребою, що залежить від обставин та характеру кримінального правопорушення, стосовно якого здійснюється виїзд на місце події. Утім, відповідачем не наведено жодних аргументів та не з`ясовано будь-яких обставин, які в сукупності дозволяють стверджувати про необхідність включення кінолога до складу СОГ. Отже, суд вважає, що посилання відповідача на не залучення позивачем кінолога до складу СОГ як на підставу для дисциплінарної відповідальності позивача є помилковим.

Щодо відсутності організації (1) на першочерговому етапі кримінального провадження, складення узгодженого плану слідчих (розшуковик) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення осіб, що вчинили кримінальні правопорушення; (2) складення Плану проведення слідчих (розшуковик) дій та негласних слідчих (розшуковик) дій; (3) проведення комплексу першочергових заходів та невідкладних слідчих (розшуковик) дій, у тому числі за дорученням слідчого, спрямованих на встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та з`ясування всіх обставин події, а також відсутності організації та забезпечення подальшої роботи з розкриття кримінальних правопорушень, по яких особи не встановлені по "гарячих слідах" суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 5 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог зазначеного Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Суд звертає увагу на те, що процесуальна самостійність слідчого характеризується обсягом його повноважень, механізмом взаємодії з учасниками кримінального провадження та порядком вирішення спорів через незгоду слідчого із вказівками, наданими прокурором чи керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 40 КПК України слідчий уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених зазначеним Кодексом. Частиною 1 статті 39 КПК України закріплено, що керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування. Керівник органу досудового розслідування уповноважений здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого (пункт 6 частини 2 статті 39 КПК України). За змістом пункту 4 частини 2 статті 36 КПК України прокурор управі в необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному зазначеним Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій.

Крім того, частинами 1 та 2 статті 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зазначеного Кодексу та інших законів України.

Із урахуванням викладеного висновується, що ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових дій) здійснюється слідчим; прокурором та керівником органу досудового розслідування, які користуються повноваженнями слідчого; стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Отже, враховуючи процесуальну форму, встановлену кримінальним процесуальним законом, можна стверджувати про відсутність у позивача повноважень втручатися у здійснення досудового розслідування. Натомість, на переконання суду, роль позивача в межах аналізованого епізоду зводиться виключно до забезпечення адміністрування. Таким чином, суд вважає притягнення позивача за невиконання згаданих положень Інструкції №575 помилковими.

З приводу не проведення комплексу першочергових заходів суд додатково зазначає, що їх перелік дефіновано в абзаці 2 пункту 4 Розділу 2 Інструкції №575. Проте відповідач не конкретизував, які саме заходи при здійснення досудового розслідування та щодо яких саме кримінальних проваджень позивач не забезпечив.

Щодо порушення про не забезпечення позивачем належних умов зберігання вилучених з місць подій слідів, речових доказів з метою проведення з ними необхідних судових експертиз, виконання щодо цих речових доказів рішень судів, суд зазначає, що таке є безпідставним та необґрунтованим, виходячи з наступного.

Так, в ході службового розслідування відповідач обмежився лише констатацією факту про те, що приміщення, в якому зберігаються речові докази та сліди, вилучені з місця події відповідного злочину перебувають у неналежному стані. Водночас відповідач не врахував супутні обставини, які мають істотне значення для визначення вини позивача, зокрема, відповідачем не проаналізовано обсяг грошових коштів, наявних у розпорядженні позивача як видатків на забезпечення відповідного приміщення для зберігання речових доказів; відповідач не з`ясував, які саме заходи вживались відповідачем з метою забезпечення належного стану відповідного приміщення; поза увагою відповідача залишилася і та обставина, що про брак фінансування в контексті облаштування належного стану службового приміщення повідомляв і сам позивач, що підтверджується доповідною запискою від 30.11.2018 №6503/62/01-18 (Т.6, а.с.91).

Щодо порушення, допущеного позивачем, яке полягало у не створенні з метою належної організації розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів, учинених у минулих роках, спеціалізованих постійно діючих СОГ, суд зауважує наступне.

Пунктом 6 Розділу 4 Інструкції №575 встановлено, що для організації розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів, учинених у минулі роки, наказом керівника територіального органу, підрозділу поліції, погодженим з керівником органу досудового розслідування, створюються спеціалізовані постійно діючі СОГ. Зі змісту цитованого пункту вбачається, що утворення спеціалізованих постійно діючих СОГ залежить від ступеня тяжкості злочину (злочинів), який (які) розслідуються, та часу його (їх) вчинення. Суд вважає, що умови створення СОГ у спірному випадку носять об`єктивний характер (не є оціночними), тому описані підстави створення відповідних груп носять обов`язковий характер. Частиною 3 статті 4 Кримінального кодексу України визначено, що часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Разом з тим, відповідачем не зазначено в межах яких саме кримінальних провадження на момент проведення службового розслідування була потреба у формуванні постійно діючих СОГ. Також суд зазначає, що відповідачем не з`ясовувалось питання належності будь-яких злочинів до "злочинів минулих років", наявність яких є передумовою для утворення постійно діючих СОГ.

Суд вважає необґрунтованими висновки відповідача про не здійснення позивачем взаємозвірянь між кількістю підозрюваних, оголошених у розшук та оперативно-розшукових справи категорії "Розшук", оскільки такі не відповідають фактичним обставинам. Так, згідно з матеріалами справи (Т.3 а.с.152-156) позивачем проводилися взаємозвіряння між кількістю підозрюваних, оголошених у розшук та оперативно-розшукових справи категорії "Розшук", що підтверджується відповідними актами від 28.02.2019, 19.04.2019 та 24.07.2019. Таким чином, заперечення відповідачем таких обставин є надуманим.

Між тим, суд погоджується із висновками відповідача про не підтвердження обставин щодо проведення позивачем взаємозвіряння між кількістю обвинувачених, оголошених у розшук за рішенням суду, та заведеними стосовно таких осіб оперативно-розшукових справ.

Щодо не організації позивачем проведення оперативних нарад, щодо результатів роботи з виявлення осіб, які вчинили кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та стану досудового розслідування у кримінальних провадженнях про тяжкі та особливо тяжкі злочини цієї категорії, які викликали суспільний резонанс - щотижня, суд виходить з такого.

Інкриміноване позивачу порушення передбачене підпунктом 4 пункту 4 Розділу 11 Інструкції №575. Разом з тим, суб`єктом, на якого поширюється названа правова норма, є керівник органу досудового розслідування. Зважаючи на те, що позивач не очолював орган досудового розслідування, то притягнення його до відповідальності на підставі зазначеного пункту є протиправним.

Щодо порушень, допущених позивачем, які полягали у: (1)відсутності контролю за виконанням доручень слідчих, наданих в порядку статті 40 КПК України; (2)не визначення шляхом видання наказу, конкретних осіб, на яких покладаються обов`язки, щодо ведення обліку доручень слідчих для їх своєчасного виконання; (3)не здійснення інформування про стан виконання доручень слідчих, суд зазначає, що перелічені порушення, які ставляться позивачу у вину є одним цілим, проте обов`язок керівника підрозділу поліції згідно з пунктом 8 Розділу 6 Інструкції №575 є диференційованим.

Матеріалами службового розслідування встановлено, що "не визначено, шляхом видання наказу, конкретних осіб, на яких покладаються обов`язки, щодо ведення обліку доручень слідчих для їх своєчасного виконання, на оперативних нарадах не здійснюється інформування про стан виконання доручень слідчих. Для прикладу, керівником підрозділу поліції взагалі не здійснюється контроль за виконанням доручень слідчих, наданих в порядку статті 40 КПК України, а тому такі виконуються формально чи взагалі не виконуються, зокрема у наступних кримінальних провадженнях: №№0000319;0000356; 0000939; 000043; 0000555; №0000168; 0000257; 0000316; 0000519.

Суд погоджується з тим, що позивач допустив протиправну бездіяльність у цій частині. Так, у матеріалах справи наявні копії доручень слідчих, скерованих позивачу для реагування та забезпечення їх виконання (Т.6, а.с.124-141, 160-161, 164-170), які залишилися без належного та ефективного реагування позивача. Суд відхиляє доводи позивача про те, що кримінальні провадження ще тривають, як неспроможні, зважаючи на те, що такі жодним чином не звільняли позивача від обов`язку діяти у відповідності до статті 40 Кримінального процесуального кодексу України.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем взагалі не проводились оперативні наради про результати роботи СОГ з виявлення осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, так і тих, які викликали суспільний резонанс, суд зазначає таке.

Обов`язок проведення оперативних нарад з приводу названих правопорушень регламентовано пунктом 3 Розділу 5 Інструкції №575 у редакції спірних правовідносин. Суд зауважує, що припис указаного підпункту диференціює періодичність проведення оперативних нарад в залежності від характеру правопорушення. У цьому контексті суд звертає увагу, що недотримання вимог відповідного підпункту може становити два самостійні правопорушення.

Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що позивачу інкриміновано обидва порушення, передбачені вказаним приписом. З таким висновком відповідача суд не погоджується, зважаючи на те, що першим не ідентифіковано, яке саме правопорушення вважається таким, що викликало суспільний резонанс і, за якими ознаками таке порушення може бути віднесено до такої категорії. Суд, в свою чергу, погоджується із доводами позивача про те, що на території, на яку поширюється підслідність Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, не вчинялось жодного злочину, який викликав суспільний резонанс, тому в цій частині порушення позивачем вимог пункту 3 Розділу Інструкції 575 у релевантній редакції є непідтвердженими.

Щодо не проведення позивачем оперативних нарад про результати роботи СОГ з виявлення осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, результати роботи з виявлення осіб, які вчинили кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, а також щодо стану досудового розслідування у кримінальних провадженнях про тяжкі та особливо тяжкі злочини цієї категорії суд погоджується із доводами представника відповідача про наявність в аналізованій частині порушень з боку позивача. Суд вказує, що матеріалах справи, яка розглядається, містяться 2 протоколи оперативних нарад (Т.3 а.с.17-18, 135-139).

При цьому на переконання суду, наявність у матеріалах справи листа відповіді ГУНП у Львівській області від 09.03.2021 №535/01/12-21 про загальну кількість проведених керівництвом ГУНП нарад у 2019 році не спростовує відсутності протиправної бездіяльності позивача та не підтверджує проведення позивачем нарад із дотриманням періодичності їх організації.

Решта тверджень відповідача, зокрема, про не забезпечення позивачем організації якісного та дієвого контролю за дотриманням службової дисципліни та здійснення виховної роботи із працівниками підпорядкованого підрозділу, не здійснення профілактичної роботи зі зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на довільному трактуванні обставин справи, носять абстрактний характер та зводяться до цитування законодавства без конкретних посилань на правові приписи та фактичні обставини цієї справи.

Згідно з абзацом 1 пункту 1 Розділу 7 Порядку №893 уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. Обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність поліцейського передбачені частиною 4 та 6 статті 19 Закону України №2337-VIII.

За змістом частини 4 названої статті зазначеного Закону до обставин, що пом`якшують відповідальність поліцейського належать усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; попередня бездоганна поведінка; високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника. Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського (частина 5 статті 19 Закону України №2337-VIII).

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.10.2018 у справі № 807/754/17, від 17.03.2020 у справі №818/235/17.

При цьому звільнення зі служби як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу (постанова Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі №807/1223/17)

З обставин справи вбачається, що відповідач не врахував наявність нагород та заохочень позивача, а також позитивну динаміку показників роботи відділу при перебуванні позивача на посаді керівника. Так, згідно з послужним списком №М-257452 позивач, з-поміж іншого, нагороджувався відзнакою МВС України «За відзнаки в службі» ІІ ступеня за сумлінне виконання службових обов`язків; подяками на підставі наказів №233 від 16.12.2004, №212 від 20.12.2006; відзнакою МВС України «За бездоганну службу» ІІ ступеня відповідно до наказу №178 від 03.12.2010, відзнакою МВС України «Вогнепальна зброя» за зразкове виконання службового та громадянського обов`язку. Також не враховано, що позивач має науковий ступінь кандидата наук, що підтверджується дипломом ДК №042508, виданий 26.06.2017.

Окрім цього, суд бере до уваги те, що накази відповідача про накладення інших дисциплінарних стягнень у вигляді повідомлення про неповну службову відповідність та звільнення із займаної посади, які мали значення при обранні виду дисциплінарного стягнення, накладеного на позивача у цій справі, визнані протиправними та скасовані в судовому порядку, зокрема:

1) рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 у справі №1.380.2019.005724, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2020, визнано протиправним та скасовано наказ відповідача №2465 від 13.08.2019 застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді повідомлення про неповну службову відповідність;

2) рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/2183/20 від 11.11.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2021, визнано, зокрема, протиправним та скасовано пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області №477 від 04.02.2020 про застосування дисциплінарного стягнення - звільнення з посади начальника Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області.

Додатково суд звертає увагу на те, що стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейський суд з прав людини сформував позицію, згідно з якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору.

Суд при розгляді справи враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 20.02.2020 у справі №2040/7713/18.

На переконання суду, вчинення позивачем проступку суб`єкт владних повноважень оцінив не в контексті співмірності тяжкості вчиненого проступку та обрання відповідного виду дисциплінарного стягнення, а зважаючи на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності наказом ГУНП у Львівській області №477, який, між тим, є скасованим .

Із урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є протиправним, необґрунтованим, непропорційним та за таких обставин несправедливим, оскільки воно не відповідає тяжкості вчиненого позивачем проступку, обставинам, за яких його скоєно.

Так, суд вказує, що встановлені відповідачем порушення з боку позивача та, які знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи у своїй сукупності не є істотними, носять формальний характер, не призвели до настання тяжких наслідків та у своїй сукупності не можуть бути підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції.

За таких обставин наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області «Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області та порушення ними службової дисципліни» від 20.03.2020 №1046 у частині звільнення позивача зі служби в поліції є протиправним та підлягає скасуванню.

В свою чергу, наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області "По особовому складу" від 20.03.2021 №84 о/с, прийнятий у зв`язку з реалізацією наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області «Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області та порушення ними службової дисципліни» від 20.03.2020 №1046, а тому такий також є протиправним та підлягає скасуванню у частині звільнення зі служби ОСОБА_1 .

Відповідно до положень частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Виходячи з того, що позивача звільнено протиправно, то існують достатні підстави для його поновлення на посаді старшого інспектора - чергового сектору реагування патрульної поліції №1 патрульної поліції Сколівського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області.

Згідно з частиною 3 статті 77 Закону України №580-VIII день звільнення вважається останнім днем служби. Тому у задоволенні позовних вимог у частині поновлення позивача з 20.03.2021 необхідно відмовити. Таким чином, позивач підлягає поновленню, починаючи 21 березня 2020 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. На виконання зазначеного припису рішення суду в частині поновлення позивача слід допустити до негайного виконання.

Щодо виплати на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з частиною 1 статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Відповідно до пункту 4 Розділу 1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в Національній поліції, та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання.

Згідно з пунктом 15 Розділу 1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду.

Відповідно до пункту 9 Розділу 1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за неповний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Згідно з пунктом 6 Розділу 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

З обставин справи вбачається, що позивача звільнено 20.03.2020 (останній робочий день), тобто період з 21.03.2020 по дату ухвалення рішення суду 22.11.2021 є періодом вимушеного прогулу, за який відповідач повинен виплатити середній заробіток позивачу, що становить 612 календарні дні.

Згідно з довідкою відповідача про доходи від 24.09.2021 №275 середньомісячна заробітна плата позивача (за січень 2020 року - 17 284,05 грн. і 929,08 грн. індексації та за червень 2020 року - 15286,94 грн і 928,08 грн. індексації) становить 34 429,15 грн. без врахування податків і зборів, відповідно середньоденний заробіток (34 429,15. / 60 календарних днів) становить 573,80 грн.

З огляду на вказане, середня заробітна плата (грошове забезпечення) позивача за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню, становить 351 165, 60 грн. (573,80 грн. х 612 календарні дні) без врахування податків і зборів.

Суд зазначає, що рішення в частині виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання, у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 371 КАС України.

З огляду на вказане, рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 17 214,58 грн. (34 429,15 грн./2) без урахування обов`язкових платежів та податків необхідно допустити до негайного виконання.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації за 44 днів невикористаної відпустки суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Отже, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено в Конституції України. Поряд з цим, особу не може бути позбавлено такого права.

Закон України №580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1 та 2 статті 93 Закону України №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Статтею 60 зазначеного Закону встановлено, що проходження служби в поліції регулюється Законом №580-VIII та іншими нормативно-правовими актами.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені, серед іншого, Законом України "Про відпустки" №504/96-ВР від 15.11.1996 у редакції спірних правовідносин (далі - Закон України №504/96-ВР).

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток:

- щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

- додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 13, 14, 15 цього Закону);

- творча відпустка (стаття 16 цього Закону);

- відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

- соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

- відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських унормовано однойменним порядком, затвердженим наказом МВС України №260 від 06.04.2016 року.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Аналіз наведених норми законодавства дозволяє стверджувати, що Законом України №580-VIII не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки при вирішенні спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі №160/10875/19.

Зважаючи на викладене, суд відхиляє аргумент відповідача про те, що законодавством не передбачено здійснення виплати грошової компенсації працівнику поліції за всі дні не використаної ним щорічної відпустки, оскільки такий є помилковим та грунтується на довільному трактуванні нормативних приписів.

Не заслуговує на увагу посилання відповідача на правові висновки Верховного Суду, викладені у справі №808/2122/18, оскільки такі не є актуальними для спірних правовідносин з огляду на те, що з тексту (пункт 58) постанови Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №160/10875/19 вбачається, що названа вище судова палата відступила від правової позиції, на яку відповідач посилається як на підставу заперечень проти задоволення позову.

Оцінюючи підставність заявлених позивачем вимог щодо грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2019 рік, суд, ураховуючи наведене правове регулювання та релевантні висновки суду касаційної інстанції, виходить з того, що позивач має право на грошову компенсацію за невикористані дні відповідної відпустки. Разом з тим, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачено, що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної та додаткової відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи.

Оскільки судом поновлено на роботі позивача, вимога про стягнення компенсації за невикористані відпустки є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Водночас суд звертає увагу, що поновлення позивача на роботі не змінює правовий режим відпустки за 2019 як "невикористаної". Іншими словами, позивач управі реалізувати право на таку відпустку після поновлення на службі в поліції у загальному порядку.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 90000грн., то суд вважає, що у задоволенні такої слід відмовити, керуючись таким.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 9901/929/18 та від 14 січня 2021 року у справі № 9901/584/19). Так, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Приписами статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналіз положення статті 237-1 КЗпП України та положень статті 23 ЦК України дає підстави стверджувати, що для стягнення моральної шкоди повинна бути встановлена одночасна сукупність наступних обставин: 1) наявність вказаних правових підстав; 2) причинно-наслідковий зв`язок між ними та звільненням працівника.

Окрім цього, у пунктах 3 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (надалі - ППВСУ №4) роз`яснено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з абзацом другим пункту 5 ППВСУ №4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вирішуючи питання стосовно протиправності діяння заподіювача шкоди суд виходить з того, що таким діянням є наказ про звільнення позивача. При цьому, згідно з абзацом 1 частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відтак позивач звільнений від обов`язку доводити протиправність наказу, прийняття якого зумовило настання моральної шкоди, стверджуваної позивачем. Натомість обов`язок доказування правомірності прийняття такого наказу покладено на відповідача.

Щодо наявності вини заподіювача шкоди, суд враховує наступні нормативні приписи. Так, підстави відповідальності за завдану моральну шкоду врегульовано статтею 1167 ЦК України. Частиною 1 названої норми встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Водночас за приписом частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Одночасно частиною 1 статті 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини такого органу. Таким чином, цитованою нормою закріплено правило, яке в контексті спірних правовідносин установлює допустимість випадків настання відповідальності без вини. Іншими словами, у відповідності до вимог цитованого припису заподіювач шкоди вважається винуватим, поки не доведе зворотне. Як наслідок, позивач, на переконання суду, не повинен доводити наявність вини відповідача.

Утім, вказане не звільняє позивача від обов`язку доказування наявності моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діянням відповідача та заподіяною моральною шкодою. Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, у спірному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 818/1429/17 та від 20.02.2020 у справі №813/2729/16.

З урахуванням викладеного суд погоджується із аргументом відповідача про те, що позивач не надав жодних доказів, які би підтвердили факт наявності втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, зокрема, втрати нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиль спрямованих на організацію свого життя або інших негативних явищ, та як наслідок підтверджували наявність моральної шкоди, що в свою чергу свідчить про неналежність її підтвердження.

Отже, позивач не довів, що його протиправне звільнення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 20.03.2020 №1046 "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Сколівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області та порушення ними службової дисципліни" у частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 20.03.2020 №84 о/с "По особовому складу" у частині звільнення зі служби ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора - чергового сектору реагування патрульної поліції №1 патрульної поліції Сколівського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУНП з 21 березня 2020 року. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допустити до негайного виконання.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області , місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 21.03.2020 по 22.11.2021 у розмірі 351 165, 60 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 17214, 58 грн. допустити до негайного виконання з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 2 грудня 2021 року.

Суддя А.Г. Гулик