Справа № 308/15757/21
Суддя: Зарева Н. І.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Зарева Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

перекладача - Чаудхарі Тарун,

представника позивача - Кудренко В.О.,

відповідача Кумар Суніл,

представника відповідача Гельжинський Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород адміністративну справу за позовною заявою:

військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Індія,

про примусове видворення,

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до громадянина Республіки Індії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про примусове видворення.

Позов мотивує тим, що 09 листопада 2021 року, o 17 год. 00 хв., ОСОБА_1 в порядку виконання Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, був переданий на територію України з Словаччини, де 08 листопада 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі 298 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону України з Словацькою Республікою поза встановленими пунктами пропуску в складі групи осіб.

Своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 263 КУпАП, був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.

Оскільки, на момент затримання відповідача, у нього були відсутні документи, що посвідчують його особу та підтверджують законність перебування на території України, позивач 12.11.2021 звернувся в суд з адміністративним позовом про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позов задоволено та ухвалено затримати громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України на строк до шести місяців.
У подальшому особу відповідача було ідентифіковано на підставі оригінала паспорта громадянина Республіки Індія на ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , № S4262696, виданого 18.09.2018, дійсного до 17.09.2028 року.

Зауважує, що відповідач на сьогоднішній день, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має, а незаконне перетинання ним державного кордону України в Словацьку Республіку свідчить про те, що він порушивши вимоги законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а тому відповідно до вимог ст. 29 цього ж Закону підлягає примусовому видворенню.

За таких обставин, позивач просить позов задовольнити та видворити громадянина Республіки Індії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі території України.

Представник відповідача - адвокат Гельжинський Р.Л. подав відзив на адміністративний позов, в якому заперечив щодо задоволення позову з огляду на те, що виходячи з існуючої судової практики та норм Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відповідач не може бути видворений за межі України без

попереднього прийняття відповідним органом рішення про примусове повернення та надання строку для добровільного його виконання. Окрім цього, послався на те, що відповідач є свідком у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000683 від 11.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, співпрацює з органами поліції та у зв`язку з цим, вважає, що така його поведінка свідчить про те, що він не має наміру ухилятися від виконання рішень державних органів з приводу його перебування на території України. Додає, що відповідач прибув на територію України на законних підставах літаком та має намір залишитися на території України з метою вступу до Вищого навчального закладу та оформити посвідку на тимчасове проживання на території України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити та видворити відповідача за межі території України на підставі ст. 29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, зазначив, що хоче залишитись в Україні, розраховує на фінансову підтримку друзів, які перебувають на території України. При цьому підтвердив той факт, що був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки за незаконне перетинання державного кордону України з Словацькою Республікою поза встановленими пунктами пропуску в складі групи осіб.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав позицію відповідача, вказав, що проти задоволення позову заперечує з підстав, вказаних в письмовому відзиві на позов. Додав, що позов про примусове видворення подано передчасно, відповідач заїхав на територію країни законно, є студентом. Відомостей, що він відрахований з навчального закладу, у нього не має.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Дев`ятого листопада 2021 року, o 17 год. 00 хв., ОСОБА_1 , в порядку виконання Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, був переданий на територію України з Словаччини, де 08 листопада 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі 298 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону України з Словацькою Республікою у складі групи осіб, поза встановленими пунктами пропуску.

Документом, що посвідчує особу відповідача є закордонний паспорт громадянина Республіки Індія на ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , № S4262696, виданий 18.09.2018, дійсний до 17.09.2028 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 308/15041/21 від 12.11.2021 року громадянина Республіки Індії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),

ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, на строк шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання відповідача від 09.11.2021, протоколом його особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 09.11.2021, актом приймання-передавання особи від 09.11.2021, Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 308/15041/21 від 12.11.2021 року.

Як вбачається з листа Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини за № 2059/01 від 10.11.2021 року, громадянина Республіки Індія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не був зарахований на навчання до навчального закладу, запрошення на навчання не отримував.
Окрім того, судом встановлено, що відповідач потрапив на територію України законно на підставі візи, однак, строк її дії сплив 11.09.2021.
Доказів, які б підтверджували, що відповідач у встановленому порядку звертався із заявами про отримання дозволу на тимчасове проживання в Україні чи отримання статусу біженця, матеріали справи не містять та в ході судового розгляду справи судом не здобуто.
Станом на день розгляду справи у відповідача відсутні документи, які надають йому право перебувати на території України на законних підставах.
Так само судом не встановлено обставин наявності у відповідача місця проживання та місця роботи в Україні, а також достатнього фінансового забезпечення чи можливості отримати таке в законний спосіб.
Також, судом встановлено, що угода про реадмісію осіб між Україною та Республікою Індія не укладалась.

Оцінивши належним чином зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповіно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 7 ст. 5 КАС України, іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.
Відповідно до ч. 4 ст. 46 КАС України, громадяни України, яноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, в тому числі в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (зі змінами та доповненнями, надалі Закон № 3773-VI).
Частиною 1 ст. 26 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського

порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує

реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин

прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення

зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України, встановлені статтею 30 зазначеного Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Водночас, частиною 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Статтею 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб від 18.06.2007 року (ратифікована Законом України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб»), передбачено, що Запитувана держава на запит Запитуючої держави та без будь-яких інших формальностей, крім тих, що передбачені цією Угодою, приймає на свою територію громадян третіх країн чи осіб без громадянства, які не виконують чинних умов стосовно в`їзду на територію Запитуючої держави або перебування на ній або припинили виконувати такі умови, якщо надано докази відповідно до статті 7 цієї Угоди того, що такі особи незаконно в`їхали на територію держав-членів безпосередньо з території України або на територію України безпосередньо з території держав-членів.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено вичерпний перелік підстав за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видача чи передача іноземця та особи без громадянства. Такими підставами є: - де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; - де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; - де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; - де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.
Доказів стосовно наявності обставин, за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видачу чи передачу відповідача до країни походження в ході судового розгляду здобуто не було, а тому відсутні підстави для застосування положень вищезазначеної норми.
Відповідно до пункту 4 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

З наведеної норми Інструкції слідує, що така передбачає примусове видворення особи без попереднього рішення про її примусове повернення.

Пунктом 7 розділу І Інструкції визначено, що одніє з підстав для подання позову про примусове видворення іноземців є випадок коли іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію.

Таким чином, іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню без прийняття рішення про примусове повернення. Аналогічні положення містяться і в ч. 3 ст. 29 Закону України "Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Вищенавденими нормами спростовуються заперечення представника відповідача на безумовну необхідність прийняття рішення про примусове повернення до звернення відповідних органів до суду з позовом про примусове видворення особи за межі території України. Наведена ним практика Верховного суду України не береться судом до уваги з огляду на те, що в справах, які розглядались даним судом, вирішувалось питання щодо видворення осіб на підставах, передбачених ч. 1 ст. 30 Закону "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", у той час як у даній справі відповідач підлягає видворенню на підставі ч. 3 ст. 29 даного Закону, з огляду на те, що він був прийнятий відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не має законних підстав для перебування на території України, а тому підлягає примусовому видворенню, оскільки між Україною і країною громадянської належності відповідача - Республікою Індія відсутній договір про реадмісію.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку про обгрунтованість позову та наявність підстав для примусового видворення громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі території України.

Керуючись ст.ст. 26, 29, 30, 31 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 6, 8, 9-11, 72-79, 288, 289 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі території України.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.І. Зарева