Справа № 440/1964/20
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2021-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 р.Справа № 440/1964/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Слободянюк Н.І.) від 03.09.2021 року по справі № 440/1964/20

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації

третя особа Комунальне підприємство "Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи" Полтавської обласної ради

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації, третя особа Комунальне підприємство "Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи" Полтавської обласної ради, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- скасувати наказ Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації від 25 березня 2020 року № 30-о "Про зміну структури Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій";

- скасувати персональне попередження Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації від 25 березня 2020 року про наступне звільнення позивача ;

- скасувати наказ Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації від 23 квітня 2020 року № 46 "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- зобов`язати Департамент економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації зберегти за позивачем його робоче місце на час всього терміну його лікування;

- стягнути з Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації на користь позивача моральну шкоду в сумі 70000,00 грн за дискримінацію та тиск, який на нього здійснювався та здійснюється протягом 2019-2020 років як на хворого на туберкульоз.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що звільнення позивача з державної служби відбулося з порушенням діючого законодавства, оскільки він проходив основний курс лікування від туберкульозу тамає право на збереження свого робочого місця відповідно до статті 21 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз". Натомість, в порушення вказаної правової норми відповідачем видано оскаржуваний наказ, яким звільнено позивача із займаної ним посади.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2021 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 16.06.2021 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2021 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.

24.06.2021 року до Полтавського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про уточнення та доповнення до позовної заяви, в якій позивачем викладено позовні вимоги в наступній редакції:

- визнати протиправними дії Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації по звільненню позивача;

- скасувати персональне попередження Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації від 25 березня 2020 року по звільненню позивача;

- скасувати наказ Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації від 25 березня 2020 року № 30-о "Про зміну структури Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій";

- скасувати наказ Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації від 23 квітня 2020 року № 46-о "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- скасувати наказ Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації від 11 серпня 2020 року № 80-о "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- зобов`язати Департамент економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації поновити позивача на посаді начальника відділу зовнішньоекономічної діяльності управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації з 12 серпня 2020 року;

- зобов`язати Департамент економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- зобов`язати Департамент економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації здійснити виправлення запису про незаконне звільнення в трудовій книжці позивача;

- стягнути на користь позивача з Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації моральну шкоду в сумі 70000,00 грн за дискримінацію та моральний тиск, який на нього здійснювався та здійснюється протягом 2019-2020 років, як на хворого на туберкульоз та інваліда армії 2 групи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 року адміністративну справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, а також відмовлено у відкритті провадження щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації по звільненню позивача; скасування наказу Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації від 11 серпня 2020 року № 80-о "Про звільнення ОСОБА_1 "; зобов`язання Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації поновити позивача на посаді начальника відділу зовнішньоекономічної діяльності управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації з 12 серпня 2020 року; зобов`язання Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов`язання Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації здійснити виправлення запису про незаконне звільнення в трудовій книжці позивача.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.09.2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість та правомірність звільнення позивача з посади. Вказує, що відповідачем було повністю проігноровано положення як міжнародного так і вітчизняного законодавства про захист прав інвалідів, оскільки держава закріпила у виді соціальної гарантії для осіб, які хворіють на туберкульоз, збереження за ними місця роботи на весь період лікування, то керуючись принципом верховенства права пріоритетним у правозастосуванні до спірних правовідносин є самеЗакон України «Про протидію захворювання на туберкульоз», а неЗакон України "Про державну службу". Натомість, судом першої інстанції жодним чином не вказано про пріоритетність положень вказаного Закону. Також зазначив, що протиправні дії відповідача щодо звільнення позивача, який є інвалідом 2 групи, необхідність звернення до суду за захистом своїх прав, спричинило позивачу моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем.

Відповідач надав до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні в повному обсязі.

Від повивача надійшла письмова відповідь на відзив відповідача на апеляційну скаргу.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Позивач надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі.

Третьою особою надано до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без участі уповноваженого представника.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що позивач обіймав посаду заступника начальника управління начальника відділу міжнародного співробітництва та залучення інвестицій Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації.

Згідно із штатним розписом Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації на 2020 рік (введений в дію з 01 січня 2020 року), в структурі Департаменту 4 управління (у тому числіУправління інвестиційної політики, зовнішньоекономічної діяльності та міжнародного співробітництва), загальна численність штатних одиниць складала 58 одиниць /т.1 а.с. 181-183/.

При цьому в структурі Управління інвестиційної політики, зовнішньоекономічної діяльності та міжнародного співробітництва перебувало два відділи: відділ міжнародного співробітництва та залучення інвестицій (керівником якого був позивач) та відділ зовнішньоекономічної діяльності, європейської інтеграції та координації міжнародної технічної допомоги.

Розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації від 17 січня 2020 року № 36Про упорядкування структури облдержадміністраціїзі змінами, внесеними розпорядженням від 04 лютого 2020 року № 69, затверджено перелік структурних підрозділів облдержадміністрації та їх граничну чисельність, зокрема, штатну чисельність Департаменту скорочено з 58 до 44 штатних одиниць/т. 1 а.с. 206-210/.

23 січня 2020 року та31 січня 2020 року керівником Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації видано накази № 4-о Про зміну істотних умов праці та можливе вивільнення у зв`язку із скороченням граничної чисельності Департаменту та № 8-о Про упорядкування структури департаменту за затвердження штатного розпису.

03 лютого 2020 року позивач, як заступник начальника управління начальник відділу міжнародного співробітництва та залучення інвестицій управління інвестиційної політики, зовнішньоекономічної діяльності та міжнародного співробітництва, отримав персональне попередження про можливе наступне вивільнення. Разом з цим, позивачу запропоновано переведення на посаду начальника відділу зовнішньоекономічної діяльності управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків Департаменту з окладом 7050,00 грн. на місяць /т.1 а.с. 53/.

Відповідно до штатного розпису Департаменту на 2020 рік (введений в дію з 03 лютого 2020 року), в структурі Департаменту 3 управління, загальна численність штатних одиниць складала 44 одиниць. При цьому в структурі управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків (1 одиниця) два відділи: відділ міжнародного співробітництва та залучення інвестицій (5 одиниць) та відділ зовнішньоекономічної діяльності (4 одиниці, у тому числі посада начальника відділу, яку обіймав позивач) /т. 1 а.с. 184-185/ .

Розпорядженням Полтавської обласної державної адміністрації (даліПолтавська ОДА) від 04 лютого 2020 року № 69 повноваження Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської ОДА у сфері паливно-енергетичного комплексу передані до Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської ОДА (п. 9), повноваження Департаменту соціального захисту населення Полтавської ОДА з питань праці, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції та соціального діалогу передані до Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської ОДА (п. 10) /т.1 а.с. 131-136/.

Наказом Департаменту від 07 лютого 2020 року № 14-а затверджено положення про Управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків Департаменту та його відділи: відділ міжнародного співробітництва та залучення інвестицій, відділ зовнішньоекономічної діяльності /т.2 а.с.197-213/.

Відповідно до штатного розпису Департаменту на 2020 рік (введений в дію з 25 березня 2020 року) в структурі Департаменту 3 управління, загальна численність штатних одиниць складала 44 одиниць. Так, в структурі Департаменту перебували: Управління стратегічного планування та регіонального розвитку, до якого входили: відділ з питань регіонального розвитку, відділ економічного аналізу та стратегічного планування; Управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків, до якого входили: відділ міжнародного співробітництва та залучення інвестицій, відділ зовнішньоекономічної діяльності; Управління економічного розвитку підприємництва та промисловості, до якого входили: відділ економічного розвитку підприємництва, відділ економічного розвитку промисловості, державної та спільної власності громадян; відділ бухгалтерського обліку та фінансової звітності; відділ управління персоналом та правового забезпечення /т.1 а.с. 186-187/.

Згідно з наказом Департаменту від 25 березня 2020 року № 30-о Про зміну структури Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій: Управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків перейменовано на Управління інвестиційної політики та соціально-трудових відносин; відділ міжнародного співробітництва та залучення інвестицій Управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків перейменовано на відділ міжнародного співробітництва та залучення інвестицій Управління інвестиційної політики та соціально-трудових відносин.; відділ зовнішньоекономічної діяльності Управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків ліквідований (посади начальника цього відділу та 3 одиниці головного спеціаліста цього відділу скорочено). Утворений відділ соціально-трудових відносин Управління інвестиційної політики та соціально-трудових відносин. Введені: 1 одиницяначальник цього відділу та 3 одиниці головного спеціаліста /т. 1 а.с. 137-140/.

Додатком №1 до наказу Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій від 25 березня 2020 року № 30-о визначено список працівників Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій облдержадміністрації, які у зв`язку із зміною структури Департаменту попереджаються про можливе наступнезвільнення та про зміну істотних умов державної служби /т. 1 а.с. 140/, в якому зазначено про ознайомлення з ним 25 березня 2020 року.

25 березня 2020 року позивачу, у зв`язку зі зміною структури Департаменту та, враховуючи зміну функціональних повноважень Департаменту, персонально попереджено про наступне звільнення та про зміну істотних умов державної служби /т.1 а.с. 141/.

Наказом Департаменту від 01 квітня 2020 року № 37-а затверджено Положення про управління інвестиційної політики та соціально-трудових відносин Департаменту та його відділи: відділ міжнародного співробітництва та залучення інвестицій та відділ соціально-трудових відносин /т.2 а.с. 209-248/.

15 квітня 2020 року лікарем ОСОБА_2 видана позивачу довідка про те, що з 26 березня 2019 року по 15 квітня 2020 року він перебуває на лікуванні в умовах КППОКПТД ПОР з приводу активного туберкульозу /т.1 а.с. 40/.

У зв`язку з тим, що ця довідка не відповідала пункту 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженоїнаказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року № 455, вона не прийнята до уваги відповідачем.

Наказом Департаменту від 23 квітня 2020 року № 46-о відповідно до пункту 1 частини першої статті87, частини п`ятої статті87 Закону України «Про державну службу`позивача, начальника відділу зовнішньоекономічної діяльності Управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків звільнено із займаної посади за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури Департаменту. Через тимчасову непрацездатнісь, датою звільнення вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, що буде зазначений у документі про тимчасову непрацездатність державного службовця /т. 1 а.с. 148/.

Вказаний наказ на виконання вимогстатті 9-1 Закону України "Про державну службу"направлено Департаментом на адресу позивача супровідним листом від 23 квітня 2020 року за вих. № 06-24/1364 /т. 1 а.с. 149/ та у зв`язку з неотриманням його адресатом повернутий із відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням встановленого строку зберігання" /т. 1 а.с. 152-153/.

Згідно з наказом Департаменту від 11 серпня 2020 року № 80-о начальника відділу зовнішньоекономічної діяльності Управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків Департаменту екологічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій позивача з 11 серпня 2020 року звільнено із займаної посади за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури Департаменту /т. 2 а.с. 95/.

Не погоджуючись із правомірністю звільнення з посади, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оптимізація структури управління інвестиційної політики та соціально-трудових відносин Департаменту потягла за собою скорочення займаної позивачем посади, як наслідок, наявності підстав для звільнення позивача, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу". При цьому, беручи до уваги положеннястатті 21 Закону України "Про протидію захворювання на туберкульоз"щодо обов`язку роботодавця зберігати за хворим на туберкульоз працівником місце роботи на весь період проходження ним основного курсу лікування на підставі листка непрацездатності, який за висновком медико-соціальної експертної комісії може бути продовжений, але не більш як на 10 місяців з дня початку основного курсу лікування, та з огляду на встановлені у цій справі обставини щодо періоду проходження позивачем основного курсу лікування з 26 березня 2019 року по 27 грудня 2019 року зі збереженням місяця роботи та відсутності у позивача рецедиву туберкульозу у подальші періоди з 27 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року, з 21 квітня 2020 року по 24 квітня 2020 року, з 27 квітня 2020 року по 08 травня 2020 року, з 12 травня 2020 року по 22 травня 2020 року, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача обов`язку збереження за позивачем його місяця роботи у період з 28 грудня 2019 року по 22 травня 2020 року відповідно до статті 21 Закону України "Про протидію захворювання на туберкульоз".В зв`язку з чим, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції Українигромадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно п. 2 ч. 1ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначеніЗаконом України "Про державну службу".

Частинами першою та другою статті 1 цього Закону визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За приписами частини першоїстатті 3 Закону України "Про державну службу", цейЗаконрегулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Положеннями частини третьоїстатті 5 Закону України "Про державну службу" визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Відповідно до п. 4 ч.1ст. 83 Закону України "Про державну службу", державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України Про державну службу у редакції Закону № 117-ІХ від 19.09.2019, чинній на момент попередження позивача про наступне вивільнення та на момент його звільнення передбачалося, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення (частина 3 статті 87 Закону України Про державну службу).

При цьому, вжите у частині третій статті 87 Закону України Про державну службу слово може, означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

В обґрунтування позову позивач посилається на неврахування висновків щодо застосування положення пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу тастатті 40 Кодексу законів про працю України, викладених у постановах Верховного Суду від 24 липня 2020 року у справі № 816/654/17 та від 29 квітня 2020 року у справі № 812/1303/17.

Слід зауважити, що у постанові від 24 липня 2020 року у справі № 816/654/17 Верховний Суд сформулював правову позицію, відповідно до якої сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Також у вказаному судовому рішенні Верховний Суд наголосив, що вирішуючи спори про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктом 1 частини першоїстатті 87 Закону України Про державну службу, суди повинні з`ясувати чи мала місце ліквідація державного органу або його реорганізація,якщо так, то чи мало це наслідком скорочення чисельності та/або штату державних службовців.

Таким чином, у зв`язку з неповним дослідженням судами попередніх інстанцій всіх обставин, що мали значення для справи, Верховний Суд направив її на новий розгляд до суду першої інстанції.

Натомість, у справі, що розглядається, судом встановлено, що розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації від 17 січня 2020 року № 36Про упорядкування структури облдержадміністрації зі змінами, внесеними розпорядженням від 04 лютого 2020 року № 69, затверджено перелік структурних підрозділів облдержадміністрації та їх граничну чисельність, зокрема, штатну чисельність Департаменту скорочено з 58 до 44 штатних одиниць. 23 січня 2020 року та31 січня 2020 року керівником Департаменту видано накази № 4-оПро зміну істотних умов праці та можливе вивільнення у зв`язку із скороченням граничної чисельності Департаментута № 8-оПро упорядкування структури департаменту за затвердження штатного розпису.

Розпорядженням Полтавської ОДА від 04 лютого 2020 року № 69 повноваження Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської ОДА у сфері паливно-енергетичного комплексу передані до Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської ОДА, а повноваження Департаменту соціального захисту населення Полтавської ОДА з питань праці, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції та соціального діалогу - до Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської ОДА.

Враховуючи вищезазначені зміни та у зв`язку з введенням з 25 березня 2020 року у дію нового штатного розпису Департаменту, ліквідувався відділ зовнішньоекономічної діяльності Управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків, посаду керівника якого займав позивач, та утворився відділ соціально-трудових відносин Управління інвестиційної політики та соціально-трудових відносин.

Крім того, після оптимізації структури управління інвестиційної політики та соціально-трудових відносин Департаменту скорочення штату новоутвореного управління не відбулось, повноваження ліквідованого відділу зовнішньоекономічної діяльності (надання адміністративних послуг суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності) з 01 квітня 2020 року виконувались головним спеціалістом відділу міжнародного співробітництва та залучення інвестицій управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків Департаменту.

Наведене свідчить, що оптимізація структури управління інвестиційної політики та соціально-трудових відносин Департаменту потягла за собою скорочення займаної позивачем посади.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення позивача, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".

Колегія суддів також зазначає, що на момент прийняття оскаржуваного наказу діяла редакція Закону України Про державну службу, якою чітко врегульована процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Так, за змістом частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Отже, наведена правова норма пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Слід зазначити, що редакція статті 87 Закону України "Про державну службу" зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади", які набули чинності з 25 вересня 2019 року, була чинною на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення та підлягала застосуванню.

Разом з цим слід зауважити, що аналіз положень Закону України "Про державну службу", яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Вказаний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 28.07.2021 року по справі №640/11024/20 та, з урахуванням ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з положеннями частини п`ятої статті 87 Закону України "Про державну службу" наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Як вбачається з оскаржуваного наказу Департаменту від 23 квітня 2020 року № 46-о у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю позивача,датою звільнення вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, що буде зазначений у документі про тимчасову непрацездатність державного службовця.

Згідно з наказом Департаменту від 11 серпня 2020 року № 80-о начальника відділу зовнішньоекономічної діяльності управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків Департаменту екологічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій ОСОБА_1 з 11 серпня 2020 року звільнено із займаної посади за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури Департаменту.

Надаючи оцінку доводам скаржника про порушення відповідачем вимог Закону України «Про протидію захворювання на туберкульоз», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другоїстатті 21 Закону України "Про протидію захворювання на туберкульоз"уперше виявленим хворим на заразні форми туберкульозу та хворим з рецидивом туберкульозу, які є застрахованими особами за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, листок непрацездатності видається на весь визначений лікарем період проведення основного курсу лікування. За висновком медико-соціальної експертної комісії листок непрацездатності зазначеним особам може бути продовжено, але не більш як на 10 місяців з дня початку основного курсу лікування. На весь період лікування хворого на туберкульоз за ним зберігається місце роботи.

Власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації усіх форм власності не має права звільнити працівника у зв`язку з його захворюванням на туберкульоз, крім випадків, коли захворювання на туберкульоз є протипоказанням для роботи за професією, визначеною в переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам, а переведення за його згодою на іншу роботу є неможливим. Перелік таких протипоказань встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Отже, зазначена норма встановлює гарантію обмеження звільнення хворого на туберкульоз.

Враховуючи, що держава закріпила у виді соціальної гарантії для осіб, які хворіють на туберкульоз, збереження за ними місця роботи на період лікування, то керуючись принципом верховенства права пріоритетним у правозастосуванні до спірних правовідносин є саме Закон України «Про протидію захворювання на туберкульоз», а не Закон України "Про державну службу".

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що уперше виявленим хворим на заразні форми туберкульозу та хворим з рецидивом туберкульозу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, на весь визначений лікарем період проведення основного курсу лікування видається листок непрацездатності, який за висновком медико-соціальної експертної комісії може бути продовжено, але не більш як на 10 місяців з дня початку основного курсу лікування. При цьому на весь період лікування хворого на туберкульоз за ним зберігається місце роботи та роботодавець не має права звільнити працівника у зв`язку з його захворюванням на туберкульоз, крім випадків, коли захворювання на туберкульоз є протипоказанням для роботи за професією, визначеною в переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам, а переведення за його згодою на іншу роботу є неможливим.

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженоїнаказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року № 455(далі - Інструкція № 455), тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 листопада 2004 року № 532/274/136-ос/1406, у графі "Діагнозпервинний" лікар указує первинний діагноз у перший день видачі ЛН (za454-04). У графі "Діагноз заключний" лікар указує остаточний діагноз, а в графі "шифр МКХ-10" - шифр діагнозу відповідно до Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я десятогоперегляду,прийнятої43Всесвітньою асамблеєю охорони здоров`я 1 січня 1993 року (далі - МКХ-10). Діагноз первинний, діагноз заключний та шифр МКХ-10 зазначаються виключно за письмовою згодою хворого. В іншому випадку первинний та заключний діагнози та шифр МКХ-10 не вказуються.

Як встановлено під час розгляду справи, позивачу були видані наступні листки непрацездатності:

- серії АДЦ №057049 від 05 березня 2019 року /т.1 а.с. 154/ згідно якого з 05 березня 2019 року по 11 березня 2019 року звільнений від роботи, діагноз первинний:трахеобронхіт, діагноз заключний: (написано нерозбірливо), Шифр МКХ: М70 (відповідно до Міжнародного класифікатора хвороб до шифру М70 відносяться захворювання «Хвороби м`яких тканин, пов`язані з навантаженням, перевантаженням і тиском»), режим лікування: амбулаторний, продовжує хворіти;

- серії АДЦ №267486 від 12 березня 2019 року /т.1 а.с. 155/ згідно якого з 12 березня 2019 року по 25 березня 2019 року звільнений від роботи, діагноз первинний: (не зазначено), діагноз заключний: (не зазначено), Шифр МКХ: (не зазначено), режим лікування: амбулаторний, продовжує хворіти;

- серії АДЦ №594929 від 05 квітня 2019 року /т.1 а.с. 156/ згідно якого з 26 березня 2019 року по 24 квітня 2019 року звільнений від роботи, діагноз первинний: захв. легень, діагноз заключний: захв. легень, Шифр МКХ: А 16.0 (відповідно до Міжнародного класифікатора хвороб до шифру А 16.0відносяться захворювання «Туберкульоз легень при негативних результатах бактеріологічних і гістологічних досліджень»), режим лікування: стаціонарний з 26 березня 2019 року по 24 квітня 2019 року, продовжує хворіти;

- серії АДЦ №295004 від 24 квітня 2019 року /т.1 а.с. 157/згідно якого з 25 квітня 2019 року по 16 травня 2019 року звільнений від роботи, діагноз первинний: захв. легень, діагноз заключний: захв. легень, Шифр МКХ: А 16.0 (відповідно до Міжнародного класифікатора хвороб до шифру А 16.0відносяться захворювання «Туберкульоз легень при негативних результатах бактеріологічних і гістологічних досліджень»), режим лікування: стаціонарний з 25 квітня 2019 року по 16 травня 2019 року, продовжує хворіти;

- серії АДЦ №295014 від 23 червня 2019 року /т.1 а.с. 158/ згідно якого з 17 травня 2019 року по 23 червня 2019 року звільнений від роботи, діагноз первинний: захв. легень, діагноз заключний: захв. легень, Шифр МКХ: А 16.0 (відповідно до Міжнародного класифікатора хвороб дошифру А 16.0відносяться захворювання «Туберкульоз легень при негативних результатах бактеріологічних і гістологічних досліджень»), режим лікування: стаціонарний з 17 травня 2019 року по 23 червня 2019 року, продовжує хворіти;

- серії АДЦ №295019 від 08 липня 2019 року /т.1 а.с. 159/згідно якого з 24 червня 2019 року по 08 липня 2019 року звільнений від роботи, діагноз первинний: захв. легень, діагноз заключний: захв. легень, Шифр МКХ: А 16.0 (відповідно до Міжнародного класифікатора хвороб до шифру А 16.0відносяться захворювання «Туберкульоз легень при негативних результатах бактеріологічних і гістологічних досліджень»), режим лікування: стаціонарний з 24 червня 2019 року по 08 липня 2019 року, продовжує хворіти;

- серії АДЦ №295054 від 09 липня 2019 року /т.1 а.с. 160/згідно якого з 09 липня 2019 року по 28 липня 2019 року звільнений від роботи, діагноз первинний: захв. легень, діагноз заключний: захв. легень, Шифр МКХ: (не зазначено), режим лікування: амбулаторний, продовжує хворіти;

- серії АДЦ №295058 від 29 липня 2019 року /т.1 а.с. 161/ згідно якого з 29 липня 2019 року по 15 серпня 2019 року звільнений від роботи, діагноз первинний: захв. легень, діагноз заключний: захв. легень, Шифр МКХ: (не зазначено), режим лікування: амбулаторний, продовжує хворіти;

- серії АДЦ №295065 від 16 серпня 2019 року /т.1 а.с. 162 згідно якого з 16 серпня 2019 року по 17 вересня 2019 року звільнений від роботи, діагноз первинний: (не зазначено), діагноз заключний: (не зазначено), Шифр МКХ: (не зазначено), режим лікування: амбулаторний, продовжує хворіти;

- серії АДЦ №163142 від 24 вересня 2019 року /т.1 а.с. 163/ згідно якого з 18 вересня 2019 року по 24 вересня 2019 року звільнений від роботи, діагноз первинний: (не зазначено), діагноз заключний: (не зазначено), Шифр МКХ: А15 (відповідно до Міжнародного класифікатора хвороб до шифру А 15відносяться захворювання «Туберкульоз органів дихання, підтверджений бактеріологічно та гістологічно»), режим лікування: стаціонарний з 18 вересня 2019 року по 24 вересня 2019 року, продовжує хворіти;

- серії АДЦ №295134 від 25 вересня 2019 року /т.1 а.с. 164/ згідно якого з 25 вересня 2019 року по 28 жовтня 2019 року звільнений від роботи, діагноз первинний: (не зазначено), діагноз заключний: (не зазначено), Шифр МКХ: (не зазначено), режим лікування: амбулаторний, продовжує хворіти;

- серії АДЦ №295144 від 29 жовтня 2019 року /т.1 а.с. 165/ згідно якого з 29 жовтня 2019 року по 26 листопада 2019 року звільнений від роботи, діагноз первинний: (не зазначено), діагноз заключний: (не зазначено), Шифр МКХ: (не зазначено), режим лікування: амбулаторний, продовжує хворіти;

- серії АДЦ №295172 від 27 листопада 2019 року /т.1 а.с. 166/ згідно якого з 27 листопада 2019 року по 27 грудня 2019 року звільнений від роботи, діагноз первинний: (не зазначено), діагноз заключний: (не зазначено), Шифр МКХ: (не зазначено), режим лікування: амбулаторний, стати до роботи з 28 грудня 2019 року.

Також, позивачу з 01 грудня 2019 року безстроково встановлена друга група інвалідності, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК до довідки серії АВ №0076849 від 27 грудня 2019 року.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вперше позивача визнано непрацездатним та звільненим від роботи внаслідок встановлення йому діагнозу «Туберкульоз легень» з 26 березня 2019 року /т.1 а.с.156/ та в подальшому йому продовжувався період його непрацездатності за таким діагнозом до 27 грудня 2019 року (що становить сумарно 9 місяців та 1 день), стати до роботи визначено28 грудня 2019 року.

При цьому, з урахуванням положеньстатті 21 Закону України "Про протидію захворювання на туберкульоз"на весь період лікування позивача на туберкульоз з 26 березня 2019 року по 27 грудня 2019 року Департаментом зберігалось місце роботи за позивачем та у вказаний період позивач не був звільнений, що сторонами не заперечувалось.

В подальшому позивачу виданий листок непрацездатності серії АДЦ №057288 від 27 березня 2020 року /т.1 а.с. 167/ про те, що він з 27 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року звільнений від роботи, діагноз первинний: ТХ, діагноз заключний: гіпертонічна хвороба (далі написано нерозбірливо), Шифр МКХ: I11 (відповідно до Міжнародного класифікатора хвороб до шифру I11 відносяться захворювання «Гіпертензивна хвороба серця [гіпертонічна хвороба серця з переважним ураженням серця]»), режим лікування: амбулаторний, стати до роботи з 04 квітня 2020 року.

Також позивачу виданий листок непрацездатності серії АДЦ №350553 від 21 квітня 2020 року /т.1 а.с. 168/ про те, що він з 21 квітня 2020 року по 24 квітня 2020 року звільнений від роботи, діагноз первинний: (не зазначено), діагноз заключний: (не зазначено), Шифр МКХ: I11.9 (відповідно до Міжнародного класифікатора хвороб до шифру I11.9 відносяться захворювання «Гіпертензивна [гіпертонічна] хвороба з переважним ураженням серця без (застійної) серцевої недостатності»), режим лікування: амбулаторний, стати до роботи з 25 квітня 2020 року.

Згідно листка непрацездатності серії АДЦ №057297 від 27 квітня 2020 року /т.1 а.с. 169/ позивач з 27 квітня 2020 року по 08 травня 2020 року звільнений від роботи, діагноз первинний: ТХ, діагноз заключний: гіпертонічна хвороба (далі написано нерозбірливо), Шифр МКХ: I11 (відповідно до Міжнародного класифікатора хвороб до шифру I11 відносяться захворювання «Гіпертензивна хвороба серця [гіпертонічна хвороба серця з переважним ураженням серця]»), режим лікування: амбулаторний, стати до роботи з 09 травня 2020 року.

Також, відповідно до листка непрацездатності серії АДЦ №057298 від 12 травня 2020 року /т.1 а.с. 170/ позивач з 12 травня 2020 року по 22 травня 2020 року звільнений від роботи, діагноз первинний: комбінований геморой загострення, діагноз заключний: комбінований геморой загострення, Шифр МКХ: (не зазначено), режим лікування: амбулаторний, стати до роботи з 23 травня 2020 року.

Таким чином, позивач у періоди з 27 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року, з 21 квітня 2020 року по 24 квітня 2020 року, з 27 квітня 2020 року по 08 травня 2020 року, з 12 травня 2020 року по 22 травня 2020 року перебував на лікуванні, однак таке лікування не стосувалось лікування захворювання «Туберкульоз легень».

Відповідно до довідки, виданої лікарем ОСОБА_2 15 квітня 2020 року /т.1 а.с. 40/, ОСОБА_1 з 26 березня 2019 року по 15 квітня 2020 року перебуває на лікуванні в умовах КП ПОКПТД ПОР з приводу активного туберкульозу.

Згідно з випискою з амбулаторної карти №002183 ОСОБА_1 , виданої Комунальним підприємством Полтавський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер Полтавської обласної ради № 01-07/1123 від 22 травня 2020 року, засвідченою завідувачем лікувально-діагностичного відділення № 1 ОСОБА_3 та лікарем-фтизіатром ОСОБА_2 /т. 2 а.с.11-12/, на основі даних отриманих аналізів, рішенням ЦЛКК №135 від 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 встановлений остаточний клінічний діагноз активного туберкульозу легень МРТБ (25 березня 2019 року) обох легень (інфільтративний). Знаходився на стаціонарному лікуванні з 26 березня 2019 року до 08 липня 2019 року з видачею листів непрацездатності: № 594924 з 26 березня 2019 року по 24 квітня 2019 року, № 295004 з 25 квітня 2019 року по 16 травня 2019 року, № 295014 з 17 травня 2019 року по 23 червня 2019 року, № 295019 з 24 червня 2019 року по 08 липня 2019 року. 04 липня 2019 року за вимогою хворого оглянутий на ЦЛКК для переведення на амбулаторний етап лікування. Рішенням ЦЛКК було рекомендовано перевод на амбулаторне лікування та по теперішній час (тобто 22 травня 2020 року дату видачі такої виписки) знаходиться на амбулаторному лікуванні. В амбулаторних умовах видані листки непрацездатності № 295054, №295058, №295065, №163142, №295134, №295144, № 295172. Лист непрацездатності № 295172 закритий 27 грудня 2019 року з відміткою «стати до роботи з 28 грудня 2019 року». З 28 грудня 2019 року по теперішній час (тобто 22 травня 2020 року дату видачі такої виписки) листів непрацездатності з приводу туберкульозу не отримував. Основний курс лікування туберкульозу планово триватиме 18-20 місяців (з 26 березня 2019 року до 25 вересня 2020 року, або до 25 листопада 2020 року в залежності від клініко-лабораторно-рентгенологічної динаміки туберкульозного процесу).

З даного приводу колегія суддів зазначає, що за змістом статті 21 Закону України "Про протидію захворювання на туберкульоз" період проведення основного лікування хворого на туберкульоз, у який за хворим зберігається місце роботи, повинен бути підтверджений листком непрацездатності, який за висновком медико-соціальної експертної комісії може бути продовжений не більш як на 10 місяців з дня початку основного курсу лікування.

На підставі наявних в матеріалах справи листків непрацездатності встановлено, що основний період лікування позивача від захворювання туберкульоз становив з 26 березня 2019 року по 27 грудня 2019 року, що дорівнює - 9 місяців 01 день.

Оскільки відповідно до наведеної норми закону період лікування хворого на туберкульоз, у який за хворим зберігається місце роботи, повинен бути підтверджений листком непрацездатності, що може бути продовжений на термін, який не перевищує 10 місяців з дня початку основного курсу лікування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що довідка, яка видана ОСОБА_1 лікарем ОСОБА_2 15 квітня 2020 року, та виписка з амбулаторної карти №002183 ОСОБА_1 , яка видана Комунальним підприємством Полтавський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер Полтавської обласної ради 22 травня 2020 року за № 01-07/1123, не можуть бути визнані судом допустимими доказами проходження позивачем основного курсу лікування туберкульозу тривалістю не більше 10 місяців з дня його початку, які дають право позивачу на збереження місця роботи у такий період, адже вони не є листками непрацездатності, які за висновком медико-соціальної експертної комісії продовжені не більш як на 10 місяців з дня початку основного курсу лікування та які дають хворому на туберкульоз право на збереження його місця роботи упродовж 10 місяців проходження основного курсу лікування з дня його початку.

Крім того, довідка лікаря Краєвської О .О. від 15 квітня 2020 року про те, що з 26 березня 2019 року по 15 квітня 2020 року ОСОБА_1 перебуває на лікуванні в умовах КП ПОКПТД ПОР з приводу активного туберкульозу /т.1 а.с. 40/, не відповідає вимогам пункту 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року № 455. А виписка № 01-07/1123 з амбулаторної карти №002183 ОСОБА_1 видана Комунальним підприємством Полтавський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер Полтавської обласної ради лише 22 травня 2020 року, тобто після винесення відповідачем спірного наказу від 23 квітня 2020 року № 46 "Про звільнення ОСОБА_1 ".

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача обов`язку щодо збереження за позивачем основного місця роботи відповідно до статті 21 Закону України "Про протидію захворювання на туберкульоз", оскільки з 28 грудня 2019 року по 22 травня 2020 року (дату видачі виписки № 01-07/1123 від 22 травня 2020 року) листів непрацездатності з приводу туберкульозу позивач не отримував та у матеріалах справи відсутній висновок МСЕК щодо продовження листка непрацездатності на термін, що не перевищує 10 місяців з дня початку основного курсу лікування, тобто до 26 січня 2020 року.

На підставі викладеного, враховуючи висновки і мотиви, з яких Верховним Судом скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанції та які згідно ч. 5 ст. 353 КАС України є обов`язковими при новому розгляді справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача підстав для збереження за позивачем його робочого місця з 28 грудня 2019 року, після закриття 27 грудня 2019 року листка непрацездатності серії АДЦ №295172 від 27 листопада 2019 року.

В зв`язку з чим, вказані обставини свідчать про наявність у відповідача правових підстав для попередження позивача 25 березня 2020 року про його наступне звільнення та видачу оскаржуваного наказу про звільнення позивача 23 квітня 2020 року.

При цьому, оскільки позивач був звільнений саме на підставі пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку зі зміною структури Департаменту, ліквідацією відділу зовнішньоекономічної діяльності управління інвестиційної політики та зовнішньоекономічних зв`язків, у якому працював позивач, то доводи апеляційної скарги відносно здійснення відповідачем дискримінації по відношенню до нього у зв`язку з наявністю захворювання на туберкульоз, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

На підставі викладеного, перевіряючи наведені учасниками справи аргументи змістом належних норм права та приєднаними до справи доказами, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що у ході розгляду справи відповідачем подані докази відповідності закону оскарженого рішення (діяння), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність звільнення позивача з посади.

В силу ч. 2ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

З огляду на встановлені обставини, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем було доведено правомірність оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади, відповідні позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулує похідними від вимог про скасування оскаржуваного наказу про звільнення, підстави для їх задоволення також відсутні.

З приводу вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідност. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, для відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи не є кваліфікуючою ознакою наявність вини цієї особи, але право на відшкодування шкоди законодавством пов`язується з підставами виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

На підставі викладеного, оскільки порушення прав позивача не знайшло свого підтвердження за результатами розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстави для задоволення заявлених вимог про відшкодування такої шкоди відсутні, оскільки останні є похідними від основної позовної вимоги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.09.2021 року по справі №440/1964/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 02.12.2021 року