Справа № 480/3405/21
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року Справа № 480/3405/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3405/21 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора сектору групи реагування на домашнє насильство Відділу превенції Сумського РУП Калініна Артема Миколайовича, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування припису,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати терміновий заборонний припис серії АА№106287, винесений 11.04.2021 Інспектором СГРДН Сумського РУП молодшим лейтенантом поліції Калініним Артемом відносно ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у оскаржуваному приписі зазначено, що 07.04.2021 року близько 16 год.30 хв. ОСОБА_1 вжив насильство психологічної форми, а саме переслідував та погрожував, чим порушив п.14 ст. 1 ЗУ про запобігання та протидії домашнього насильства стосовно постраждалої особи ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим до нього застосовано заходи термінового заборонного припису у вигляді заборони позивачу у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб з 19-20 год. 11.04.2021 року до 19-20 год. 21.04.2021 року, та роз`яснено положення статті 173-2 КУпАП.

З приводу винесення термінового забороненого припису стосовно кривдника, позивач просив суд врахувати, що він надав інспектору свої пояснення, де зазначив, що ніякого психологічного насильства 07.04.2021р. відносно ОСОБА_2 не вчиняв, а висловив лише претензію стосовно спільної дитини - малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , За твердженнями позивача - колишня дружина не дає спілкуватися з дитиною, не допускає до дитини вже рік, поставила заборону на телефонний зв`язок, категорично забороняє гуляти з дитиною, спілкуватись, проводити з нею час, тим самим унеможливлює реалізацію прав на участь у вихованні та піклуванні дитини, чим порушує право позивача, як батька, яке передбачене ст. ст. 141,157 СК України.

Позивач у даній справі звертає увагу суду на те, що за даним фактом Зарічним районним судом м. Суми розглядається ЦС № 591/7865/19 за позовом «Про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною з батьком, який проживає окремо». На даний час судом не визначено місце проживання дитини, в рамках цивільної справи відповідач ОСОБА_4 навмисно зловживає своїми процесуальними правами, затягує розгляд справи, відкладає судові засідання, заявляє клопотання про призначення експертизи, на даний час за рік судового розгляду по справі проводяться лише підготовчі судові засідання.

Позивач просить суд врахувати, що він не позбавлений батьківських прав, маю рівний обсяг прав відносно дитини як і колишня дружина, тому має право приймати участь у вихованні та догляді за донькою.

Всі пояснення ОСОБА_4 про застосування відносно неї психологічного насильства, на переконання позивача, є надуманими і неправдивими.

При цьому, відповідач зазначає, що відповідачем не було дотримано всіх вимог передбачених Законом України "Про запобігання та протидії домашньому насильству", не здійснено повну перевірку відповідної інформації, припис винесено без відповідних підстав і упереджено, оскільки інспектор не здійснив ніяких заходів з перевірки щоби застережити маніпуляцію та навмисне обвинувачення заявниці стосовно виниклої ситуаціїї - дії інспектора повинні бути об`єктивними та неупередженними.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що оскаржуваний припис підлягає скасуванню, оскільки матеріали справи не містять належних доказів у підтвердження вжиття усіх заходів з боку уповноважених органів Національної поліції України щодо здійснення перевірки інформації щодо наявності підстав для винесення заборонного припису.

Крім цього, позивач просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких становить 4 000 грн., відповідно до договору, квитанції та акту виконаних робіт.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

11.05.2021р. від відповідача до матеріалів справи надійшов відзив в якому відповідач зазначає, що вимоги позивача не визнає та просив суд відмовити у їх задоволенні, оскільки оскаржуваний тимчасовий заборонний припис відносно кривдника АА№106287 від 11.04.2021 винесений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Порядком винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 01.08.2018 № 654 (далі - Порядок №654).

