Справа № 280/5593/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

09 листопада 2021 року о/об 11 год. 37 хв.Справа № 280/5593/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОМИСЛОВО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ГАЗПРОМСЕРВІС" (Україна, 69093, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ВУЛИЦЯ РУСТАВІ, будинок 3-А, квартира 76, )

до Державної податкової служби України (Україна, 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 43005393)

про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, -

за участі представників сторін:

від позивача - Голікова Г.В.

від відповідача Рєзнікова І.В.

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОМИСЛОВО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ГАЗПРОМСЕРВІС" (надалі позивач) до Державної податкової служби України (далі по тексту, відповідач), в якому позивач просить суд

визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію №741/ІПК/99-00-09-03-02-06 від 02 березня 2021 року надану Держаною податковою службою України,

зобов`язати Державну податкову службу України надати нову індивідуальну податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

07 липня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

26 липня 2021 року від представника Державної податкової служби України до суду надійшло клопотання про здійснення розгляду справи за участю представників сторін.

Ухвалою суду від 27 липня 2021 року адміністративну справу №280/5593/21 призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 27 вересня 2021 року.

Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року строк проведення підготовчого провадження у справі продовжено на 30 днів, підготовче засідання відкладено, наступне підготовче засідання призначено на 19 жовтня 2021 року.

Протокольною ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року за згодою усіх учасників справи, підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 19 жовтня 2021 року.

Разом з тим, у судовому засіданні оголошено перерву до 09 листопада 2021 року.

Відповідно до статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 09 листопада 2021 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зверненні позивача за наданням індивідуальної податкової консультації зазначено, що позивач має ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі, реєстраційний №01629, тобто не є розпорядником хоча б одного акцизного складу. Зазначений факт ДПС України не було враховано при наданні індивідуальної податкової консультації, з урахуванням чого висновок відповідача про необхідність реєстрації акцизного складу не відповідає вимогам чинного законодавства. Приписи Податкового кодексу України не вимагають від платників акцизного податку, що здійснює зберігання пального для власних потреб, обов`язку створювати акцизний склад, якщо на ньому не здійснюється операції з реалізації та зберігання пального іншим особам. Норми Податкового кодексу України визначають, що платник акцизного податку може набути статусу розпорядника акцизного складу виключно за умови наявності у нього такого акцизного складу. Необхідність реєстрації акцизного складу положеннями Податкового кодексу України визначена виключно для платників акцизного податку, які здійснюють реалізацію пального безпосередньо з такого акцизного складу. Позивач вважає індивідуальну податкову консультацію №741/ІПК/99-00-09-03-02-06 від 02 березня 2021 року надану Державною податковою службою України протиправною, та такою що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача просила суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник Державної податкової служби України проти позову заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві від 26 липня 2021 року вх.№42115, відповідно до якого зазначає, що з урахуванням описаної Товариством практичної необхідності коли Товариство одночасно здійснює зберігання пального для власного споживання і реалізацію пального поза місцем такого зберігання, було надано індивідуальну податкову консультацію від 02 березня 2021 року №741/ІПК/99-00-09-03-02-06, що Товариству, як особі яка отримує пальне, частину з якої реалізує, необхідно зареєструвати акцизний склад на якому зберігається пальне для власних потреб.

В судовому засіданні представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

Позивач зареєстрований як юридична особа 04 березня 2003 року, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено 23 травня 2005 року запис за номером 0003604. Юридична адреса: 69093, м. Запоріжжя, вул. Руставі, буд. 3-А, кв.76. Види діяльності за кодами КВЕД: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний); 20.11 Виробництво промислових газів; 25.29 Виробництво інших металевих баків, резервуарів і контейнерів; 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів. н. в. і. у.; 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 47.30 Роздрібна торгівля пальним; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення.

Позивач є платником акцизного податку 07 квітня 2017 року, що підтверджується витягом з реєстру платників акцизного податку від 18 червня 2021 року.

Для здійснення господарської діяльності позивачем отримано ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі, реєстраційний №01629, дані про яку містяться в Єдиному державному реєстрі суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

Згідно цієї ліцензії відбувається реалізація виключно газу скрапленого в балонах. Товариство не здійснює діяльність із зберіганні та реалізації пального на акцизному складі. Придбання і реалізація пального (газу скрапленого в балонах) відбувається наступним чином: позивач на своєму автотранспортному засобі під`їжджає до заправної станції постачальника палива і заправляє паливо (газ скраплений) в балони, потім доставляє своїм покупцям ці заправлені балони, не заїжджаючи на свою територію. Залишків пального на кінець дня при такій реалізації немає, що підтверджується реєстром операцій по обсягам реалізації пального за період з 01 липня 2019 року по 18 червня 2021 року.

Також позивачем отримано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) реєстраційний №2001463, дані про яку містяться в Єдиному державному реєстрі суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

Для зберігання пального виключно для потреб власного споживання товариство має резервуар для зберігання пального 5000 л. = 5 куб м., який використовуються для зберігання дизельного палива виключно для заправки і виконання транспортної роботи власних автомобілів.

Про наявність власних автомобілів позивачем подано Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність (форма №20-ОПП).

Наявність ємності для палива 5000 л., як основного засобу позивача, підтверджується актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 01 вересня 2020 року та видатковою накладною №29 від 02 червня 2020 року на придбання паливного модулю резервуару 5000 FUDPS.

Позивачем листом №391 від 08.12.2020 «Про надання консультації» здійснено письмове звернення до Державної податкової служби України для отримання консультації з питання: Чи необхідно суб`єкту господарювання реєструвати акцизний склад на місце зберігання пального для власних потреб (дизельне пальне для заправки власних авто), з урахуванням того, якщо такий суб`єкт господарювання здійснює діяльність з оптової торгівлі пальним (газу скрапленого в балонах), за відсутності місць оптової торгівлі, має ліцензію на цю діяльність та додатково ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), та у зв`язку із здійсненням цієї діяльності є платником акцизного податку.

У відповідь на зазначений лист Державною податковою службою України надано Індивідуальну податкову консультацію №741/ІПК/99-00-09-03-02-06 від 02 березня 2021 року, в якій зазначено, що відповідно до абзацу 2 підпункту 230.1.1 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України платники податку-розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати, зокрема, але не виключно, усі акцизні склади у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. Отже, з урахуванням описаних товариством умов, йому необхідно реєструвати акцизний склад на якому зберігається пальне для власних потреб.

Не погодившись із індивідуальною податковою консультацією №741/ІПК/99-00-09-03-02-06 від 02 березня 2021 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Правовідносини у цій справі регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 14.1.1721 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Відповідно до пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Уповноважена особа центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про продовження строку розгляду звернення на отримання індивідуальної податкової консультації понад 25-денний строк, але не більше 15 календарних днів, та письмово повідомити про це платнику податків у паперовій або електронній формі до закінчення строку, визначеного абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 52.2 статті 52 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Відповідно до пункту 52.4 статті 52 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, підлягає реєстрації в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.

Доступ до зазначених даних єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій та офіційного веб-сайту є безоплатним та вільним. Порядок ведення та форма єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до підпункту 212.1.15 пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України платниками акцизного податку є: особа (у тому числі юридична особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без створення юридичної особи), постійне представництво, які реалізують пальне або спирт етиловий.

Відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.

Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України: при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Відповідно до підпункту 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу;

Відповідно до пункту «б» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України акцизний склад - це: приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом: приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу.

Відповідно до абзац 2 підпункту 230 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати, зокрема, але не виключно, усі акцизні склади - у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Судом встановлено, що у індивідуальній податковій консультації №741/ІПК/99-00-09-03-02-06 від 02 березня 2021 року на підставі лише вищезазначених норм податкового законодавства ДПС України здійснено висновок про те, що позивачу необхідно реєструвати акцизний склад на якому зберігається пальне для власних потреб.

Суд не погоджується із таким висновком контролюючого органу, у зв`язку із тим, що у зверненні позивача за наданням індивідуальної податкової консультації зазначено, що позивач має ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі, реєстраційний №01629, тобто не є розпорядником хоча б одного акцизного складу. Зазначений факт ДПС України не було враховано при наданні індивідуальної податкової консультації, з урахуванням чого висновок відповідача про необхідність реєстрації акцизного складу не відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд приходить до висновку, що позивач не є та не може бути розпорядником акцизного складу у розумінні норм Податкового кодексу України, так як у нього відсутній будь-який склад, що має ознаки акцизного складу.

Поміж іншого, судом встановлено, що в індивідуальній податковій консультації №741/ІПК/99-00-09-03-02-06 від 02 березня 2021 року не враховано наступне.

Абзацом 52 статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (далі Закон №481) встановлено, що місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Відповідно до абзацом 56 статті 1 Закону №481 зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Частиною 8 статті 15 Закону №481 визначає, що суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Як, вже зазначалось, відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам. Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України: при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Отже, враховуючи вищезазначені норми податкового законодавства зберігання пального для потреб власного споживання здійснюється позивачем як окремий елемент господарської діяльності, що виключає необхідність реєстрації ним резервуару для зберігання пального ємністю 5000 л., який використовуються для зберігання дизельного палива виключно для заправки і виконання транспортної роботи власних автомобілів, - як акцизний склад.

Натомість в індивідуальній податковій консультації №741/ІПК/99-00-09-03-02-06 від 02 березня 2021 року зазначено, що відповідно до абзацу 2 підпункту 230 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати, зокрема, але не виключно, усі акцизні склади - у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Суд з цим не погоджується, оскільки приписи Податкового кодексу України не вимагають від платників акцизного податку, що здійснює зберігання пального для власних потреб, обов`язку створювати акцизний склад, якщо на ньому не здійснюється операції з реалізації та зберігання пального іншим особам.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що норми Податкового кодексу України визначають, що платник акцизного податку може набути статусу розпорядника акцизного складу виключно за умови наявності у нього такого акцизного складу. Необхідність реєстрації акцизного складу положеннями Податкового кодексу України визначена виключно для платників акцизного податку, які здійснюють реалізацію пального безпосередньо з такого акцизного складу.

В Україні проведено реформу адміністрування паливного ринку, запроваджену з 1 липня 2019 року, яка була спрямована на зменшення нелегального обігу пального в країні, у зв`язку із чим Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» (далі - Закон №2628-VIII) внесено зміни до Податкового кодексу України.

Закон №2628-VIII прийнято, у т.ч. з метою підвищення контролю за обігом пального з необхідністю відображати в Системі електронного адміністрування реалізації пального (далі СЕАРП) фактичний рух палива в розрізі місць зберігання, про що зазначено у Пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 05 листопада 2018 року № 9260.

Крім того, Законом №2628-VIII статтю 1281 Податкового кодексу України доповнено пунктом 1281.2 такого змісту: «відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000000 гривень».

Відповідно до пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що позивач не надав до запиту на індивідуальну податкову консультацію інформації щодо доказів витрат пального для власного споживання, з урахуванням того, що дана інформація не є визначальною для відповіді на питання поставлене в листі позивача №391 від 08 грудня 2020 року «Про надання консультації». Крім того, відповідач не наводить обґрунтування необхідності зазначених даних для надання індивідуальної податкової консультації з питання поставленого позивачем.

Відповідачем всупереч вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про відповідність висновків індивідуальної податкової консультації приписам податкового законодавства та фактичним обставинам.

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у частині 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суб`єктом владних повноважень у справі є Державна податкова служба України, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 2270,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 78, 90, 132, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОМИСЛОВО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ГАЗПРОМСЕРВІС" (Україна, 69093, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ВУЛИЦЯ РУСТАВІ, будинок 3-А, квартира 76, ) до Державної податкової служби України (Україна, 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 43005393) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію №741/ІПК/99-00-09-03-02-06 від 02 березня 2021 року надану Держаною податковою службою України.

Зобов`язати Державну податкову службу України надати нову індивідуальну податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОМИСЛОВО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ГАЗПРОМСЕРВІС" (Україна, 69093, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ВУЛИЦЯ РУСТАВІ, будинок 3-А, квартира 76, ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Україна, 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 43005393) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 2270,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення виготовлено та підписано 03 грудня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов