Справа № 380/13245/21
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року справа №380/13245/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Новак Л.М.

за участю

представника позивача

представника відповідача Катревич Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просить:

визнати протиправними дії в частині утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору в сумі 2530 грн. 80 коп.;

стягнути зайво утриманий податок з доходів фізичних осіб та військовий збір у сумі 2530 грн. 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 року у справі №380/10457/20 відповідачем виплачено йому середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12978 грн. 46 коп. При цьому, отримав на рахунок у банку 10447 грн. 696 коп., оскільки відповідач провів відрахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору в загальній сумі 2530 грн. 80 коп. Стверджує, що податок з доходів фізичних осіб та військовий збір були утримані зайво. Зазначає, що право на отримання середнього розміру грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні виникло у нього у зв`язку із проходженням військової служби і з вини відповідача. Крім того, ця виплата є компенсацією за несвоєчасний розрахунок, а не доходом. Тому безпідставним є утримання податку на доходи з фізичних осіб з цієї суми. Стверджує, що відповідач у день виключення його зі списків особового складу провів неповні розрахунки. Тому утримання податку з доходів фізичних осіб є незаконним. Вказує, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з військовими частинами, не є найманими працівниками, а тому норми трудового законодавства щодо оплати праці на них не поширюються. Отже, отримане військовослужбовцями грошове забезпечення не є доходом у формі заробітної плати, а тому не може бути об`єктом оподаткування військовим збором.

Представник позивача просить позов задовольнити у повному обсязі.

У своїх запереченнях відповідач зазначає, що середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яке мало бути здійснене Львівським прикордонним загоном на користь позивача, не може вважатись грошовим забезпеченням та не може витікати із правовідносин пов`язаних з виконанням обов`язків під час проходження служби як підстави для виплат. Ця виплата не може кваліфікуватись як гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби. Середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку не є виплатою, право на яку позивачем набуто у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження військової служби. Таким чином, компенсація сум податку з доходів фізичних осіб щодо середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку не застосовується.

Ухвалою суду від 27.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 21.10.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 23.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Підготовчі судові засідання неодноразово відкладалися з мотивів запровадженням карантину, пов`язаного із запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19).

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Відповідно до витягу з наказу начальника 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України №176-ос від 08.07.2019 року позивача виключено зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Відповідачем було виплачено позивачу середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12978 грн. 46 коп. на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 року у справі №380/10457/20.

При цьому, із вказаної суми відповідачем було проведено відрахування податку на дахами фізичних осіб та військового збору у розмірі 2530 грн. 80 коп.

Наведене сторонами не заперечується.

Не погодившись із такими діями відповідача позивач звернувся до суду із даним позовом.

Змістом спірних правовідносин є відрахування відповідачем із виплаченого позивачу середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні податку на доходи фізичних осіб та військового збору в загальній сумі 2530 грн. 80 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 року, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з ч.1 ст.9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі Порядок №44).

Цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби.

Пунктом 2 Порядку №44 встановлено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (п. 3 Порядку №44).

За змістом пунктів 4 Порядку №44 виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Вказані положення кореспондуються з пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі ПКУ), відповідно до якого суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон №2232-XII), закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, з наступними змінами та доповненнями, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, військовослужбовці мають право на виплату компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення при звільненні з військової служби. Розрахунок з військовослужбовцями на день їх виключення зі списків особового складу повинен бути здійснений у повному обсязі.

Суд звертає увагу, що, у відповідності до п.2 Порядку №44, грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб виплачується у зв`язку із відшкодуванням військовослужбовцям утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

У даному ж випадку позивачу було виплачено середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Право на вказану виплату позивач отримав уже після звільнення із військової служби, а тому вона не стосується періоду виконанням ним обов`язків під час проходження служби.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо утримання з виплаченого позивачу середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні податку з доходів фізичних осіб є правомірними.

Відповідно до ст. 163 ПКУ, об`єктом оподаткування військового збору є доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). З огляду на це, об`єктом оподаткування військового збору є розмір доходу, з якого справляється податок на доходи фізичних осіб.

З наведеного вбачається, що лише з доходів, які не підлягають обкладанню податком на доходи з фізичних осіб, не стягується військовий збір.

Окрім того, в перехідних положеннях ПКУ, а саме підп.1.7 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ встановлено, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Тобто, військовий збір не стягується також з грошового забезпечення військовослужбовців та відповідних працівників на період їх перебування в зоні антитерористичної операції.

Враховуючи те, що відповідачем правомірно утримано податок на доходи з фізичних осіб із виплаченого позивачу грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, що, у свою чергу, призводить і до утримання із вказаної суми військового збору, суд вважає позовні вимоги з приводу стягнення зайво утриманого військового збору безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, судом не встановлено порушень діями відповідача щодо відрахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору із виплаченого позивачу середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні критеріїв правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий не підлягає стягненню із сторін.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення складено 03 грудня 2021 року.

Суддя В.Я.Мартинюк