Крім цього, відповідач просив суд врахувати, що в подальшому ОСОБА_1 11.04.2021 о 23 год. 40 хв. порушив вимоги вказаного тимчасового заборонного припису АА 106287 від 11.04.2021, у зв`язку з чим 12.04.2021 було складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення ВАБ №610834, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач просив суд врахувати, що в доданому до позовної заяви акті про надання правничої допомоги від 20.04.2021 містяться відомості, що не відповідають дійсності та не є достовірним доказом надання правничої допомоги позивачу, оскільки зазначено, що правова допомога (вивчення документів, складання позовної заяви) надана з 18.01.2021 по 24.01.2021 до початку розгляду справи. В той же час оскаржуваний позивачем припис складений лише 11.04.2021, а звернення ОСОБА_2 до поліції щодо факту домашнього психологічного насильства, вказаного в приписі, відбулось 08.04.2021. Тобто правова допомога не могла бути надана ще до складання ТЗП. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що згідно п.3 Акту ціна послуг становить 4000 грн., в той час як складові такої допомоги сумарно складають 4500 грн.: вивчення наданих позивачем документів та судової практики - 500 грн, складання позовної заяви та додатку - 4 год - 2500 грн., представництво в суді першої інстанції після відкриття провадження у справі і до винесення судом рішення по суті позовних вимог - 1500 грн. Більше того, відповідач стверджує, що складання додатків до позовної заяви не потребує професійної правничої допомоги і згідно ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не належить до видів правової допомоги.

З огляду на вищевикладене відповідач зазначає, що оскаржуваний тимчасовий заборонний припис відносно кривдника АА№106287 від 11.04.2021 - ОСОБА_1 відповідає вимогам Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Порядку №654, тому прошу суд згідно зі ст. 139, 242 КАС України відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову та стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

11.05.2021р. від третьої особи - ОСОБА_2 надійшло заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 , в яких третя особа просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Зокрема, третя особа - ОСОБА_2 просила суд врахувати, що починаючи з 2020 року ОСОБА_1 постійно переслідує її (з`являвся на роботу та закривав ззовні на ключ в робочому кабінеті, переслідував на автомобілі, щодня перебував у своєму автомобілі під будинком, малював фарбою під дверима квартири), майже щодня надсилає повідомлення на телефон з залякуваннями, погрожує відібрати дитину, принижує, висловлюється нецензурно, зокрема у присутності доньки, що підтверджується довідками поліції. 23.07.2020 позивач відібрав дитину і на багаточасові прохання та вимоги працівників поліції повернути мені дитину не реагував. В травні 2020 року ОСОБА_1 намагався незаконно проникнути до квартири ОСОБА_2 , у зв`язку з чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено запис про кримінальне провадження за №0000033, триває досудове розслідування.

Незважаючи на вищевказане в 2020 році відносно ОСОБА_1 не було складено жодного протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, все обмежувалось лише профілактичними бесідами.

Проте, як вказує третя особа, це не спинило позивача, він і до цього часу продовжує висловлювати погрози, зокрема щодо викрадення дитини, нецензурно висловлюватись, принижувати та ображати, а внаслідок такої поведінки позивача дитина стала боятися свого батька та зустрічей з ним.

ОСОБА_2 просить суд врахувати, що такі дії позивача викликають у неї побоювання за свою безпеку та безпеку дитини, спричиняє емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та створює постійне психологічне напруження.

08.04.2021 ОСОБА_2 звернулась до поліції з приводу того, що 07.04.2021 ОСОБА_1 вкотре переслідував її на своєму автомобілі, висловлював погрози, у зв`язку з чим працівником поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення від 11.04.2021 за ч.І ст. 173-2 КУпАП відносно позивача. А також за заявою ОСОБА_2 від 08.04.2021 було винесено тимчасовий заборонний припис від 11.04.2021 про заборону контактувати з ОСОБА_2 з 11.04.2021 з 19 год. 20 хв. до 21.04.2021 до 19 год. 20 хв. Проте позивач вимоги цього припису також не виконав, у зв`язку з чим було також складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення від 12.04.2021 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказані протоколи направлені до Зарічного районного суду м. Суми та постановою від 23.04.2021 об`єднані для розгляду в одне провадження у справі №591/2649/21.

ОСОБА_2 вважає, що оскаржуваний ОСОБА_1 тимчасовий заборонний припис від 11.04.2021 винесений відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений нормативно-правовими актами України. Відповідно, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши обставини у даній справі та докази, якими сторони обґрунтовують свою позицію у справі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Відповідно до пункту 16 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими органами Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. З ч. 1 ст. 1 Закону).

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. З Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1 - 6 ст. 25 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Терміновий заборонний припис може містити такі заходи:

1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи;

2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої

особи;

3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Під час вирішення питання про винесення термінового заборонного припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення. Працівники уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України можуть у встановленому законом порядку застосовувати поліцейські заходи примусу для виселення з житлового приміщення кривдника, якщо терміновий заборонний припис передбачає зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, а кривдник відмовляється добровільно його залишити. Терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків. Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб. Терміновий заборонний припис вручається кривднику, а його копія - постраждалій особі або її представнику.

