Справа № 460/11929/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2021-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 460/11929/21 пров. № А/857/21087/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О.О., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 460/11929/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Недашківська К.М., в м. Рівне Рівненської області 20.09.2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виконання рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 13.02.2014 у справі «Щукін та інші проти України» щодо позивача; стягнути моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення ЄСПЛ від 13.02.2014 у справі «Щукін та інші проти України» щодо ОСОБА_1 в частині порушення строків відновлення виконавчого провадження № 42551671.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовільнити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що бездіяльність відповідача є протиправною та такою, що породжує і завдає йому моральної шкоди. Зазначає, що постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 17.06.2009 у справі № 2а-9456, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі з 13.01.2009 здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу відповідно до статті 50, частини 4 статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ). Однак, зазначене рішення національного суду відповідачем повністю не виконане, незважаючи на наявність рішення ЄСПЛ. Вказує, що відповідач порушив строки відновлення виконавчого провадження. Зазначає, що протиправна бездіяльність відповідача є самостійною підставою для стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони були належним чином, відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися.

Згідно частини 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 17.06.2009 у справі № 2а-945 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі з 28.01.2009 здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі кратному до мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону № 796-ХІІ.

У зв`язку з невиконанням судових рішень, позивач звернувся до ЄСПЛ із заявою № 68467/12 від 9 жовтня 2012 року.

Рішенням ЄСПЛ від 13.02.2014 у справі «Щукін інші проти України» (заява № 68467/12 та 249 інших заяв) суд визнав прийнятними скарги заявників (у тому числі й скаргу ОСОБА_1 ) за пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їхню користь, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту щодо цих скарг; констатував порушення Україною названих положень Конвенції та Першого протоколу до Конвенції; постановив, що: (a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які досі підлягають виконанню, та сплатити 2000 Євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Головним держаним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ВПВР Департаменту ДВС МЮ України) винесено постанову від 19.03.2014 ВП № 42551671 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення ЄСПЛ.

Постанова про відкриття виконавчого провадження містить наступні відомості: назва документа: рішення № 59834/09 виданий 13.02.2014; документ видав: ЄСПЛ; про: (а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 Євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватися; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти; боржник: Держава; стягувач: ОСОБА_1 .

На виконання рішення ЄСПЛ позивачу сплачено 34786,92 грн (еквівалент 2000 євро) платіжним дорученням № 3572 від 19 вересня 2014 року, 108126,58 грн заборгованість за рішенням національного суду платіжним дорученням № 2488 від 28.10.2015 та пеню в розмірі 437,85 грн за несвоєчасне виконання рішення ЄСПЛ платіжним дорученням № 1747 від 16 липня 2015 року.

18 листопада 2015 року виконавчим органом винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним та у повному обсязі виконанням рішення ЄСПЛ на підставі п. 8 частини 1 ст. 49, ст. 50 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» та п. 5 ст. 8 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 20.11.2017 визнано протиправними дії ВПВР Департаменту ДВС МЮ України щодо винесення головним державним виконавцем постанови від 18.11.2015 про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення ЄСПЛ № 59834/09, прийнятого 13.02.2014.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018 у справі № 572/4377/15-а апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту ДВС МЮ України залишені без задоволення, а постанова Сарненського районного суду Рівненської області від 20.11.2017 без змін.

Позивач звернувся до Департаменту ДВС МЮ України із заявою від 23.10.2020, у якій, посилаючись на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20.11.2017 та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018 у справі № 572/4377/15-а, просив надіслати постанову про відновлення виконавчого провадження з виконання рішення ЄСПЛ від 13.02.2014 у справі «Щукін інші проти України» (заява № 68467/12 та 249 інших заяв).

Головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮ України винесена постанова про відновлення виконавчого провадження від 27.11.2020 ВП № 42551671.

Позивач вказує, що з моменту відкриття виконавчого провадження минуло більше семи років, проте рішення суду не виконане, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо виконання судового рішення.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Враховуючи положення статті 1174 ЦК якою передбачено відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди, та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода може полягати у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Необхідно наголосити на тому, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Крім того, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Як видно з матеріалів справи позивач, будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я тощо не надав, як і не надав ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань позивач виходив, визначаючи спірну суму завданої, за його твердженнями, відповідачем, моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що сам факт наявності оскаржуваної бездіяльності відповідача у вигляді несвоєчасного поновлення виконавчого провадження не підтверджують заподіяння моральної шкоди позивачу.

Тривале ж невиконання судового рішення внаслідок бездіяльності відповідача та заподіяння внаслідок даної бездіяльності моральної шкоди позивачу були предметом оцінки у іншій адміністративній справі - № 460/9576/20, судовим рішенням в якій ід 22 березня 2021 року на користь позивача вже стягнуто моральну шкоду.

За цих обставин, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції про необґрунтованість позовної вимоги про стягнення моральної шкоди та відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 460/11929/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 01.12.2021