Справа № 540/2618/19
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 540/2618/19

адміністративне провадження № К/9901/26005/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І.В.,

суддів: Шишова О.О., Яковенка М.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В., Яковлєва О.В. у справі №540/2618/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, скасування вимогу про сплати боргу та рішення, -

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до ГУ ДПС в Херсонській області, АРК та м. Севастополі, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення за №№, , , Ф від 16.08.2019, вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №000264130 від 16.08.2019, рішення за № від 16.08.2019.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі за № від 16.08.2019 форми "Р", яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 13 146,7 грн.

В решті позову - відмовлено.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган приймаючи податкове повідомлення-рішення про визначення позивачу грошового зобов`язання з ПДВ діяв протиправно, оскільки контролюючим органом в акті перевірки та під час розгляду справи не зазначено жодного посилання на первинні документи, які стали підставою для корегування податкової звітності позивача з податку на додану вартість.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 16.08.2019 за №, , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.08.2019 за №Ф-, а також рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.08.2019 за №, діяв правомірно, оскільки позивачем дійсно помилково збільшено витрати за 2016-2018 в розмірі 366 214, 87 грн, як наслідок зменшено оподатковуваний дохід за 2016-2018 в розмірі 366 214,87 грн, який є базою для нарахування податку з доходів фізичних осіб в розмірі 65918,67 грн (18%), військового збору в розмірі 5 493,23 грн (1,5%) та єдиного соціального внеску в розмірі 80 567,28 грн (22%).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 у частині відмови у задоволенні позовних вимог визнання протиправними та скасування податкові повідомлення-рішення за №№, , Ф від 16.08.2019, вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №000264130 від 16.08.2019, рішення за № від 16.08.2019 - скасовано.

Прийнято в цій частині нове рішення, яким визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення за №№, , Ф від 16.08.2019, вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №000264130 від 16.08.2019, рішення за № від 16.08.2019.

В інший частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року - залишено без змін.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73026, м.Херсон, просп.Ушакова, 75, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 795,19 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанцій виходив з того, що під час проведення перевірки позивача не досліджувались первинні документи, на підставі яких здійснювалось позивачем формування витрат, при тому що у ФОП ОСОБА_1 наявний повний пакет первинних документів. Окрім того, податковим органом в акті перевірки не зазначено конкретний перелік витрат із обрахунку якого ДПС виходив, що позивачем завищено витрати. У той же час платником податку надано до суду усі необхідні документи податкового та бухгалтерського обліку, які підтверджують факт понесених витрат та правомірність визначення об`єкту оподаткування.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:

На підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77 ПК України, ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі за №531 від 17.04.2019 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, контролюючим органом проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності платника податків ФОП ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1.01.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1.01.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1.01.2016 по 31.12.2018, валютного та іншого законодавства за період з 1.01.2016 по 31.12.2018, за результатами якої 19.06.2019 складено акт перевірки за №360/21-22-13-05/ НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із висновками перевірки, відповідно до п.86.7 ст.86 ПК України позивачем подано заперечення на акт перевірки.

За результатами розгляду заперечень, контролюючим органом висновки акту документальної планової перевірки викладено у новій редакції, а саме встановлено наступні порушення:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Розділу ІV ПК України від 2.12.2010 за №2755- VI зі змінами та доповненнями, а саме не нарахування податку на доходи фізичних осіб з підприємницької діяльності на загальну суму 65 918,67 грн, в тому числі за 2016 рік на суму 20 245,28 грн, за 2017 рік на суму 28 699,99 грн та за 2018 рік на суму 16 973,4 грн;

- п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8.07.2010 за №2464-VI, не нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 80 567,28 грн, у тому числі за 2016 рік на суму 24 744,24 грн, за 2017 рік на суму 35 077,8 грн та за 2018 рік на суму 20 745, 24грн;

- пп.1.2 п.16 прим.1 підрозділ 10 розділу ХХ ПК України від 2.12.2010р. за №2755-VI із змінами і доповненнями, занижено суму військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 5 493,23 грн, у тому числі за 2016 рік на суму 1687,11 грн, за 2017 рік на суму 2 391,67 грн та за 2018 рік на суму 1 414,45 грн;

- п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 ПК України від 2.12.2010р. за №2755-VI зі змінами та доповненнями, а саме заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 10 517,36 грн, в т.ч.: за грудень 2016 року на суму ПДВ 6 036,36 грн; за січень 2017 року на суму ПДВ 3 320 грн; за березень 2017 року на суму ПДВ 341 грн; за травень 2017 року на суму ПДВ 441 грн; за липень 2017 року на суму ПДВ 224 грн; за жовтень 2017 року на суму ПДВ 155грн;

- п. 63.3, ст.63, п. 117.1 ст.117 ПК України від 2.12.2010 за №2755-VI зі змінами та доповненнями - платником вчасно та в повному обсязі не подано повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20 - ОПП за 2016-2018.

У подальшому, на підставі встановлених порушень, податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.08.2019 за №, за №, за №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.08.2019 за №Ф 000264130, рішення за № від 16.08.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Перевіркою правильності віднесення витрат щодо вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції встановлено їх завищення, яке виникло внаслідок неврахування до складу валових витрат залишків товарно-матеріальних цінностей, що обліковувались на початок та кінець звітного періоду, а також наявної дебіторської та кредиторської заборгованості пов`язаної з їх придбанням та реалізацією, за 2016 рік на загальну суму 112473,75 грн.

Згідно з наданою платником податків інформації залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2016 складали 84250,00 грн та станом на 31.12.2016 - 215234,00 грн, кредиторська заборгованість станом на 01.01.2016 відсутня, станом на 31.12.2016 становила 1000,05 грн (в тому числі ПДВ - 166,68 грн), дебіторська заборгованість станом на 01.01.2016 складала 5858,20 грн (в тому числі ПДВ 976,37 грн) та станом на 31.12.2016 склала 82,47 грн (в тому числі ПДВ - 13,75 грн).

Згідно з податковою інформацією, яка зберігається та опрацьовується в інформаційних базах контролюючих органів (Єдиний реєстр податкових накладних) за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 загальна сума придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) отриманих від платників ПДВ з урахуванням коригування складає 3896516,92 грн.

З урахуванням наявних залишків товарно-матеріальних цінностей, дебіторської та кредиторської заборгованості станом на 01.01.2016 та на 31.12.2016 фактична вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг), що утворюють основу витрат при реалізації товарів (робіт, послуг) за 2016 рік складає 3771179,40 грн, а за даними платника податків, які відображені у податковій декларації про майновий стан і доходи (додаток Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи від №) вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, складає 3883653,15 грн, розбіжність за 2016 рік - 112473,75 грн.

Перевіркою правильності визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу та відображених в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік (26.01.2017 №) встановлено їх завищення на суму 112473,75 грн.

Перевіркою правильності віднесення витрат щодо вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції встановлено їх завищення, яке виникло внаслідок не врахування до складу валових витрат залишків товарно-матеріальних цінностей, що обліковувались на початок та кінець звітного періоду, а також наявної кредиторської заборгованості пов`язаної з їх придбання, за 2017 рік на загальну суму 159444,38 грн.

Згідно з наданою платником податків інформацією залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 року складали 215234,00 грн та станом на 31.12.2017 складали 406251,00 грн, кредиторська заборгованість станом на 01.01.2017 складала 5858,20 грн (в тому числі ПДВ 976,37 грн) та станом на 31.12.2017 - 6293,10 грн (в тому числі ПДВ 1048,85 грн), дебіторська заборгованість станом на 01.01.2017 складала 82,47 грн (в тому числі ПДВ - 13,75 грн) та станом на 31.12.2017 складала 2062,00 грн (в тому числі ПДВ - 343,67 грн).

Згідно з податковою інформацією, яка зберігається та опрацьовується в інформаційних базах контролюючих органів (Єдиний реєстр податкових накладних) за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 загальна сума придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції встановлено їх завищення, яке виникло внаслідок не врахування до складу валових витрат залишків товарно-матеріальних цінностей, що обліковувались на початок та кінець звітного періоду, а також наявної кредиторської заборгованості пов`язаної з їх придбання, за 2017 рік на загальну суму 159444,38 грн.

Згідно з наданою платником податків інформацією залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 складали 215234,00 грн та станом на 31.12.2017 складали 406251,00 грн, кредиторська заборгованість станом на 01.01.2017 складала 5858,20 грн (в тому числі ПДВ 976,37 грн) та станом на 31.12.2017 - 6293,10 грн (в тому числі ПДВ 1048,85 грн), дебіторська заборгованість станом на 01.01.2017 складала 82,47 грн (в тому числі ПДВ - 13,75 грн) та станом на 31.12.2017 - 2062,00 грн (в тому числі ПДВ - 343,67 грн).

Згідно з податковою інформацією, яка зберігається та опрацьовується в інформаційних базах контролюючих органів (Єдиний реєстр податкових накладних) за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 загальна сума придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) отриманих від платників ПДВ з урахуванням коригування складає 4289058,85 грн.

З урахуванням наявної кредиторської заборгованості та залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 та на 31.12.2017 фактична вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг), що утворюють основу витрат при реалізації товарів (робіт, послуг) за 2017 рік складає 4100802,74 грн, а за даними обліку платника податків, які відображені у податковій декларації про майновий стан і доходи (додаток Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи 17.01.2018 №) вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, складає 4260247,12 грн, розбіжність за 2017 рік - 159444,38 грн.

Перевіркою правильності визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу та відображених в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік (17.01.2018 №) встановлено їх завищення на суму 159444,38 грн.

Перевіркою правильності віднесення витрат щодо вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції встановлено їх завищення, яке виникло внаслідок не врахування до складу валових витрат залишків товарно-матеріальних цінностей, що обліковувались на початок та кінець звітного періоду, а також наявної кредиторської заборгованості пов`язаної з їх придбання, за 2018 рік на загальну суму 94296,74 грн.

Згідно з наданою платником податків інформацією залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2018 складали 406251,00 грн та станом на 31.12.2018 складали 450450,00 грн, кредиторська заборгованість станом на 01.01.2018 складала 6293,10 грн (в тому числі ІІДВ - 1048,85 грн) та станом на 31.12.2018 кредиторська заборгованість відсутня, дебіторська заборгованість станом на 01.01.2018 складала 2062,00 грн (в тому числі ПДВ - 343,67 грн) та станом на 31.12.2018 дебіторська заборгованість відсутня.

Згідно з податковою інформацією, яка зберігається та опрацьовується в інформаційних базах контролюючих органів (Єдиний реєстр податкових накладних) за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 загальна сума придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) отриманих від платників ПДВ з урахуванням коригування складає 2135391,15 грн.

З урахуванням наявної кредиторської заборгованості та залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2018 року та на 31.12.2018 року фактична вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг), що утворюють основу витрат при реалізації товарів (робіт, послуг) за 2018 рік складає 2087666,23 грн, а за даними обліку платника податків, які відображені у податковій декларації про майновий стан і доходи (додаток Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи 28.01.2019 №) вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, складає 2181162,97 грн, розбіжність за 2018 рік - 94296,74 грн.

Перевіркою правильності визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу та відображених в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік (28.01.2019 №) встановлено їх завищення на суму 94296,74 грн.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, наступне: 26 січня 2017 року позивачем подано до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік (а.с. 68-70) разом з додатком Ф2 (а.с. 71). Згідно з додатком Ф2 «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою» вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю становить 3883653,15 грн - вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві; 52894,46 грн - витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату; інші витрати - 0.

17 січня 2018 року позивачем подано до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік (а.с. 74-76) разом з додатком Ф2 (а.с. 77). Згідно з додатком Ф2 «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою» вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю становить 4260247,12 грн - вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві; 45451,04 грн - витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату; інші витрати - 0, амортизаційні відрахування - 0.

30 січня 2019 року позивачем подано до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік (а.с. 80-82) разом з додатком Ф2 (а.с. 83). Згідно з додатком Ф2 «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою» вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю становить 2181162,97 грн - вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві; 144351,29 грн - витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату; інші витрати - 0, амортизаційні відрахування - 0.

Всі декларації та додатки Ф2 є звітними, уточнюючих декларацій та додатків Ф2 позивач не подавав, що не заперечується сторонами.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

Відповідачем подано касаційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги відповідача ґрунтуються на тому, що судом апеляційної інстанції не висвітлено жодної із позицій сторін, а лише наведено норми податкового законодавства, а саме ст.177 Податкового кодексу України. Крім того, вказує, що судом апеляційної інстанції взагалі не надано правової оцінки правопорушенням з податку на доходи фізичних осіб, сплати єдиного соціального внеску, податку на додану вартість, а лише вказано про відсутність порушення щодо завищення витрат з боку позивача.

Скаржник указував, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

З огляду на зміст касаційної скарги, підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права у випадку, передбаченому пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Позивачем було подано відзив на касаційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість прийнятих судами попередніх інстанцій судових рішень, просив залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні справи по суті суд враховує наступне: відповідно до приписів п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім НБУ) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями п.75.1 ст.75 ПК України, в свою чергу, передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок (пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України).

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (п.77.4 ст.77 ПК України).

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1. п.177.4 ст.177 ПК України);

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (пп. 177.4.2. п.177.4 ст.177 ПК України);

суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (пп. 177.4.3. п.177.4 ст.177 ПК України);

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пп. 177.4.4. п.177.4 ст.177 ПК України).

Не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати послуг (пп. 177.4.5. п.177.4 ст.177 ПК України).

Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи (п.177.5 ст.177 ПК України).

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу (п.44.1 ст.44 ПК України).

Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді (п.177.10 ст.177 ПК України).

Відповідно до Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 N 481, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за N 1686/24218), дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

У разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку (п.50.1 ст.50 ПК України).

Платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом (п.50.2 ст.50 ПК України).

Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску (п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Судами попередніх інстанціях було встановлено, що всі декларації та додатки Ф2 є звітними, уточнюючих декларацій та додатків Ф2 позивач не подавав, що не заперечується сторонами.

З урахуванням дослідженої судами попередніх інстанцій податкової звітності платника податків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем помилково збільшено витрати за 2016-2018 роки в розмірі 366214,87 грн, як наслідок зменшено оподатковуваний дохід за 2016-2018 роки в розмірі 366214,87 грн, який є базою для нарахування податку з доходів фізичних осіб в розмірі 65918,67 грн (18%), військового збору в розмірі 5493,23 грн (1,5%) та єдиного соціального внеску в розмірі 80567,28 грн (22%).

З урахуванням викладеного, Суд уважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 16.08.2019 №№, , вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16.08.2019 №Ф-, а також рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.08.2019 № є правомірними та скасуванню не підлягають.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

Таким чином, ураховуючи, що скаржник просить Суд касаційної інстанції залишити в силі рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року, яким було визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі за № від 16.08.2019 форми "Р" про збільшення суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 13 146,70 грн, питання правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 16.08.2019 № про визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 13146,70 грн не є предметом касаційного оскарження.

Суд указує, що підставою відкриття вказаного касаційного провадження були доводи скаржника стосовно відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Проте, правовий висновок щодо правомірності винесення спірних податкових повідомлень-рішень, сформований Верховним Судом у вказаній справі згідно її фактичних обставин та наданої платником податків податкової звітності, не може бути застосований до інших спірних правовідносин.

З огляду на викладені обставини колегія суддів дійшла висновку, що податковим органом було повністю доведено правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судом апеляційної інстанції не було надано належну правову оцінку всім доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи, а також мало місце неправильне застосування норм матеріального права, що в цілому призвело до скасування судового рішення, що відповідало закону.

Згідно із статтею 352 КАС України Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Таким чином, ураховуючи, що висновки суду ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, оскаржувана постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року підлягає скасуванню, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року - залишенню в силі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - задовольнити.

Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року - скасувати, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року - залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М. М. Яковенко