Згідно з ч. 11 ст. 25 вказаного Закону терміновий заборонний припис виноситься в порядку, затвердженому Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Порядок винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 01.08.2018 № 654 (далі - Порядок №654).

11.04.2021 відповідачем був винесений терміновий заборонний припис серії АА №106287 стосовно кривдника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: не має, номер контактного телефону НОМЕР_1 , місце роботи - не працює, у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства.

Як зафіксовано у Приписі від 11.04.2021р.: "07.04.2021 близько 16 год. 30 хв. вчинив домашнє насильство психологічної форми, а саме - переслідував та погрожував постраждалій особі - ОСОБА_2 , чим порушив п. 14 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" стосовно постраждалої особи ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 (колишнє подружжя)". Заходи термінового заборонного припису: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис винесений строком на 10 діб з 19 год. 20 хв. 11.04.2021 та діє до 19 год. 20 хв. 21.04.2021. (а.с.12).

Отже, змістом термінового заборонного припису (далі - ТЗП) спростовуються доводи позивача про невизначення в ТЗП форми вчиненого кривдником домашнього насильства.

Посилання позивача на неправильне зазначення адреси його фактичного проживання (замість АДРЕСА_3 зазначено АДРЕСА_2 ), суд вважає безпідставними, оскільки місце проживання зазначається виключно зі слів кривдника та не потребує підтвердження будь-якими документами, може не співпадати з зареєстрованим місцем проживання кривдника. При цьому, як вказує відповідач АДРЕСА_3 є колишнім місцем реєстрації позивача, а станом на 11.04.2021 позивач не був зареєстрований ні за цією, ні за будь-якою іншою адресою, що відображено в ТЗП. Дану обставину позивачем не спростовано.

Відсутність в оскаржуваному позивачем терміновому заборонному приписі по батькові працівника Національної поліції, який склав такий ТЗП, не свідчить про незаконність самого ТЗП, враховуючи наявність всіх інших обов`язкових реквізитів, визначених Порядком №654, тому це не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваного припису.

Варто зазначити, що вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваного припису не можуть бути самостійною підставою для визнання припису протиправним за умови, що позивач вчинив домашнє насильство, оскільки при розгляді таких справ перевага має надаватися змісту документу порівняно з його зовнішньою формою. Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №753/4366/17, від 11.09.2018 у справі №826/11623/16, від 14.08.2018 у справі №826/15341/15.

Доводи позивача про те, що відповідач під час складання ТЗП не з`ясував ініціатора конфлікту та не перевірив твердження заявниці, не ґрунтуються на положеннях Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Порядку №654, а також не відповідають дійсності.

Згідно з п.5 розділу II Порядку №654 при винесенні припису працівник уповноваженого підрозділу поліції отримує пояснення від кривдника, постраждалої особи (її представника), свідка(ів) (у разі наявності).

Так, відповідачем до матеріалів справи надано докази того, що 08.04.2021 на лінію 102 надійшло звернення ОСОБА_2 про вчинення відносно неї домашнього насильства її колишнім чоловіком ОСОБА_1 , який її переслідує, погрожує та залякує, просила притягнути його до відповідальності (форма АРМ 102 - копія в справі).

Згідно заяви ОСОБА_2 від 08.04.2021 вона просила притягнути свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 до відповідальності за те, що він їй погрожує та переслідує,

07.04.2021 перебував під під`їздом її будинку за місцем мешкання, у зв`язку з чим вона боялась вийти на вулицю з дитиною, так як дитина залякана та боїться свого батька, а на телефон ОСОБА_2 надходять повідомлення від ОСОБА_1 з погрозами та залякуваннями (копія заяви додається до відзиву).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 від 08.04.2021 вона неодноразово протягом 2020 року зверталась до поліції з приводу вчинення домашнього насильства її колишнім чоловіком ОСОБА_1 , який їй завдавав фізичного болю, постійно їй погрожував, принижував, висловлювався нецензурними словами, навіть в присутності малолітньої дитини, яка боїться свого батька, у зв`язку з чим вона та дитина налякані. Так, 07.04.2021 близько 19 год. 00 хв. мати ОСОБА_2 побачила ОСОБА_1 біля будинку, в якому мешкає ОСОБА_2 , у зв`язку з чим вона боялась вийти з дитиною на вулицю (копія заяви додається до відзиву).

Вказані твердження ОСОБА_2 підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_5 (матері ОСОБА_2 ) від 08.04.2021 (в справі).

08.04.2021 ОСОБА_2 написала заяву з проханням винести тимчасовий заборонний припис відносно її колишнього чоловіка ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Згідно наданих позивачем ОСОБА_1 пояснень від 11.04.2021, він 07.04.2021 близько 16 год. 30 хв. побачив свою колишню дружину ОСОБА_2 біля магазину "АТБ", яка побачила його та вирішила, що він її переслідує, після чого сіла у свій автомобіль, позивач поїхав за нею на своєму автомобілі до воріт її будинку за місцем мешкання.

11.04.2021 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, згідно якого 07.04.2021 близько 16 год 30 хв ОСОБА_1 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме - переслідував її та погрожував, чим вчинив психологічний тиск та порушив п. 14 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Враховуючи наявність усіх вищевказаних доказів, зокрема письмових пояснень самого ОСОБА_1 про те, що він усвідомлює, що його дружина сприймає його дії як переслідування, та наявність пояснень ОСОБА_2 про те, що переслідування та погрози ОСОБА_1 вона сприймає як психологічний тиск, що завдає шкоди її психологічному здоров`ю, а також заяву ОСОБА_2 про необхідність винесення тимчасового заборонного припису, тому, керуючись Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Порядком №654, інспектором СГРДН Сумського РУП молодшим лейтенантом поліції Калініним Артемом було правомірно винесено тимчасовий заборонний припис від 11.04.2021 строком на 10 діб про заборону ОСОБА_1 в будь- який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 з 19 год. 20 хв. 11.04.2021 до 19 год. 20 хв. 21.04.2021.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «ЛЕВЧУК ПРОТИ УКРАЇНИ» (LEVCHUK v. UKRAINE) (Заява №17496/19) (п.п. 79 - 80) Європейський Суд з прав людини зазначив, що органи державної влади мають позитивне зобов`язання розробити та застосувати належну нормативно-правову базу, що забезпечить ефективний захист від актів домашнього насильства (див., зокрема, рішення в справах «Беваква та С. проти Болгарії» (Bevacqua and S. v. Bulgaria), No 71127/01, n. 65, від 12 червня 2008 року; «А. проти Хорватії» (A. v. Croatia), No55164/08, п. 60, від 14 жовтня 2010 року; «Хайдуова проти Словаччини» (Hajduova v. Slovakia), No2660/03, п. 46, від 30 листопада 2010 року). У зв`язку з цим Суд постановив, зокрема, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див., mutatis mutandis, рішення в справі «Ірина Смірнова проти України», Nol870/05, пп. 71 та 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя (див., mutatis mutandis, згадане вище рішення в справі «Хайдуова», п. 46, та «Ірина Смірнова», там само). Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому (див. рішення у справах «Дордевіч проти Хорватії» (Bordevic v. Croatia) No41526/10, пп. 92-93 та 147-49, ЄСПЛ, 2012 р.; та Ірини Смірнової, цитоване вище, там само).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується на таких засадах:

1) гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини;

2) належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

3) врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

4) визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства;

5) повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

6) конфіденційність інформації про постраждалих осіб та осіб, які повідомили про вчинення домашнього насильства;

7) добровільність отримання допомоги постраждалими особами, крім дітей та недієздатних осіб;

8) врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку;

9) ефективна взаємодія суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, з громадськими об`єднаннями, неурядовими організаціями, засобами масової інформації та іншими заінтересованими особами.

У разі якщо постраждалою особою є дитина, будь-які дії, що вчиняються щодо неї, базуються на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України у сфері захисту прав дитини.

Доводи позивача наведені у позовній заяві не спростовують висновків суду і не містять підстав для визнання оскаржуваного рішення незаконним чи необґрунтованим.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що оскаржуваний тимчасовий заборонний припис відносно кривдника АА№106287 від 11.04.2021 винесений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Порядком №654, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Щодо судового збору та витрат на правову допомогу, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора сектору групи реагування на домашнє насильство Відділу превенції Сумського РУП Калініна Артема Миколайовича, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування припису - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець