Справа № 260/2657/21
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Ужгород№ 260/2657/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Ватлін Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС, Закарпатської митниці Держмитслужби, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 25 листопада 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 02 грудня 2021 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Закарпатської митниці ДФС (далі відповідач 1, Закарпатська митниця ДФС), Закарпатської митниці Держмитслужби (далі відповідач 2, Закарпатська митниця Держмитслужби), яким просить:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Закарпатської митниці ДФС від 26.05.2021 року № 7-о "Про звільнення ОСОБА_1 ";

2. Поновити ОСОБА_1 з 01.06.2021 року на займаній до звільнення посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста "Лужанка" Закарпатської митниці ДФС;

3. Зобов`язати Закарпатську митницю Держмитслужби нарахувати та виплатити ОСОБА_1 визначену судом суму заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, з 01.06.2021 року по дату постановлення судового рішення, із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів до Державного бюджету України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Закарпатської митниці ДФС № 7-о від 26.05.2021 року припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з 01.06.2021 року з посади державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста "Лужанка" Закарпатської митниці ДФС у зв`язку із реорганізацією, скороченням штатної чисельності та штату державних службовців на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Позивач вважає вказаний наказ протиправним, виданим всупереч вимог чинного законодавства, а тому (на його думку) такий підлягає скасуванню. З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді від 05.07.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, в зв`язку з чим, призначено підготовче засідання.

Представником відповідачів надано відзив на позовну заяву згідно якого заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. Зазначає, що в зв`язку з реформуванням митних органів було створено Закарпатську митницю Держмитслужби, до якою в порядку реорганізації приєднано Закарпатську митницю ДФС, відтак, настали підстави з якими Закон України "Про державну службу" пов`язує можливість звільнення працівників - державних службовців.

Так, ст. 83 Закону України "Про державну службу" визначає підстави для припинення державної служби, серед яких є можливість її припинення за ініціативою суб`єкта призначення. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", державна служба може бути припинена у зв`язку із скороченням чисельності та штату державних службовців, скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу.

А тому, враховуючи що в даному випадку відбувалася реорганізація державного органу (яка є окремою, самостійною та достатньою підставою для прийняття рішення про припинення державної служби) звільнення ОСОБА_1 , котрий обіймав посаду державної служби в органі, який реорганізувався, базувалося на приписах закону.

Ухвалою суду від 02.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання сторони по справі не з`явилися, при цьому подали заяви про розгляд справи за їх відсутності та у відповідності до ст. 205 КАС України розгляд справи проведено за відсутності представників сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року у справі № 260/483/19 задоволено позов ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, та, зокрема, ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ Закарпатської митниці ДФС від 13.03.2019 року № 214-о "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста "Лужанка" Закарпатської митниці ДФС з 15.03.2019 року.

На виконання вказаного рішення суду, наказом Закарпатської митниці ДФС від 01.04.2021 року № 5-о поновлено ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста "Лужанка" Закарпатської митниці ДФС.

Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року № 1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" було вирішено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу (п. 1 постанови). Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, зокрема, що Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства. Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

У подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби" як юридичні особи публічного права утворені територіальні органи Державної митної служби за переліком. При цьому, відповідно з додатками 1, 2 цієї постанови, утворюється Закарпатська митниця Держмитслужби. Закарпатська митниця ДФС реорганізується шляхом приєднання до Закарпатської митниці Держмитслужби.

На виконання п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №858 видано наказ ДФС України від 25.11.2019 року №30-рг "Про реорганізацію митниць ДФС", відповідно до п. 1 якого постановлено розпочати реорганізацію митниць ДФС, п. 4 визначено строк реорганізації тривалістю в три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Наказом ДФС України від 24.03.2020 року №14-рг було внесено зміни до п. 4 наказу від 25.11.2019 року №30-рг і замінено слова "три місяці" на "шість місяців".

У зв`язку із припиненням Закарпатської митниці ДФС шляхом реорганізації та приєднання до Закарпатської митниці Держмитслужби, з урахуванням особливостей визначених ч. 3 ст. 87 України від 10.12.2015 року № 889-VIII "Про державну службу" та ч. 6 ст. 492 Кодексу законів про працю України, 05.04.2021 року Закарпатська митниця ДФС попередила ОСОБА_1 про наступне звільнення із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Таке попередження про наступне вивільнення позивач отримав особисто 05.04.2021 року, що засвідчене його особистим підписом, факт чого не заперечується також і учасниками даної справи при її розгляді.

Судом встановлено, що в подальшому, наказом Закарпатської митниці ДФС "Про звільнення ОСОБА_1 " від 26.05.2021 року № 7-о позивача було звільнено з 31.05.2021 року з посади державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста "Лужанка" Закарпатської митниці ДФС.

Таким чином, вважаючи своє звільнення незаконним, ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законом України від 10.12.2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент їх виникнення), норми якого є спеціальними, а також Кодексом законів про працю України (у випадках якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі).

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону України "Про державну службу", правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Загальний перелік підстав для припинення державної служби визначений статтею 83 Закону України "Про державну службу".

Зокрема, п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" встановлено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Безпосередньо питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення урегульовано статтею 87 Закону України "Про державну службу».

Згідно із ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

- скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

- ліквідація державного органу;

- встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

- отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

- вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Частиною 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" визначено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1 1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Аналізуючи норму ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу", суд приходить до висновку, що у разі звільнення особи на підставі пунктів 1 та 1 1 ч. 1 цієї статті, у суб`єкта призначення виникає обов`язок пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а його право звільнити державного службовця поставлено в пряму залежність від наявності однієї з двох умов: повинна бути відсутня можливість запропонувати відповідні посади або державний службовець відмовився від переведення на запропоновану посаду.

Якщо відсутня жодна з цих умов - звільнення державного службовця безумовно є протиправним.

Це також означає, що встановлена законодавством можливість реорганізації державної установи (організації) не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють можливе вивільнення працівників.

Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві (державній установі), незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.06.2020 року у справі № 826/19187/16, від 31.03.2020 року у справі № 826/6148/16, від 09.10.2019 року у справі № 821/595/16, від 26.05.2021 року у справі № 140/90/20, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18).

При цьому, Верховний Суд звертав увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення і аж до дня розірвання трудового договору та охоплює як вакантні посади, що існували на день звільнення, так і такі, що з`явилися в установі протягом всього цього періоду.

Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 807/3588/14, від 27.05.2020 року у справі № 813/1715/16, від 26.05.2021 року у справі № 140/90/20.

Крім того, частиною 5 ст. 22 та ч. 1 ст. 41 Закону України "Про державну службу" визначено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Отже, за змістом ч. 5 ст. 22 і п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України "Про державну службу" працевлаштування державного службовця у випадку реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу передбачає його переведення на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу. Переведення у такому випадку відбувається за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Водночас застосування законодавцем у наведених положеннях Закону України "Про державну службу" слова "може", підтверджує виключне право адміністративного розсуду суб`єкта призначення на переведення державного службовця без обов`язкового проведення конкурсу та жодним чином не увільняє його від обов`язку дотриматися процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби у разі реорганізації державного органу.

Саме такий висновок зроблено Верховним Судом, зокрема у постановах від 13.10.2021 року у справі № 240/10996/20 та від 20.09.2021 року у справі №340/221/20.

З матеріалів справи вбачається, що державний орган, у якому позивач обіймав посаду (Закарпатська митниця ДФС), був приєднаний в процесі реорганізації до новоутвореного державного органу - Закарпатської митниці Держмитслужби. В свою чергу Закарпатська митниця Держмитслужби в подальшому реорганізована шляхом приєднання до Державної митної служби, а в структурі Державної митної служби України утворено територіальний орган - Закарпатську митницю як відокремлений підрозділ.

Розпорядчими актами, якими оформлено вищевказану реорганізацію (а саме: постановами Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року № 1200, від 02.10.2019 року №858, від 30.09.2020 року № 895, наказом Державної митної служби України від 19.10.2020 року № 460) було передбачено послідовне передання майна та функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи від ДФС України до Держмитслужби та, відносно до цього спірного випадку, від Закарпатської митниці ДФС до Закарпатської митниці Держмитслужби і надалі до Закарпатської митниці.

На час попередження позивача про наступне вивільнення (05.04.2021 року) Закарпатська митниця ДФС перебувала у стані припинення, а Закарпатська митниця Держмитслужби була зареєстрована як юридична особа та здійснювала функції і повноваження з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

На час звільнення позивача Закарпатська митниця Держмитслужби (як і Закарпатська митниця ДФС) перебувала у стані припинення, а Закарпатська митниця була зареєстрована як відокремлений підрозділ юридичної особи - Державної митної служби України, і також виконувала зазначені вище функції і повноваження.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин реорганізації державних органів та норм ч. 5 ст. 22, ч. 1 ст. 41, ч. 3 ст. 87 "Про державну службу" - суд приходить до висновку, що позивач у разі надання ним згоди на відповідну пропозицію відповідача підлягав переведенню на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі (Державній митній службі України), у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. При цьому ініціатива переведення та відповідного пропонування певних посад повинна виходити саме від відповідача. Однак, судом встановлено, що на час прийняття Закарпатською митницею ДФС наказу від 26.05.2021 року № 7-о "Про звільнення ОСОБА_1 " позивачу не було запропоновано жодної посади і він, відповідно, не відмовлявся від переведення.

Крім того, як ДФС України, так і Закарпатська митниця ДФС, а так само і Держмитслужба, не вживали жодних заходів для вирішення питання про переведення позивача до новоутвореної Держмитслужби чи її структурних підрозділів, тобто, не виконали свого прямого обов`язку, встановленого ч. 5 ст. 22 та ч. 1 ст. 41, ч. 3 ст. 87 "Про державну службу", чим порушено визначений цими нормами порядок звільнення державних службовців.

В той же час з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, відповідно до наданих відповідачами штатних розписів, що у 2019 року загальна чисельність працівників Закарпатської митниці ДФС складала 908 штатних одиниць. В штатному розписі на 2021 рік Закарпатської митниці Держмитслужби загальна чисельність працівників складає 939 штатних одиниць.

Отже, кількість працівників Закарпатської митниці Держмитслужби, а згодом - і Закарпатської митниці, внаслідок приєднання Закарпатської митниці ДФС не зменшилась, а навпаки - збільшилась на 31 штатну одиницю.

Відповідачами не надано жодної аргументації, у чому полягала необхідність звільнення позивача у зв`язку з реорганізацією Закарпатської митниці ДФС, якщо скорочення чисельності посад державних службовців не відбулось.

В зв`язку з наведеним суд констатує, що порушення відповідачем установленого законом порядку звільнення позивача свідчить про незаконність такого звільнення, що в силу ч. 1 і 2 ст. 235 КЗПП України є підставою для поновлення його на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому суд зазначає, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 02.09.2021 року внесено запис про припинення Закарпатської митниці ДФС № 1 56008918.

Водночас, питання припинення юридичної особи публічного права слід розглядати не лише в контексті припинення її майнових зобов`язань, позаяк така особа створювалась для виконання функцій держави чи місцевого самоврядування, відповідно, функції держави не зникають із припиненням юридичної особи публічного права (крім випадку повної відмови держави від виконання певних функцій, що потребуватиме відповідних змін у законодавстві), а тому, у будь-якому випадку, враховуючи принцип безперервності влади - має бути вирішено питання про "функціональне" правонаступництво юридичної особи публічного права.

Тобто, при припинені юридичної особи публічного права у результаті приєднання, її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи, при цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки у частині майнових прав, а й трудових відносин, у тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Реорганізація юридичної особи публічного права - це таке припинення діяльності, при якому його права, обов`язки і майно переходять до інших діючих чи знову створюваних юридичних осіб, які приймають на себе виконання функцій і завдань реорганізованої юридичної особи публічного права чи реорганізованих юридичних осіб публічного права, що припинили свою діяльність. При реорганізації має місце правонаступництво, тобто, заміна у правовідносинах, які виникли раніше, одних суб`єктів господарювання на інших з переходом до них усіх прав та обов`язків перших (до правонаступника переходять весь пасив і актив майна, борги, права і обов`язки за угодами тощо).

Закарпатська митниця Держмитслужби є правонаступником Закарпатської митниці ДФС.

Таким чином, суд вважає необхідним захистити порушене право позивача на працю шляхом поновлення ОСОБА_1 з 01.06.2021 року на рівнозначній посаді державного інспектора митного поста "Косонь" Закарпатської митниці Держмитслужби, яка є рівнозначною займаній на час звільнення згідно штатного розпису на 2021 рік, затвердженого головою Держмитслужби 18.03.2021 року (лист Закарпатської митниці Держмитслужби від 20.10.2021 року).

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Згідно п.2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Закарпатської митниці від 22.11.2021 року № 7.7-22/37-1043 заробітна плата ОСОБА_1 становить 6945,00 грн. (квітень 2021 року, за який було 22 робочі дні). Таким чином, середньоденна сума заробітку складає 315,68 грн. (6945,00 грн./22 дні).

Згідно листа Міністерства соціальної політики України № 3501-06/219 від 12.08.2020 року "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік":

- кількість робочих днів у червні 2021 року складає - 20 (кількість днів вимушеного прогулу складає - 20);

- кількість робочих днів у липні 2021 року складає - 22 (кількість днів вимушеного прогулу складає - 22);

- кількість робочих днів у серпні 2021 року складає - 21 (кількість днів вимушеного прогулу складає - 21);

- кількість робочих днів у вересні 2021 року складає - 22 (кількість днів вимушеного прогулу складає - 22);

- кількість робочих днів у жовтні 2021 року складає - 20 (кількість днів вимушеного прогулу складає - 20);

- кількість робочих днів у листопаді 2021 року складає - 22 (кількість днів вимушеного прогулу складає - 18)

Таким чином, втрачений заробіток за час вимушеного прогулу становить 38828,64 грн. (315,68 грн. х 123 календарних дні), який слід стягнути з відповідача 2 Закарпатської митниці Держмитслужби.

Частиною першою та другою ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність звільнення позивачки, відтак, не доведено правомірність оскарженого наказу, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Згідно пунктів 2,3 ч. 1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до зазначеної норми закону суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6945,00 грн.

Одночасно суд констатує, що згідно із п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця (а не працівника), то сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача визначена без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець у порядку, визначеному законом.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 5 ст. 139 КАС України та в зв`язку з відсутністю судових витрат сторонами, судові витрати у справі не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 241-246, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської митниці ДФС (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20 ), Закарпатської митниці Держмитслужби (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20 ), про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати Закарпатської митниці ДФС від 26 травня 2021 року № 7-о "Про звільнення ОСОБА_1 ".

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора митного поста "Косонь" Закарпатської митниці Держмитслужби з 01 червня 2021 року.

4. Стягнути із Закарпатської митниці Держмитслужби середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 червня 2021 року по 24 листопада 2021 року, в розмірі 38828,64 грн. (тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять вісім гривень шістдесят чотири копійки), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

5. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6945,00 грн. (шість тисяч дев`ятсот сорок п`ять гривень) підлягає до негайного виконання.

6. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяС.І. Рейті