Справа № 120/9418/21-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 грудня 2021 р. Справа № 120/9418/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Погребищенської міської ради про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`зання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`зання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на протиправну бездіяльність відповідача щодо ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

З метою розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 17.08.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

06.09.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що на адресу Погребищенської міської ради 17.05.2021 надійшло клопотання (реєстраційний номер 298) про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Погребищенська міська рада, розглянувши та дослідивши клопотання з додатками, відмовила у наданні дозволу на виготовлення проєкту та, на думку відповідача, надала вмотивовану відмову. Зокрема, позивачці було повідомлено письмово, що у Погребишенської міської ради відсутні повноваження для прийняття даного рішення, тому рекомендовано звернутись до органу, який на час звернення мав такі повноваження.

Дана відмова була направлена 26.05.2021 року, що підтверджується копією з журналу реєстрації вихідної документації. Отже, Погребищенська міська рада клопотання отримала 17.05.2021 р., а відповідь направлено 25.05.2021 р., тому не порушила строків відведених на прийняття даного рішення.

Відповідач зазначає, що міська рада лише з 27.05.2021 набула повноважень надавати дозволи на розробку проекту землеустрою на земельні ділянки, які знаходяться за межами населеного пункту. В своїх доводах відповідач покликається на положення п. 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексе України, за змістом яких до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Також у відзиві вказано, що ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, відповідач вважає, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Стосовно заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, то відповідач заявляє, що вони є повністю неспівмірними з даною справою та значно завищеними, обґрунтовуючи такі доводи, наводить ряд постанов Верховного Суду та практику Європейського Суду з прав людини.

Також відповідач звертає увагу на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу.

15.09.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій позивач спростовує доводи відповідача та наводить мотиви їх відхилення. У відповіді вказано, що ч. 7 ст. 118 ЗК України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу.

Відтак, на переконання позивача, якщо зазначеними нормами не передбачено такої підстави для відмови, як у своїй відповіді наводить відповідач, такі дії місцевої ради можна розцінювати як свавільне використання наданих їй повноважень та умисне створення перешкод громадянам у реалізації їхніх конституційних прав.

Щодо стверджувального доводу відповідача, що тільки з дня набрання чинності п. 24 розділу X Перехідних положень ЗК України (тобто з 27 травня 2021 року) органи місцевого самоврядування набувають повноважень надавати дозволи на розробку проекту землеустрою на земельні ділянки, які знаходяться за межами населеного пункту, то позивач їх спростовує. Зокрема, звертає увагу на те, що Указом Президента України від 15.10.2020 року №449 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» доручено Кабінету Міністрів України активізувати діяльність із передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність.

Відповідно до пп. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 року №1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру доручено забезпечити передачу з 17 листопада 2020 р. земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до статті 117 Земельного кодексу України.

Додатково повідомляє, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області передано землі державної власності у комунальну власність, про що складено відповідний акт прийому-передачі, який опубліковано на сайті ГУ Держгеокадастру за активним посиланням https://vinnytska.land.gov.ua/peredacha zemel hromadam/.

Відтак земельна ділянка, яку позивачка бажає отримати у власність, передана в комунальну власність Погребищенської міської ради ще до 27 травня 2021 року, отже на день звернення ОСОБА_1 із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, Погребищенська міська рада була розпорядником земельної ділянки, яка зазначена в клопотанні.

Щодо предметної підсудності, то позивач звертається до суду з позовом про захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки у власність в порядку безоплатної приватизації, а не за захистом наявного у нього майнового права на цю земельну ділянку.

Отже, розгляду адміністративним судам підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів, про що неодноразово звертав увагу Верховний Суд у подібних правовідносинах, а саме в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 по справі №536/233/16-ц, від 03.10.2018 по справі 820/4149/17, від 11.09.2019 по справі №280/191/19 та інші.

Також позивач наводить свої аргументи з приводу витрат на професійну правничу допомогу, та звертає увагу, що у постанові від 22.12.2018 р. у справі № 826/856/18 Верховний Суд зазначив, що під час визначення розміру витрат, пов`язаних із правовою допомогою, компенсації підлягають лише ті послуги, які вказано в договорі.

Отже, покликаючись на практику Верховного Суду позивач вказує, що розмір витрат на правову допомогу був заздалегідь обумовлений, та враховуючи, що відповідач не довів належними та допустимими доказами неспівмірність цих витрат, вважає, що підстав для зменшення понесених витрат позивача на правову допомогу у випадку задоволення позову немає.

До відповіді долучено копію договору про надання правової допомоги; копію акту наданих послуг; копію ордеру.

Відповідно до заперечень, які надійшли до суду 22.09.2021, відповідач не погоджується із недостовірною з боку позивача інформацією, оскільки вважає, що Указ Президента України від 15.10.2020 року № 449 « Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" не носить імперативної форми, а носить рекомендаційний характер.

Стосовно посилань на Акт прийому-передачі, який опубліковано на сайті ГУ Держгеокадастру, то відповідач вважає, що він не підтверджує того факту, що дана земельна ділянка була передана до 27 травня 2021 року.

В свою чергу, відповідач повідомляє, що відповідно до цього акту були частково передані земельні ділянки, але масив, на якій розміщена бажана земельна ділянка, не передався даним Актом.

Таким чином, відповідач вважає, що міська рада дотримавшись усіх вимог закону, надала вмотивовану відмову, а тому не порушила прав позивачки.

Зрештою, зазначає відповідач, неправомірна бездіяльність - це вольова пасивна поведінка суб`єкта, яка полягає в тому, що він не виконує або неналежним чином виконує покладений на нього обов`язок, в результаті чого заподіюється шкода об`єктам охорони права або створюється загроза заподіяння такої шкоди. В даному випадку бездіяльність міської ради, на її переконання, відсутня, так як остання виконала всі приписи закону для розгляду клопотання позивача і іншого способу чи іншого варіанту дій міської ради законом не передбачено.

Відтак, відповідач вважає, що бездіяльність, як причина, взагалі не була допущена, то й зобо`язання вчинити певні дії, як наслідок наступити не можуть.

Щодо розміру сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, то, на думку відповідача, послуги, які були надані, але не зазначені в договорі, відшкодуванню не підлягають. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові у справі №826/856/18 від 22.12.2018.

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

07 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а.с. 28).

До клопотання додано викопіювання з кадастрової карти (а.с. 29) та копію документа, що посвідчує особу, що не заперечується відповідачем.

Листом Погребищенська міська рада № 4215 від 26.05.2021 року, який направлено 27.05.2021 року на адресу позивача, повідомила, що згідно земельно - облікових даних відділу регулювання земельних відносин, охорони навколишнього природного середовища Погребищенської міської ради земельна ділянка, яка вказана у зверненні та розташована на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області (за межами с. Гопчиця) в 07 кадастровій зоні 002 кадастровий квартал, відноситься до земель державної форми власності, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення.

Отже, у Погребищенської міської ради відсутні правові підстави для прийняття будь - яких рішень щодо передачі у власність або у користування земельної ділянки вказаної у зверненні. Також рекомендовано для вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проекту із землеустрою з метою отримання у власність земельної ділянки площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області (за межами с. Гопчиця), звернутись до відповідного органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, в порядку визначеному статею 118 Земельного кодексу України.

Позивач вказує на протиправну бездіяльність відповідача щодо ненадання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою, тому звернулась до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України.

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регулюється главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, положеннями статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У той же час, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України.

Так, частинами 6, 7 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Згідно з абзацом 1 частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, громадяни можуть набувати право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності виключно за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Для цього такі громадяни мають звернутись з відповідним клопотанням до уповноважених органів. До клопотання додають визначені документи. Суб`єкт владних повноважень, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до своїх повноважень, розглядає таке клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, процедура одержання громадянином безоплатно у власність земельної ділянки розпочинається із подання громадянами відповідного клопотання, до якого додаються графічні матеріали і лише після отримання клопотання разом із необхідними документами таке клопотання розглядається відповідним органом, який дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Повноваження міської ради щодо питань, які виникають з приводу земельних відносин визначено в Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні", в частині першій статті 26 якої передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Отже, аналіз наведених правових положень свідчить про те, що вирішення заяви (клопотання) громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинно відбуватись на пленарному засіданні ради із прийняттям відповідного рішення.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 по справі №826/926/15.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №813/481/17, від 25 лютого 2019 року у справі №347/964/17, від 22 квітня 2019 року у справі №263/16221/17, від 08 листопада 2019 року у справі №420/914/19, від 09 жовтня 2020 року у справі №1840/3664/18.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Питання того, що відповідач вважає свій лист як правомірну вмотивовану відмову у наданні дозволу на виготовлення проєкту, судом відхиляються, оскільки такий лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а саме органу місцевого самоврядування, який прийнятий у спосіб, що передбачений Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, які приймаються на пленарних засіданнях після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (ч. 3 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

До того ж, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету з числа депутатів ради обираються постійні комісії ради (ч. 1 ст. 47 України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (ч. 10 ст. 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує, що міська рада лише з 27.05.2021 набула повноважень надавати дозволи на розробку проекту землеустрою на земельні ділянки, які знаходяться за межами населеного пункту. Тому, отримавши клопотання позивача 17.05.2021, надала відповідь 25.05.2021, чим не порушила строків відведених на прийняття даного рішення.

Суд, зазначає, що в даному випадку клопотання позивача від 07.05.2021 повинно бути розглянутим на пленарному засіданні ради, так як іншого Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" не передбачено.

Також суд звертає увагу, що позивачем подано клопотання в порядку ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України до органу місцевого самоврядування, тому такі звернення мають розглядатися не в порядку Закону України "Про звернення громадян", за нормами якого надаються відповіді листами, а виключно на підставі ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" та відповідно до положень Земельного кодексу України шляхом прийняття рішень.

Слід звернутись також до правових висновків Верховного Суду у постановах №815/3058/17 від 19 лютого 2021 року № 560/2477/20 від 08 грудня 2020 року, які полягають у тому, що лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні статті 118 Земельного кодексу України.

Надаючи оцінку повноті відмови, яка на думку відповідача є вмотивованою відповідно до змісту листа, то суд вважає за необхідне вказати, що ч. 7 ст. 118 ЗК визначено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України, про що неодноразово вказував Верховний Суд у своїх правових позиціях.

При цьому отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність (постанови Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 26.02.2019 у справі № 826/5737/16, від 17.04.2019 у справі №461/8315/17).

Крім того, суд звертає увагу, що ст. 7 ст 118 ЗК передбачено строки розгляду таких клопотань, а саме відповідний орган розглядає клопотання у місячний строк, тому позивач має розумне сподівання та правомірне очікування, що орган публічної влади розгляне її клопотання в межах установленої законодавством процедури.

Відповідно до позиції Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 120/1583/19-а зазначено, що аналіз норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

По справі Рисовський проти України (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу доброго врядування.

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах Beyeler v. Italy № 33202/96, Oneryildiz v. Turkey № 48939/99, Moskal v. Poland № 10373/05).

Отже, враховуючи, що законом передбачено певний алгоритм дій суб`єкта владних повноважень, а також встановлені строки для цих дій, тому суд відхиляє доводи відповідача про правомірність розглянутого клопотання.

Разом з тим, суд вважає помилковим посилання відповідача у своєму листі від 26.05.2021, яким рекомендовано позивачу звернутись до органу, який на час звернення мав такі повноваження, так як з 27.05.2021 органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними (п. 24 Перехідних Положень ЗК).

З огляду на викладене, чинним законодавством встановлено, що за результатами розгляду клопотання заінтересованої особи у вирішенні питання щодо надання дозволу чи відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою повинно прийматись рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

При цьому, слід зазначити, що за наслідком розгляду саме на пленарних засіданнях органу місцевого самоврядування питань щодо земельних відносин, приймається одне із двох рішень, зокрема надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивована відмова у його наданні.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 826/8858/16 від 05.05.2020 року, №826/8108/16 від 18.06.2020 року та Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові № 560/2477/20 від 08 грудня 2020 року.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові №800/304/17 від 27 лютого 2020 року під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

В свою чергу, відсутність належним чином оформленого рішення суб`єкта владних повноважень про надання дозволу на виготовлення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні, свідчить про те, що Погребищенська міська рада в межах наданих їй повноважень не прийняла жодного відповідного рішення.

Отже, відповідь на клопотання позивача, оформлена листом 26.05.2021 року не може вважатись рішенням суб`єкта владних повноважень щодо відмови у наданні такого дозволу, оскільки фактично рішення Погребищенською міською радою у встановленому законом порядку не приймалось.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем сформовано позовну вимогу щодо протиправної бездіяльності з приводу не надання їй дозволу, натомість, суд доходить висновку, що, оскільки Погребищенською міською радою, всупереч вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України, не прийнято по суті рішення за наслідком розгляду клопотання позивача, що є протиправною бездіяльністю.

Тому вимоги позивача слід задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за клопотаням позивача про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Встановивши протиправну бездіяльність Погребищенської міської ради доцільним є зобов`язати суб`єкта владних повноважень розглянути клопотання позивача та прийняти мотивоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В свою чергу, посилання відповідача, що у них відсутні повноваження на розпорядження спірною земельною ділянкою, тому що Погребищенська міська рада лише з 27.05.2021 року набула повноважень надавати дозволи на розробку проекту землеустрою на земельні ділянки, які знаходяться за межами населеного пункту, суд вважає безпідставними, оскільки відповідь на клопотання позивача, хоча і датована 26.05.2021 року, проте відправлено 27.05.2021, що підтверджується відтиском календарного штемпеля відділення поштового зв`язку, наявним на конверті (а.с.17).

У суду відсутні підстави для сумнівів, що саме цим конвертом було надіслано відповідь відповідача від 26.05.2021 на звернення позивача, що не заперечується першим.

Відповідно до п. 73 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 №270, під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток календарного штемпеля. Дата відбитку календарного штемпеля маркувальної машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання. Якщо на письмовій кореспонденції, поданій для пересилання, відсутній відбиток календарного штемпеля або зазначена дата не відповідає даті подання її для пересилання, поштові відправлення повертаються відправникові для відповідного оформлення.

Таким чином, днем надання відповіді на звернення, у разі пересилання такої відповіді поштовим зв`язком, суд вважає, що таким моментом є здача документа на пошту, тобто 27.05.2021, який є днем набуття чинності пунктом 24 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України та віднесення спірної земельної ділянки до земель комунальної власності.

Зазначене вище спростовує доводи відповідача, що відповідь направлена 26.05.2021. До того ж лист не може бути від 25.05.2021, як зазначає відповідач у відзиві, оскільки лист за вихідним реєстраційним номером 4215 адресату ОСОБА_1 датований 26.05.2021 (а.с. 16).

З приводу аргументів відповідача, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватись у порядку цивільного судочинства.

Суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки предметом спору є бездіяльність суб`єкта владних повноважень, в межах адміністративної компетенції у публічно-правових відносинах. І хоча спір виник за наслідком дій позивача при реалізації права безоплатної приватизації земельної ділянки сільськогосподарського призначення, однак вказане не відносить його до приватно-правового.

Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду по справі 820/4149/17, досліджуючи питання предметної юрисдикції вказано, що якщо особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Що ж до інших доводів позивача на обґрунтування своїх позовних вимог в частині направлення публічного запиту до ГУДержгеокадастру у Вінницькій області, не надання відповіді на клопотання позивача від 07.05.2021 року в установлений законом строк, то суд вважає їх безпідставними в силу того, що ГУДержгеокадастру у Вінницькій області не є відповідачем у даній справі, а відтак вимоги до останнього не заявлені.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково судові витрати понесені позивачем у розмірі 908 грн. підлягають відшкодуванню в сумі 454 грн. тобто пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Погребищенської міської ради.

Стосовно витрат на професійну допомогу, то відповідно до змісту позовної заяви позивач вказує, що одна нормогодина складає 0,2 мінімальних заробітних плат, що становить 1200,00 грн., відповідно до п.3.2 Договору № б/н від 05.05.2021 року. Кінцевий гонорар становить 9000,00 грн., відповідно до п. 3.3 Договору. Загальна вартість послуг без кінцевого гонорару складає 18 600,00 (вісімнадцять тисяч шістсот гривень) грн.

Також відповідно до позовної заяви наведено послуги та їх вартість за виконання робіт.

До відповіді на відзив позивачем долучено копію договору про надання правничої допомоги, копію акту наданих послуг.

На противагу аргументам позивача, відповідач вказує, що вони є повністю неспівмірними з даною справою та значно завищеними, обґрунтовуючи такі доводи, наводить ряд постанов Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини.

Також у запереченнях відповідач вказує, що послуги, які були надані, але не зазначені в договорі, відшкодуванню не підлягають. У своїх доводах покликається на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові у справі №826/856/18 від 22.12.2018.

Надаючи оцінку доводам та доказам, суд при їх вирішенні керується наступним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом був укладений договір про надання правничої допомоги б/н від 05.05.2021 року.

Відповідно до п. 1.1 клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором щодо захисту інтересів Клієнта в усіх судових установах, правоохоронних органах державної влади перед фізичними особами, юридичними особами публічного права та приватного права на території України, вчиняти від імені Клієнта процесуальні дії, що їх має вчиняти Клієнт з питань приватизації земельної ділянки.

Отже, з огляду на умови договору професійна правнича допомога надається в більш широкому розумінні, ніж предмет спору у даній справі. До того ж, договір укладений 05.05.2021, тобто на дату якого спірні відносини ще не існували, так як 07.05.2021 була датована заява позивача до ради стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Стосовно кінцевого гонорару, який заявлений у розмірі 9000грн відповідно до п. 3.3 Договору, що зазначено у позові, то суд його відхиляє з позиції того, такий пункт у Договорі про надання правничої допомоги б/н від 05.05.2021 року відсутній. З аналогічних підстав суд відхиляє визначену нормогодину, що становить 1200грн, яка визначається за домовленістю сторін відповідно п. 3.2 Договору б/н від 05.05.2021, за відсутністю такого пункту у ньому.

Відтак, оскільки умовами договору оплата гонорару не визначена, що виключає можливість застосувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.12.2020 по справі №640/18402/19, яка полягає у тому, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен, тому суд надає оцінку доказам, що надані в підтвердження наданих послуг та оплату за них.

Так, стосовно оплати за умовами договору від 05.05.2021 у п 2.3.1 визначено, що клієнт зобов`язується сплатити гонорар (за погодинною оплатою за актом наданих послуг) за надану правничу допомогу, обумовлену у додатку 1 до Договору. Також компенсувати підтверджені фактичні витрати або сплатити гонорар за додатковою угодою.

Відповідно до матеріалів справи, додаткова угода відсутня, як відсутній додаток 1 до договору.

У Акті виконаних робіт не зазначено, що він є додатком до договору, а реквізити за додатковою угодою, яка вказана у Акті не заповнені, номер та дата відсутні.

Документ, який би був доказом фактичних витрат на оплату за надану правничу допомогу, здійснену позивачем, як то квитанція, чек, платіжне доручення щодо перерахунку коштів суду не надано.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Відтак, ураховуючи вищенаведене, за умови відсутності доказів понесених позивачем фактичних витрат на оплату послуг, відсутні підстави для їх відшкодування на користь позивача, то в цій частині заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Погребищенської міської ради Вінницької області щодо не прийняття рішення за клопотанням ОСОБА_1 про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства на території Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

Зобов`язати Погребищенську міську раду Вінницької області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 07.05.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого сільського господарства, орієнтовною площею 2 га, що знаходиться на території Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Погребищенської міської ради.

В задоволені заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Погребищенська міська рада (вул. Б. Хмельницького, 77, м. Погребище, Вінницька область, 22200, ).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна