Справа № 280/10866/21
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ
30 листопада 2021 року Справа № 280/10866/21 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Семененко М.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно в розмірі 40 516,36 грн.;
2) зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 40 516,36 грн.
Ухвалою суду від 16.11.2021 позовна заява залишена без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня одержання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду: 1) доказів сплати судового збору в сумі 908,00 грн.; 2) заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, із заначенням причин та наданням доказів поважності причин його пропуску.
На усунення недоліків позовної заяви позивач надав до суду докази сплати судового збору в сумі 908,00 грн. та заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.
За змістом поданої заяви про поновлення строку звернення до суду позивач з посиланням на норми Кодексу законів про працю України вказує, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Крім того, з посиланням на постанову Верховного Суду від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18 звертає увагу, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Також посилається на те, що з метою досудового врегулювання спору позивач 03.11.2021 звернувся до відповідача з відповідною заявою, 09.11.2021 отримав відповідь та у місячний строк звернувся до суду з даним позовом.
Розглянувши заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду причини пропуску такого строку, слід зазначити таке.
Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до частини 1, 4 статті 2 Закону України №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.05.2021 у справі №380/5093/20, чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби. Компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України. Враховуючи визначену у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.
З матеріалів позовної заяви слідує, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 30.06.2021 №157 позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення 30.06.2021, проте до суду з цим позовом позивач звернувся 11.11.2021, тобто більш як через місяць після того, як повинен був дізнатися про порушення свого права на отримання коштів в рахунок компенсації за невикористане речове майно.
Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, та запобігає зловживанням.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Отже, інститут строків давності в судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.
Положення частин 1 та 2 ст.123 КАС України встановлюють, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Слід зазначити, що суд може встановити наявність підстав для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах доводів, наведених особою, яка подала позовну заяву. При цьому з огляду на принцип правової визначеності поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі, підтверджені належними доказами, обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Поважність причин пропуску строку звернення до суду суд оцінює у кожному конкретному випадку з метою визначення правових наслідків.
У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач посилається на те, що звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати не обмежується будь-яким строком.
З даного приводу слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 дійшов висновку про те, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби. Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами. Варто також мати на увазі, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації. Таким чином речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
Щодо посилання позивача на постанову Верховного Суду у справі від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18, слід зазначити таке.
У справі №2040/7697/18 предметом спору є відмова у наданні довідки про вартість неотриманого речового майна та зобов`язання виплатити вказану компенсацію.
Верховний Суд у постанові від 23.08.2019 зазначив, що застосовування в пункті 3 Порядку № 178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу), у зв`язку з чим дійшов висновку про застосування шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України.
Разом з тим, у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду визначив правову природу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, яка належить до складу належних звільненому військовослужбовцю сум у розумінні статті 116 КЗпП України.
Тобто у зазначеній постанові Верховний Суд фактично відступив від висновку, викладеного в постанові від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18.
Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.10.2021 у справі №380/6200/20.
Щодо посилання позивача на те, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно та позивачем після звільнення з військової служби вчинялись дії щодо отримання спірної компенсації компенсації, слід зазначити таке.
З дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (в даному випадку з 30.06.2021), особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування (ненарахування) грошової компенсації вартості речового майна, не отриманого під час проходження військової служби звернулась до військової частини із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.
Проте, у спірних правовідносинах позивачу взагалі не було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно, а звернення з відповідною із заявою про виплату вказаної компенсації більш ніж через чотири місяців після звільнення з військової служби (03.11.2021) не може вважатись поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Таким чином, наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини не можуть бути визнані такими, що свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
При цьому позивач не навів жодних причин, які об`єктивно ускладнювали або унеможливлювали подання позову у встановлений законодавством місячний строк після звільнення з військової служби.
Враховуючи, що позивачем не наведено обставин та не надано відповідних доказів на їх підтвердження, які б свідчили про виникнення об`єктивних перешкод в реалізації позивачем права на звернення до суду за захистом порушених прав у спірних правовідносинах в межах строку звернення до суду, установленого законом, а наведені причини пропуску строку є неповажними, позовну заяву належить повернути у відповідності до приписів ч.2 ст.123 КАС України .
Керуючись ст.ст.122, 123, 241, 243, 248 КАС України, суддя -
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - повернути позивачеві.
Копію ухвали про повернення позовної заяви направити позивачу разом із позовною заявою і усіма доданими до неї матеріалами.
Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 30.11.2021.

Суддя М.О. Семененко