Справа № 505/1208/21
Суддя: Вергопуло А. К.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 505/1208/21
Провадження № 2-а/505/38/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2021 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Вергопуло А. К.

секретаря судового засідання Бондаренко Н. І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Котуха М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Подільську Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу ПП в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Брикіна Євгенія Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 квітня 2021 року звернувся з адміністративним позовом до Інспектора взводу ПП в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Брикіна Є. В., та просив скасувати постанову серії ДП18 №524304 Інспектора взводу ПП в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Брикіна Є. В. про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 340,00 грн. за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП, а справу закрити за відсутністю складу правопорушення.

Свої вимоги мотивував тим, що 12 квітня 2021 року відносно нього була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №524304 про визнання його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Відповідно до постанови, він, нібито, 12 квітня 2021 року о 15:54 год. на 162 км автодороги М-09 Київ-Одеса, керуючи транспортним засобом марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , перевищив швидкість на 41 км/г, чим порушив п.12.9 ПДР.

З зазначеною постановою не згоден та вважає її незаконною з наступних підстав.

Відповідач виніс оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошено посадової особи, яка розглядає справу, не були вирішені клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Крім того, йому не були роз`яснені його права, не була допитана свідок його дружина, яка знаходилась в салоні автомобіля. Його клопотання про перенесення розгляду справи було відхилене, клопотання про залучення у справі захисника також було відхилено.

Постанова не містить посилань на докази, зокрема, покази свідків.

Він не скоював адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив його задовольнити.

Інспектор взводу ПП в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Брикін Є. В. в судове засідання не з`явився. Надав відзив на позов, згідно якого вказував, що 14.04.2021 року близько 15 год. 54 хв. він ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку та виконував службові обов`язки відповідно повноважень передбачених Законом України «Про Національну поліцію». В цей час відповідач на автодорозі М-05 "Київ-Одеса" 162 км, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000424), було зафіксовано, що водій транспортного засобу марки «Toyota Camry» (д.н.з. НОМЕР_1 ), на автомобільній дорозі рухався зі швидкістю 151 (сто п`ятдесят один) км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 41 (сорок один) км.год., чим порушив п. 12.9.6 ПДР України. Після чого, на підставі ч. 1 ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію", автомобіль марки «Toyota Camry» (д.н.з. НОМЕР_2 ) було зупинено.

Відповідач згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» звертаючись до позивача, який був за кермом автомобіля представився (назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання), згідно ч. 2 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» проінформував про вищезазначене порушення ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Надалі, Відповідач згідно п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 ПДР оголосив законні вимоги щодо пред`явлення посвідчення водія. Після перевірки документів Відповідач згідно вимог ст. 279 КУпАП, з врахуванням ст. 280 КУпАП, здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому роз`яснив позивачеві права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП. Під час розгляду справи позивач факт вчинення ним правопорушення не заперечував. Розглянувши справу, Відповідач відповідно до ст. 258 КУпАП з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП з врахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП, ст. 251 КУпАП, ст. 252 КУпАП виніс постанову серії ДП18 №524304 за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно позивача та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. Надалі відповідач згідно ст. 285 КУпАП ознайомив позивача із змістом постанови по справі про адміністративне правопорушення та вручив копію постанови. Також, позивачу було роз`яснено зміст ст. ст. 307,308 КУпАП, щодо порядку виконання постанови про накладення штрафу та ст. 289 КУпАП, щодо порядку оскарження постанови.

Твердження позивача не відповідає дійсним обставинам та спростовується наданим відеозаписом з нагрудної камери відповідача: назва файлу «2 », на якому зафіксовано процедуру розгляду справи, під час якої було дотримано положень ст. 279 КУпАП.

Під час розгляду справи від пасажира (дружини позивача) не надходило ні усних пояснень, ні письмових пояснень, а тому відповідач не міг знати, що свідок хотів надати пояснення. Відповідач не перешкоджав реалізації права на подання пояснення свідком.

В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі.

Позивач помилково дійшов до висновку, що в постанові серії ДП18 № 524304 від 12.04.2021 року не наведено доказів па яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення. В п.7 «До постанови додаються» зазначено: відео СА00030, СА00132 та відео з TruCam ТС000424.

При винесенні рішення по справі про адміністративне правопорушення, інспектор оцінив докази, дослідив всі обставини справи та встановив наявність адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/21182, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 13.01.2021 року та чинного до 13.01.2022 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000424, є придатним до застосування.

У зв`язку з вищенаведеним, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Департаменту патрульної поліції за довіреністю Котух М. В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення позову заперечував, вважаючи його необґрунтованим.

Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно положення статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено з

аконодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №524304 від 12.04.2021 року, складеної Інспектором взводу ПП в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Брикіним Є. В. вбачається, що ОСОБА_1 12.04.2021 року о 15:54 год. на 162 км автодороги М-09 Київ-Одеса, керуючи транспортним засобом марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 131 км/г, та перевищив встановлену швидкість руху на 41 км/г, швидкість руху вимірювалась приладом Trucam TC 0004242, чим порушив п.12.9б ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

У п.7 постанови зазначено, що «до постанови додаються»: відео СА00030, СА00132 та відео з TruCam ТС000424.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно вимог пп. б п.12.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07

листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При застосуванні скороченого порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься за наслідками розгляду справи, при виконанні вимог та дотриманні гарантій, які закріплені КУпАП, а також за умови зібрання належних доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012.

На підставі експертного висновку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, складеного 27.09.2018 року, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20-20, був об`єктом експертизи, та встановлено, що у ньому правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування АЕS відповідно до ДСТУ ІSО/ІЕS 18033-3:2015, із довжиною ключа 256 біт. Об`єкт експертизи забезпечує конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20-20 отримав експертний висновок, та за результатами експертизи встановлено, що механізм технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20-20 відповідає вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні в обсязі функцій, зазначених документів «Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20-20». Вимоги технічного захисту інформації».

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCAM.

Експертним висновком НДЦ «ТЕЗІС» НТУУ «КПІ» механізми технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM» LTI 20/20 відповідає вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні.

Зважаючи, що згідно технічних характеристик прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - TruCAM LTI 20/20 № ТС000424, спроможний робити лазерну фіксацію в автоматичному режимі, тому його показники можливо розцінювати, як беззастережний доказ по справі.

Лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС000424 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Так, позивач вказує, що йому не надано можливості користуватися правовою допомогою та не надано можливості скористатися правами, передбаченими ст.268 КУпАП.

Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначені у ст. 268 КУпАП.

Згідно вказаної норми права особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право:

- знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання;

- при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у

галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження;

- оскаржити постанову по справі.

Зміст ст. 268 КУпАП вказує на те, що зазначені права поділяються на загальні, які має кожна особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також права, якими особа наділяється при розгляді справи.

Суд зазначає, що законом встановлений спеціальний порядок притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, який полягає у тому, що протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.

Суд враховує висновок Конституційного Суду України, який викладений у рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, згідно якого скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

У вказаному рішенні міститься висновок про те, що положення, зокрема ч. 1 ст. 268 КУпАП, є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

На час розгляду конституційного подання і прийняття вказаного рішення, Кодексом України про адміністративні правопорушення не було передбачено застосування скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», що набув чинності з 08 серпня 2015 року, були внесені зміни до ст. 258 КУпАП у частині визначення випадків, у яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, а накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.

Отже, право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права гарантується при розгляді справи за правилами розділу ІV КУпАП, який у даному випадку не здійснювався.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Суд зазначає, що позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку або на місці, що і було запропоновано відповідачем, що підтверджується наданим диском з відеозаписом. Таким чином, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.

Позивач посилався на те, що наданий відповідачем відеозапис є недопустимим доказом,

оскільки не засвідчений електронним цифровим підписом та не є оригіналом. Також не є безперервним.

Відповідно до приписів ч.2 ст.99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення, тільки коли електронний документ виступає доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений до матеріалів провадження в якості доказу DVD-R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у адміністративному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Таким чином, суд вважає, що відеозапис , який міститься на DVD-R диску є належним доказом, який міститься в матеріалах справи та не потребує засвідчення електронним цифровим підписом, оскільки останній є оригіналом, а сама процедура здійснення відеозапису забезпечує конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних.

Доводи позивача щодо визнання відеозапису неналежним доказом через відсутність електронного цифрового підпису суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідач надав відеозапис в оригіналі, що не потребує завірення ЕЦП.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 33/1539/16.

Відеозапис, наданий суду для дослідження, є безперервним, здійснений з різних камер і достатньо чітким для ідентифікації місця події і розуміння діалогу позивача з інспектором патрульної поліції, тому суд вважає за можливе дослідити запис, що безумовно сприятиме повному і об`єктивному розгляду справи, встановленню дійсних обставин і справедливому вирішенню справи.

Позивачем також було надано до суду диск з відеозаписом з місця події, проте такий доказ було подано з порушенням ст. 79 КАС України. У судовому засіданні позивач відмовився від огляду даного диску, у зв`язку з чим судом не було прийнято даний доказ до розгляду.

Посилання позивача на окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови, суд не бере до уваги та зазначає, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15 (провадження №К/9901/19896/18).

Таким чином, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода щодо його

притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Позиція позивача не спростовує наявності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Факти вказані у постанові підтверджуються диском з відеозаписом з місця події, наданими відповідачем.

За таких обставин, на основі повно та всебічно досліджених доказів, оцінивши їх належність, достатність, достовірність та логічний взаємозв`язок, з урахуванням вимог чинного законодавства та його правозастосування до фактичних обставин справи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Інспектора взводу ПП в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Брикіна Євгенія Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі, з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

Керуючись ст. ст. 9, 77, 139, 243-246, 250, 268, 286 КАС України,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспектора взводу ПП в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Брикіна Євгенія Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя А. К. Вергопуло

Повне судове рішення складено 02 грудня 2021 року.