Справа № 200/13917/19-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

02 грудня 2021 р. Справа №200/13917/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у порядку статті 383 КАС України в адміністративній справі № 200/1433/19-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3)

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії відповідача щодо зменшення раніше призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 82 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення з 1 січня 2018 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заборгованості по пенсії, з урахуванням основного розміру пенсії у розмірі 82 % відповідних сум грошового забезпечення з часу припинення відповідного права, тобто з 1 січня 2018 року по 1 грудня 2019 року в розмірі 18255 грн. 56 коп. та в подальшому виплачувати пенсію у розмірі 82 % від грошового забезпечення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2020 року позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 82 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення з 1 січня 2018 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату заборгованості по пенсії, з урахуванням основного розміру пенсії у розмірі 82 % відповідних сум грошового забезпечення з часу припинення відповідного права, тобто з 1 січня 2018 року по 1 грудня 2019 року в розмірі 18255 грн. 56 коп. та в подальшому виплачувати пенсію у розмірі 82 % від грошового забезпечення.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року апеляційну скаргу повернуто заявникові.

14 вересня 2020 року судом було видано виконавчі листи по справ № 200/13917/19-а.

Ухвалою від 28 липня 2021 року суд повернув заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі № 200/13917/19-а без розгляду.

2 серпня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду повторно надійшла заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі № 200/13917/19-а, в якій заявник просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду по справі № 200/13917/19-а.

Ухвалою від 2 серпня 2021 року суд задовольнив заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі № 200/13917/19-а, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) подати до 4 жовтня 2021 року звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2020 року в адміністративній справі № 200/13917/19-а.

Ухвалою від 5 жовтня 2021 року суд прийняв звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2020 року в адміністративній справі № 200/13917/19-а.

Згідно з частиною 1 статті 383 Кодексу адміністративного суду України (далі КАС України) особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до частини 2 статті 383 КАС України, у такій заяві зазначаються найменування адміністративного суду, до якого подається заява, ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі, ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі, ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі, номер адміністративної справи, відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження, інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання, інформація про хід виконавчого провадження, документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви, перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Відповідно до частини 5 статті 383 КАС України, у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Суд зазначає, що позивач в порушення норм частини 2 статті 383 КАС України не надано до суду документ про сплату судового збору.

Позивач просив суд звільнити від сплати судового збору або відстрочити його сплату. В обгрунтування зазначає, що це не справедливо та не законно, що позивач повинен сплачувати судовий збір за заяву в порядку статті 383 КАС України. Крім того, посилається на тяжке матеріальне становище. З цього приводу суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Суд також виходить з того, саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення/відстрочення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

При прийнятті таких висновків суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку із цим обставини, пов`язані з небажанням сторони сплатити судовий збір, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію ("Шишков проти Росії", № 26746/05, п. 111). Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (Kreuz v. Poland, № 28249/95, п. 60); підставою для рішення суду про звільнення від сплати судового збору може бути майновий (фінансовий) стан особи («FC Mretebi v. Georgia», № 38736/04, п. 47).

Суд зазначає, як вбачається з матеріалів справи, позивач з 1 листопада 2021 року отримує пенсію у розмірі 12710 грн. 46 коп. Зазначене свідчить про спроможність позивача сплатити судовий збір.

Отже, суд встановив, що позивач не додав до заяви про звільнення або відстрочення від сплати судового збору жодних належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо було встановити його скрутне матеріальне становище, чи інші обставини на підставі яких, суд міг би відстрочити сплату судового збору за подання цієї позовної заяви.

Дана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в ухвалі Верховного Суду від 7 червня 2021 року № 120/3521/20-а.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку щодо відмови у задоволенні клопотання про звільнення або відстрочення сплати судового збору.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що, зокрема, на орган державної виконавчої служби покладений обов`язок примусового виконання судового рішення та вжиття для цього заходів примусового виконання рішень, що передбачені Законом України Про виконавче провадження. Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Також суд зазначає, що за приписами статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку щодо необхідності повернення заяви позивача у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 383 КАС України.

Керуючись статтями 167, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:

1. Повернути заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у порядку статті 383 КАС України в адміністративній справі № 200/13917/19-а.

2. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляду справи було здійснено в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

3. Повний текст ухвали складений та підписаний 2 грудня 2021 року.

Суддя Смагар С.В.