Справа № 640/8115/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Київ №640/8115/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУправління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві, у якому просив суд:

- визнати дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві щодо перевірки Акту про нещасний випадок № 25 від 25.02.1995р. (форма Н-1) на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, залишення без розгляду заяви про призначення страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві від 22.01.2021р. ОСОБА_1 і повернення її заявнику, протиправними через недотримання Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві вимог ч.2 ст.19 Конституції України, ст.2, п.1 ч.2 ст.10, ч.2.3 ст.44, ч. 1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- зобов`язати Фонд соціального страхування України у м. Києві розглянути заяву ОСОБА_1 , поданою вперше 22.01.2021р., про призначення страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, який стався на Шахтоуправлінні ім. XVII Партз`їзду» м. Шахтарську Донецької 22.02.1995 року з урахуванням Акту про нещасний випадок № 25 від 25.02.1995р. (форма р-1), довідки про суму заробітної плати вих. № 13/8/2.3-670/2 від 12.07.2019р., довідки про суму заробітної плати вих. № 13/8/2.3-670/3 від 12.07.2019р. та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків та правової оцінки, наданої судом у рішенні;

- зобов`язати Фонд соціального страхування України у м. Києві прийняти до розгляду та врахувати при призначенні страхових виплат Акт про нещасний випадок № 25 від 25.02.1995р. (форма Н-1), довідку про суму заробітної плати вих. № 13/8/2.3- 670/2 від 12.07.2019р., довідку про суму заробітної плати вих. № 13/8/2.3-670/3 від 12.07.2019р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність дій відповідача щодо залишення поданої заяви про призначення страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві без розгляду, призначення додаткової перевірки акту №25 від 25 лютого 1995 року (форма Н-1) та не врахування поданих довідок.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що поданий позивачем акт не відповідає формі, затвердженій Положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1993 №623. Крім того, довідки про заробітну плату видані у формі, яка затверджена організаціями, які не визнаються на території України.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій заперечив проти висновків, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 30 січня 2019 року звернувся до відповідача із заявою про встановлення відсотків втрати професійної працездатності та потреби у додаткових видах допомоги за наслідками виробничої травми 22 лютого 1995 року, що підтверджено актом про нещасний випадок №25 від 25 лютого 1995 року (форма Н-1), складеним за результатами розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем 22 лютого 1995 року під час роботи у Відокремленому підрозділі «Шахтоуправління ім. XVII Партз`їзду» Державного підприємства «Торезантрацит» м. Шахтарську Донецької області (ПІ/.ХУІІ Партз`їзду).

Даний Акт доданий позивачем відповідачу разом із заявою 30 січня 2019 року.

Відповідач листом №4-17-П-68-128 від 25 лютого 2019 року повідомив позивача, що на зазначене звернення Управлінням видано направлення на спеціалізовану нейро- офтальмологічну МСЕК м. Києва для огляду з метою встановлення відсотків втрати професійної працездатності та потреби у додаткових видах допомоги за наслідками виробничої травми 22 лютого 1995 року.

Одночасно листом №1350-4 від 25 лютого 2019 року відповідач звернувся до Спеціалізованої нейро-офтальмологічної МСЕК м. Києва з проханням оглянути потерпілого на виробництві ОСОБА_1 з метою встановлення відсотків втрати професійної працездатності та потреби у додаткових видах допомоги за наслідками виробничої травми, яка сталася 22 лютого 1995 року.

За наслідками проведеного 04 червня 2019 року огляду на підставі акту огляду МСЕК №6336 позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності і присвоєна II група інвалідності з 27 травня 2019 року довічно, причина інвалідності - трудове каліцтво, що підтверджується Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серія АБ №0036248 від 05 червня 2019 року та довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ №0997455 від 05 червня 2019 року.

Після отримання вищезазначених довідок у червні 2019 року позивач звернувся до Управління для призначення щомісячних страхових виплат.

Проте, 25 червня 2019 року відповідач, перевіривши Акт №25 на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, дійшов висновку, що останній не відповідає вимогам законодавства (лист вих. №4499-5 від 27 червня 2019 року, протокол №11 від 25 червня 2019 року).

В той же час, у протоколі №11 від 25 червня 2019 року зазначено, що Акт № 25 не відповідає вимогам діючого на момент настання нещасного випадку «Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого Постановою КМУ від 10 серпня 1993 року № 623.

Відповідач зазначив, що Акт № 25 складено по застарілій формі недіючого на той час «Положення про розслідування і облік нещасних випадків на виробництві» (постанова Президії ВЦСПС від 17.08.1988р. №8-12) та запропонував позивачу звернутись до суду для вирішення питання відповідності вищезазначеного Акту за формою Н-1 вимогам чинного законодавства для подальшого надання його до управління для призначення страхових виплат.

У вересні 2019 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про визнання Акту №25 дійсним, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до Ухвали від 12 листопада 2019 року цивільну справу №753/17983/19 за позовом до відповідача про визнання акту про нещасний випадок на виробництві дійсним, зобов`язання вчинити певні дії було передано до Шевченківського районного суду м. Києва, за територіальною підсудністю.

Згідно з Ухвалою від 19 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва провадження у даній справі № 753/17983/19 закрив та повідомив, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

В подальшому 14 січня 2021 року відповідачу був надісланий запит адвоката Захаревської Н.П. для отримання відповідей на наступні запитання, а саме:

-роз`яснити чи став Акт № 25 підставою для Управління для розгляду заяви ОСОБА_1 від 30 січня 2019 року та для направлення ОСОБА_1 на МСЕК;

-роз`яснити чи став Акт № 25 підставою для Управління для звернення у лютому 2019 року до МСЕК з метою огляду потерпілого на виробництві ОСОБА_1 для встановлення відсотків втрати професійної працездатності та потреби у додаткових видах допомоги за наслідками виробничої травми, яка сталася 22 лютого 1995 року;

-повідомити чи визнає Управління ОСОБА_1 інвалідом II групи з 27 травня 2019 року довічно;

-повідомити, чи перевірявся Управлінням у лютому 2019 року на предмет відповідності вимогам чинного законодавства Акт № 25 при направленні ОСОБА_1 на огляд до МСЕК;

-роз`яснити про причини і підстави (із посиланням на чинне законодавство) перевірки Управлінням 25 червня 2019 року на предмет відповідності вимогам чинного законодавства Акту №25

Позивач стверджує, що у листі №354-2 від 18 січня 2021 року відповідач не відповів на жодне поставлене адвокатом питання, а послався на загальні позиції законодавства.

22 січня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві.

До заяви було додано пакет документів, що підтверджується розпискою від 22 січня 2021 року, а саме:

акт про нещасний випадок №25 від 25 лютого 1995 року (форма Н-1);

копія паспорта ОСОБА_1 ;

копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ;

копія Довідки про результати визначення ступеня втрати і професійної працездатності серія АБ № 0036248 від 05 червня 2019 року;

копія Довідки до акту огляду МСЕК серія АВ № 0997455 від 05 червня 2019 року;

копія трудової книжки ОСОБА_1 ;

довідка про суму заробітної плати вих. № 13/8/2.3-670/2 від 12 липня 2019 року ОСОБА_1 ;

довідка про суму заробітної плати вих. № 13/8/2.3-670/3 від 12.07.2019 року ОСОБА_1 ;

заява ОСОБА_1 на збір і оброблення персональних даних.

Позивачем 06 лютого 2021 року отримано від відповідача лист №803-2 від 29 січня 2021 року, відповідно до якого заява від 22 січня 2021 року залишена без розгляду у зв`язку з відсутністю повного пакету документів. При цьому зазначено, що довідки про суму заробітної плати №13/8/2.3-670/2 від 12 липня 2019 року, № 13/8/2.3-670/3 від 12 липня 2019 року відповідачем не прийняті, оскільки видані на тимчасово окупованій території.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

14 жовтня 1992 року прийнято Закон України №2694-XII «Про охорону праці» (далі Закон № 2694-XII), який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на охорону їх життя і здоров`я в процесі трудової діяльності, регулює за участю відповідних державних органів відносини між власником підприємства, установи і організації, або уповноваженим ним органом і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 2694-XII (в попередній редакції) власник зобов`язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, у повному розмірі втраченого заробітку відповідно до законодавства, а також сплатити потерпілому одноразову допомогу.

Відповідно до статті 9 Закону №2694-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Правову основу, економічні механізми та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованої особи на виробництві, визначає Закон України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV), який набрав законної сили 01 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 16 Закону №1105-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

В свою чергу страховим випадком, відповідно до зазначеного Закону, є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну або психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Частиною другою статті 36 Закону №1105-XIV визначено, що факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».

Згідно з частиною третьою статті 36 Закону №1105-XIV підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Відповідно до пункту 3.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України 19 липня 2018 року №11 (далі Порядок № 11) для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати до управління (відділення) Фонду подаються: 1) заява потерпілого про призначення страхових виплат; 2) копія індивідуального податкового номера, засвідчена підписом працівника управління (відділення) Фонду при пред`явленні оригіналу; 3) копія паспорта, засвідчена підписом працівника управління (відділення) Фонду при пред`явленні оригіналу; 4) акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за встановленою формою (якщо стався нещасний випадок), висновок за формою Т-1 (якщо такий складався); 5) акт (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася), за формою Н-5 (якщо такий складався); 6) акт розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) за встановленою формою; 7) рішення суду про встановлення факту нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (якщо було засідання суду з цього питання); 8) висновок медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) про ступінь втрати професійної працездатності; 9) довідка про середню заробітну плату (дохід) у разі відсутності інформації в Державному реєстрі застрахованих осіб; 10) копія трудової книжки або витяг з неї, засвідчена страхувальником або підписом працівника управління (відділення) Фонду при пред`явленні оригіналу; 11) копія цивільно-правового договору (для осіб, які працюють на умовах такого договору), засвідчена страхувальником або підписом працівника управління (відділення) Фонду при пред`явленні оригіналу; 12) копія документа, що підтверджує державну реєстрацію особи, як суб`єкта підприємницької діяльності, засвідчена страхувальником або підписом працівника управління (відділення) Фонду при пред`явленні оригіналу; 13) довідка про розмір пенсії по інвалідності (якщо вона призначена) унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (у тому числі про розмір одержуваних надбавок) у разі настання права на страхову виплату до 11.10.2017; 14) довідка будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів або пансіонату для ветеранів війни та праці про розмір вартості утримання потерпілого в ньому; 15) протокол засідання комісії з питань охорони праці підприємства, а у разі, якщо вона не створена на підприємстві, комісії з питань вирішення спорів при управлінні (відділенні) Фонду про відсоток зменшення розміру одноразової допомоги потерпілому на виробництві (у разі встановлення комісією з розслідування нещасного випадку, що ушкодження здоров`я настало не лише з причин, що залежать від роботодавця, а і внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці).

В даному випадку відповідачем, на підставі розгляду наданих позивачем документів, було призначено проведення огляду спеціалізованою нейро-офтальмологічною МСЕК м. Києва.

При цьому суд зазначає, що відповідач на момент призначення вищезазначеного огляду не заперечував відповідність акту №25 від 25 лютого 1995 року встановленій формі, про нещасний випадок, який відбувся у 1995 році.

Проте в подальшому відповідач вважав, що позивач на підтвердження цього факту повинен надати акт розслідування професійного захворювання, оскільки такий акт обов`язково передбачений нормами чинного законодавства для призначення виплат встановленої форми.

Наявність у позивача професійного захворювання підтверджується Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серія АБ №0036248 від 05 червня 2019 року та довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ №0997455 від 05 червня 2019 року.

Отже, факт наявності у позивача професійного захворювання підтверджено належними доказами.

Згідно з частиною першою статті 38 Закону №1105-XIV ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Висновком МСЕК ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65% з 27 травня 2019 року безстроково (довічно) та встановлено другу ступінь інвалідності.

Таким чином, ступінь втрати працездатності позивача внаслідок професійного захворювання визначений у висновку МСЕК, що підтверджується Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серія АБ №0036248 від 05 червня 2019 року та довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ №0997455 від 05 червня 2019 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1105-XIV для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть.

Отже, даною статтею встановлено можливість надавати застрахованій особі або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами, або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого, що і було зроблено позивачем.

