Справа № 380/11030/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/11030/21 пров. № А/857/17567/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу 8 (Бердянського) прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року, прийняту суддею Кухар Н.А. в м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 380/11030/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 25.08.2016 року включно, з урахуванням листопада 2015 року як базового місяця; зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 25.08.2016 року включно, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця.

Позовні вимоги мотивуває тим, що йому за час служби в період з грудня 2015 року по 25.08.2016 року не здійснювалася виплата індексації грошового забезпечення з врахуванням базового місяця січня 2008 року, а, навпаки, із застосуванням базового місяця - листопада 2015 року, з чим він не погодився.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 25.08.2016 року включно, з урахуванням листопада 2015 року як базового місяця.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 25.08.2016 року включно, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив 8 (Бердянський) прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ), який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки позивач звернувся 12 липня 2021 року та пропустив строк звернення понад 5 років. Також, апелянт звертає увагу на те, що 8 прикордонний загін є неналежним відповідачем, оскільки позивач був звільнений з військової служби 93 прикордонним загоном Державної служби України, що судом першої інстанції проігноровано. У зв`язку з цим, між 8 прикордонним загоном та позивачем не виникало та не може виникнути спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, оскільки позивач не звільнявся та не виключався зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 8 прикордонного загону.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , в період з 14.04.2014 року по 25.08.2016 року проходив військову службу у 8 прикордонному загоні Азово-Чорноморського регіонального управління ДПС України.

Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (93 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України) від 08.01.2019 № 6-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас, у зв`язку із закінченням строку контракту.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 37-ОС По особовому складу від 07.02.2019 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 (тип А) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 1 категорії (тип Б) звільнено за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас.

У зв`язку з тим, що індексація грошового забезпечення позивача за період з грудня 2015 року по 25.08.2016 року включно нараховано з урахуванням листопада 2015 року, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 25.08.2016 року з врахуванням листопада 2015 року як базового місяця є протиправними.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено в статті 12 Закону № 2011-XII. Так, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з статтею 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Абзацом 2 частини третьої статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII).

За визначенням, наведеним в статті 1 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною другою статті 5 Закону № 1282-XII визначено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (частина перша статті 9 Закону № 1282-XII).

Відповідно до норм статті 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно з пп.2 пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, постанові від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, де зазначено, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі. Також, Верховний Суд звертає увагу, що звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин,

Позивач в період з грудня 2015 року по 25 серпня 2016 року проходив військову службу у 8 прикордонному загоні Азово-Чорноморського регіонального управління ДПС України.

З грудня 2015 року по 25 серпня 2016 включно, військова частина НОМЕР_1 не здійснювала виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що проходження військової служби врегульовано спеціальним законодавством, до якого відноситься, зокрема, Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення).

Відповідно до п. 293 Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Тобто, в Положенні прямо передбачено, що у разі звільнення військовослужбовця зі служби, з ним розраховується та військова частина, з якої його було звільнено.

З матеріалів справи видно, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) лише у період з грудня 2015 по 25.08.2016, а в подальшому був направлений для подальшого проходження військової служби до 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Відтак, відповідач в даній справі не звільняв позивача з військової служби.

Отже, оскільки останнім місцем проходження військової служби позивача є інша військова частина, на день виключення із списків особового складу саме остання повинна розраховувати позивача за всіма видами належного йому на день звільнення матеріального та грошового забезпечення, в тому числі, індексації грошового забезпечення, а тому ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) не є належним відповідачем у даній справі.

Оскільки на стадії апеляційного перегляду відсутня процесуальна можливість здійснювати заміну неналежного відповідача, до наявного відповідача в справі, тому позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 308,, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 8 (Бердянського) прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі № 380/11030/21 скасувати, та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула