Справа № 440/5049/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 р. Справа № 440/5049/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 (головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова) по справі № 440/5049/21

за позовом ОСОБА_1

до Великобагачанського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області , Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати відмову Великобагачанського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області від 09.04.2021 неправомірною.

- зобов`язати Великобагачанський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Полтавській області видалити всі наявні дані про ОСОБА_1 з Єдиного державного демографічного реєстру; вилучити в ОСОБА_1 наявний паспорт у формі ID-картки; оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року ОСОБА_1 ;

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду від 27.07.2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначила, що документування її паспортом у вигляді ID-картки в 2017 та 2020 здійснено без отримання її згоди на обробку персональних даних. При видачі паспортів відповідачем введено позивача в оману, шляхом повідомлення неможливості видачі паспорту у формі книжки , оскільки їх вже не виготовляють.

Не бажаючи в подальшому використовувати наявний у неї паспорт у формі ID-картки, вона звернулася до відділу ДМС з проханням обміну паспорту у формі ID-картки на паспорт громадянина України зразка 1994 року, в якій зазначала, що відкликає свої підписи з усіх документів. У відповіді на її звернення відповідач зазначив, що видача паспортів у формі книжечки неможлива, оскільки їх вже не виготовляють, єдиним паспортом громадянина України є ID-картка з залученням Єдиного державного демографічного реєстру, з відцифрованими даними.

Позивач наголосила, що працівники відділу ДМС ввели її в оману, позбавили права на вибір та нав`язали паспорт у формі ID-картки, чим порушили її право на волевиявлення в оформленні паспортної книжечки, фактично без її згоди, що є втручанням держави в її особисте життя.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2021р. без змін.

Вказує, що позивачку 18.07.2017 та 07.10.2019 ( з підстав зміни прізвища) документовано паспортом у вигляді ID-картки, а також в подальшому біометричним закордонним паспортом. Під час зміни прізвища 07.10.2019 позивачем надано згоду на обробку її персональних даних та отримання паспорту у вигляді ID-картки, будь-яких протиправних дій під час видачі паспорту відповідачем не допущено, а отже відсутні підстави для видалення всіх наявних даних про ОСОБА_1 з Єдиного державного демографічного реєстру.

Також вказує, що до заяви від 16.03.201 про обмін паспорту, позивачем не надано рішення суду, що набрало законної сили , про зобов`язання Великобагачаського районного сектору УДМС в Полтавській області оформити та видати паспорт громадянина України, зразка 1994 року, передбачене п.п.2 р.2 розділу ІУ Порядку 456, а отже відсутні підстави вилучення у позивача паспорту у формі ID-картки та видачі паспорту громадянина України зразка 1994 року -відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.308, п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі доказами, за правилами спрощеного позовного провадження, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.06.2017р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Великобагачанського РС УДМС в Полтавській області з заявою про внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформації про неї з метою оформлення паспорта громадянина України, заповнивши заяву - анкету №719922 від 30.06.2017р. та власним підписом добровільно надала згоду на обробку її персональних даних (а.с. 47).

18.07.2017р. ОСОБА_2 була документована паспортом у формі ID-картки № НОМЕР_1 .

05.09.2019р. ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_1 , що вбачається з актового запису №4 Великобагачанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. (а.с.21).

24.09.2019р. ОСОБА_1 , у зв`язку зі зміною прізвища, звернулася до Великобагачанського РС УДМС в Полтавській області з заявою про внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформації про неї з метою оформлення паспорта громадянина України, заповнивши заяву - анкету №3900208 від 24.09.2019р. та власним підписом добровільно надала згоду на обробку її персональних даних (а.с. 48).

07.10.2019р. ОСОБА_1 документована паспортом у формі ID-картки № НОМЕР_2 , а 07.08.2020 року ОСОБА_1 отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 (а.с. 48)

15.03.2021 позивач звернулася до Великобагачанського РС УДМС України в Полтавській області з заявою про видачу їй паспорту громадянина України зразка 1994 року та видалення усіх наявних данних щодо неї з Єдиного державного демографічного реєстру .

В заяві позивач зазначила про відкликання усіх підписів на дозволах та згодах поставлених нею під час оформлення та видачі ID-картки, оскільки останні зроблені з підстав введення її в оману працівникам ДМС.(а.с.22)

За наслідками розгляду звернення листом №5318 від 09.04.2021р. Великобагачанський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області повідомив позивача про відсутність підстав анулювання персональних даних та УНЗР, присвоєних при оформленні паспорта громадянина України, посилаючись на те, що Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" не передбачає підстави та право вимагати видалення даних з Реєстру, УНЗР не може бути видалено з Реєстру, якщо особа отримала документи, що посвідчують особу чи її спеціальний статус , із застосуванням засобів Реєстру.

Щодо обміну паспорту на паспорт у формі книжечки, відповідач зазначив, що до при подачі заяви не долучено рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Великобагачанський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області оформити та видати паспорт громадянина , зразка 1994 р. на ім`я ОСОБА_1 .

Вказано, що у разі надання пакету документів, зазначений у частині 2 розділу 4 Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 №456, паспорт буде оформлено, з використанням бланка паспорта громадянина України, зразка , затвердженого постановою КМУ від 04.06.1994 № 353 " Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України" , в встановлений термін.(а.с. 23-25)

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв правомірно, на підставі повноважень, в межах та спосіб, встановлений законодавством, підстави для вилучення даних з Єдиного державного демографічного реєстру відсутні, оскільки доказів надання позивачем дозволів на обробку персональних даних, внаслідок омани, судом не встановлено, підстави для обміну паспорту, визначених Постановою № 302 відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ч.2 ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначено Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI /надалі Закон № 5492-VI/.

Положеннями статті 4 Закону № 5492-VI визначено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону № 5492-VI для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Частиною першою статті 13 Закону №5492-VI передбачено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України містять безконтактний електронний носій.

Частинами першою, другою статті 14 Закону №5492-VI передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону № 5492-VI бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначено у частині сьомій статті 21 Закону №5492-VI. Він містить, зокрема: унікальний номер запису в Реєстрі; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи.

У статті 7 Закону №5492-VI визначено перелік інформації про особу, яка вноситься до Реєстру, в якій, крім зазначеного, передбачено, що у разі оформлення паспорта громадянина України до Реєстру за згодою особи вносяться також відцифровані відбитки пальців рук особи (пункт 13 частини першої статті 7).

Відповідно до частини шостої статті 7 Закону № 5492-VI забороняється вимагати від осіб та вносити до Реєстру інформацію, не передбачену цим Законом. Забороняється вимагати від осіб персональні дані, що свідчать про етнічне походження, расу, політичні, релігійні чи інші переконання, звинувачення у скоєнні злочину або засудження до кримінального покарання, а також дані щодо здоров`я або статевого життя.

Згідно з статтею 2 Закону України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 № 2297-VI згода суб`єкта персональних даних добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки; персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Положеннями пункту 6 частини другої статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: 1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом; 2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом; 3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого; 4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивача було документована паспортом у формі картки 18.07.2017 та 07.10.2019. Під час оформлення паспорту позивачка надавала згоду на внесення щодо неї інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, що вбачається із заяв -анкет від 30.06.2017 та від 24.09.2019, на яких міститься її особистий підпис. (а.с.47-48)

В заяві-анкеті №3900208 від 24.09.2019 позивачка також надала згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук позивача та внесення безконтактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук відповідно до Порядку отримання, вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук. (а.с.48)

Отже, згода позивача на внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, а також на отримання відцифрованих відбитків пальців рук позивача та внесення безконтактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук відображена її власноручним підписом на заявах- актетах.

Щодо вимоги позивача в заяві від 15.03.2021, направленої на адресу відповідача, про відкликання усіх своїх підписів на заявах-анкетах, колегія суддів зазначає.

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону №2297-VI суб`єкт персональних даних має право відкликати згоду на обробку персональних даних.

Так, скориставшись своїм правом, передбаченим п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону №2297-VI позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила відкликати всі її підписи на дозволах та згодах.

Колегія суддів вважає, що вказану заяву суд розцінює як відкликання згоди на обробку персональних даних, яка має бути оцінена судом в кожному конкретному випадку на предмет її допустимості.

В якості підстави відкликання згоди позивачка посилалася на введення її в оману працівниками міграційного органу під час оформлення ID-карти.

Судом перевірені вказані позивачем доводи та встановлено, що жодних доказів в обґрунтування їх наявності матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, доводи позивача щодо вимушеного надання дозволу на обробку персональних даних, є безпідставними та не ґрунтуються на доказах.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2297-VI персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом; припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом; видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого; набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує, що наявне у позивача право на відкликання згоди не є підставою для видалення або знищення її персональних даних.

Враховуючи, що інформація про позивача отримана з дозволу останнього, без порушень вимог Закону №2297-VI, як і Закону №5492-VI, є достовірною, підстави для видалення УНЗР, а також даних щодо позивача, відсутні, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив в цій частині в задоволені позову.

Щодо доводів апелянта про наявність права на отримання паспорту громадянина України зразка 1994 року .

Частиною першою статті 13 Закону №5492-VI передбачено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України містять безконтактний електронний носій.

Частинами першою, другою статті 14 Закону №5492-VI передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону № 5492-VI бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до частин першої, восьмої статті 16 Закону № 5492-VI подання документів для оформлення і отримання документів, що посвідчують особу та встановлюють громадянство України, здійснюється:

1) громадянами України, які досягли шістнадцятирічного віку, - на підставі їхньої особистої заяви;

2) громадянами України, які не досягли шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників, а якщо батьки не перебувають у шлюбі - за заявою того з батьків, з яким проживає особа, або інших представників.

Відповідно до частини сьомої статті 16 указаного Закону уповноважений суб`єкт має право відмовити заявникові у видачі документа у разі, якщо:

1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;

2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті);

3) заявник не надав усіх документів та інформації, необхідних для оформлення і видачі документа;

4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.

Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначено у частині сьомій статті 21 Закону №5492-VI. Він містить, зокрема: унікальний номер запису в Реєстрі; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи.

У статті 7 Закону №5492-VI визначено перелік інформації про особу, яка вноситься до Реєстру, в якій, крім зазначеного, передбачено, що у разі оформлення паспорта громадянина України до Реєстру за згодою особи вносяться також відцифровані відбитки пальців рук особи (пункт 13 частини першої статті 7).

Відповідно до частини шостої статті 7 Закону № 5492-VI забороняється вимагати від осіб та вносити до Реєстру інформацію, не передбачену цим Законом. Забороняється вимагати від осіб персональні дані, що свідчать про етнічне походження, расу, політичні, релігійні чи інші переконання, звинувачення у скоєнні злочину або засудження до кримінального покарання, а також дані щодо здоров`я або статевого життя.

На виконання положень частини другої статті 15 та абзацу другого частини другої статті 21 Закону №5492-VI Кабінет Міністрів України 25 березня 2015 року прийняв постанову №302 (далі - Постанова №302), якою затвердив зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок №302).

За змістом пункту 2 Порядку №302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

з 1 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII;

з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 Порядку №302 встановлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Згідно з підпунктом 1 пункту 7 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюється на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Відповідно до пункту 19 Порядку №302 документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі - уповноважені суб`єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС.

До територіального органу ДМС документи подаються лише в разі оформлення замість втраченого або викраденого, обміну паспорта, який було оформлено із застосуванням засобів Реєстру.

Пунктом 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: (…) біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.

Положення про паспорт громадянина України (на яке позивач посилаються як на одну з правових підстав для задоволення позовних вимог, затверджено Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Відповідно до пунктів 2, 3, 5, 6, 8, 13 Положення про паспорт паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України в межах створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна», нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт». На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України». На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Для одержання паспорта (у формі паспортної книжечки) громадянин подає: заяву за формою, установленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Колегія суддів зазначає, що у відповіді Великобагачанського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області від 09.04.2021 №5318 по питанню обміну паспорту зазначено, що заявником не надано рішення суду, яке набрало законної сили про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року та у разі надання пакету документів, визначених п.2 розділу ІУ Порядку 456, паспорт буде оформлено з використанням бланка паспорта громадянина України, зразка 1994 року.

Інших підстав відмови у видачі паспорта зразка 1994 року відповідь не містить.

Проте, колегія суддів зазначає, що інформація вказана у листі від 09.04.2021 стосується тих випадків, коли оформлення та видача паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюється особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.

Разом з тим, суд першої інстанції при прийнятті рішення виходив з того, що, звертаючись до відповідача із заявою від 16.03.2021, вимоги Порядку №302 позивачем дотримані не були, так як ним не зазначено підстав для обміну паспорту, передбачених п. 35 Порядку №302.

Проте, вказані обставини не були зазначені у відповіді відповідача, як підстави для відмови у видачі паспорта зразка 1994 року.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, в даному випадку не можуть братися до уваги посилання відповідача під час судового розгляду справи на підстави для відмови у видачі паспорта зразка 1994 року, які не були зазначені у відповіді від 09.04.2021 №5318.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суді відвід 31 березня 2020 року у справі №520/4214/19, від 28 лютого 2020 року у справі №200/10469/19-а., 10 грудня 2020 у справі № 240/575/20.

Реалізація волевиявлення особи на отримання паспорта, незалежно від його форми, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу разом із об`єктивно необхідними для цього документами, зокрема, для паспорта зразка 1994 року - двома фотокартками і свідоцтвом про народження.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суд від 21 листопада 2018 року у справі №821/1974/17, від 26 червня 2019 року у справі №0840/3992/18, від 19 липня 2019 року у справі №2340/2876/18, від 25 липня 2019 року у справі №807/85/18, від 07 серпня 2019 року у справі №520/11053/18, від 29 листопада 2019 року у справі № 260/1414/18.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до відповідача із заявою в довільній формі, до якої додала копію ІНН, 2 фотокартки, проте не додала свідоцтво про народження.

Колегія суддів зазначає, що заява позивача про обмін паспорту, наявна в матеріалах справи, складена не в установленій формі . Однак, судом враховано, що правове регулювання та сталість суспільних відносин у даній сфері свідчать про те, що таке звернення є формальним, спрямованим на отримання відмови міграційного органу, що є підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Натомість, позивач матиме можливість на звернення до відповідача з дійсно повним пакетом документів лише після того, як набере законної сили судове рішення щодо обов`язку міграційної служби видати особі паспорт у формі книжечки зразка 1994 року.

Беручи до уваги суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову та наведене правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам зразкової справи №806/3265/17 (провадження №Пз/9901/2/18), у якій Велика Палата Верховного Суду висловила правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії.

Вирішуючи спір (у справі №806/3265/17) по суті, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення про паспорт (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій. Велика Палата Верховного Суду вважає, що це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом"), не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Велика Палата Верховного Суду наголошувала на тому, що законодавець, прийнявши Закон України від 14 липня 2016 року №1474-VIII, яким внесено зміни до Закону №5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими та виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації залежно від часу виникнення правовідносин з отримання паспорта громадянина України.

Будь-яке обмеження прав і свобод особи, за змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Відповідно до ч.3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

З огляду на наведене, зважаючи на висновки Великої Палати Верховного Суду, а також на спосіб захисту, який визначив цей суд, коли ухвалював постанову від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17, є підстави для того, щоб прийняти до уваги доводи позивача щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та, відповідно, невірних висновків у вирішенні спірних правовідносин у справі.

Відтак, з урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправною відмови Великобагачанського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області від 09.04.2021 у оформленні та видачі (обміну) ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ.

Колегією суддів враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання відповідача вилучити в ОСОБА_1 наявний паспорт у формі ID-картки, оформити та видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач надав суду докази, що частково спростовують правомірність рішення суду першої інстанції. При цьому, відповідач правомірності своїх дій та рішень не довів.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправною відмови відповідача у оформленні та видачі позивачу паспорта у формі книжечки зразка 1994 р та зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області вилучити в ОСОБА_1 наявний паспорт у формі ID-картки та оформити та видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року , не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги в цій частині спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

В іншій частині судове рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн. та апеляційної скарги - 1 362,00 грн., що підтверджується квитанціями від 17.05.2021 та від 25.08.2021.

Враховуючи, що за наслідками судового розгляду позов задоволено частково, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 1 135,00 грн. (454,00 грн + 681,00 грн).

Керуючись ст. ст. 308, 311, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 по справі № 440/5049/21 - скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправною відмови Великобагачанського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 09.04.2021 у оформленні та видачі ОСОБА_1 паспорту у формі книжечки зразка 1994 р., зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області вилучити в ОСОБА_1 наявний паспорт у формі ID-картки, оформити та видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною відмову Великобагачанського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 09.04.2021 у оформленні та видачі ОСОБА_1 паспорту у формі книжечки зразка 1994 р.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області вилучити в ОСОБА_1 паспорт у формі ID-картки, оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 по справі № 440/5049/21 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (, вул. Пушкіна, 63, м. Полтава, 36039) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 135 , 00 грн. (одна тисяча сто тридцять п`ять).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій О.А. Спаскін