Суд вважає трактування відповідачем пункту 1 частини першої статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» хибним, оскільки зазначена норма Закону не передбачає подвійного трактування в частині можливості надавати застрахованою особою або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами, або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого, та не передбачає обов`язковості подання обох цих документів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо призначення повторної перевірки акту №25 від 25 лютого 1995 року, оскільки наявність трудового каліцтва ОСОБА_1 підтверджується Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серія АБ №0036248 від 05 червня 2019 року та довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ №0997455 від 05 червня 2019 року, складеними після огляду спеціалізованою нейро-офтальмологічною МСЕК м. Києва на замовлення відповідача.

Стосовно залишення без розгляду заяви позивача від 22 січня 2021 року з підстави невідповідності довідок, оскільки вони видані на тимчасово окупованій території, суд зазначає наступне.

Подані позивачем довідки засвідчені печаткою підприємства та підписами посадових осіб, містять обов`язкові відомості та підстави для їх видачі з посиланням на первинні документи. В подальшому під час перевірки документів щодо призначення виплати відповідач дійшов висновку про неможливість врахування таких довідок, з тих підстав, що вони видані органами, їх посадовими особами чи службовими особами, створеними, обраними чи призначеними на тимчасово окупованій території всупереч діючому законодавству України, а тому такі є недійсними.

Пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

За положеннями, наведеними у статті 1 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон №1207-VII), тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1207-VII Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно із статтею 9 Закону №1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

З аналізу вищевикладених норм права суд доходить висновку, що з метою захисту прав і свобод громадян України органи державної влади України мають право враховувати і документи, видані незаконними органами (посадовими особами).

Окрім того, суд вважає, що з метою забезпечення захисту прав і свобод позивача до спірних правовідносин застосуванню також підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду Організації об`єднаних націй, відповідно до яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 22 жовтня 2018 року в справі №235/2357/17.

Отже, відповідачем було необґрунтовано не враховано довідки, надані позивачем на підтвердження суми заробітної плати, видані на тимчасово окупованій території, оскільки такі безпосередньо впливають на реалізацію конституційного права позивача на соціальний захист.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо залишення заяви від 22 січня 2021 року без розгляду.

Також суд вважає, що відповідачем не дотримано одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме - принципу пропорційності. Який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у справі № 820/2262/17 (провадження № К/9901/1650/18), який викладено в постанові від 18 квітня 2018 року.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання Фонду соціального страхування України у м. Києві розглянути заяву ОСОБА_1 , поданою вперше 22 січня 2021 року про призначення страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, який стався на Шахтоуправлінні ім. XVII Партз`їзду» м. Шахтарську Донецької 22.02.1995 року з урахуванням Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серія АБ №0036248 від 05 червня 2019 року та довідки до акту огляду МСЕК серія АВ №0997455 від 05 червня 2019 року, довідки про суму заробітної плати вих. № 13/8/2.3-670/2 від 12 липня 2019 року, довідки про суму заробітної плати вих. № 13/8/2.3-670/3 від 12 липня 2019 року та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків та правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Фонду соціального страхування України у м. Києві прийняти до розгляду та врахувати при призначенні страхових виплат Акт про нещасний випадок № 25 від 25.02.1995р. (форма Н-1), довідку про суму заробітної плати вих. № 13/8/2.3- 670/2 від 12.07.2019р., довідку про суму заробітної плати вих. № 13/8/2.3-670/3 від 12.07.2019 року суд зауважує, що така позовна вимога дублює вже задоволену позовну вимоги щодо повторного розгляду заяви позивача від 22 січня 2021 року з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, а тому задоволенню не підлягає.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві щодо залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві від 22 січня 2021 року та повернення заяви заявнику.

3. Зобов`язати Фонд соціального страхування України у м. Києві розглянути заяву ОСОБА_1 , поданою вперше 22 січня 2021 року про призначення страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, який стався на Шахтоуправлінні ім. XVII Партз`їзду» м. Шахтарську Донецької 22 лютого 1995 року з урахуванням Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серія АБ №0036248 від 05 червня 2019 року та довідки до акту огляду МСЕК серія АВ №0997455 від 05 червня 2019 року, довідки про суму заробітної плати вих. № 13/8/2.3-670/2 від 12 липня 2019 року, довідки про суму заробітної плати вих. № 13/8/2.3-670/3 від 12 липня 2019 року та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків та правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко