Справа № 160/23441/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 грудня 2021 року Справа №160/23441/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєва С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Павлоградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання неправомірною постанови №1 від 04.03.2016р. та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23.11.2021р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Павлоградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати неправомірною постанову відповідача №1 від 04.03.2016р. про відмову у призначенні страхових виплат у зв`язку із смертю ОСОБА_2 ;

- зобов`язати відповідача призначити позивачеві страхових виплат у зв`язку із смертю його сина ОСОБА_2 ;

- стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати, зокрема, витрати на судовий збір 908 грн. та на адвоката 5000 грн.

Вивчивши матеріали поданого адміністративного позову, суд приходить до висновку про те, що зазначений позов слід залишити без руху на підставі ч.1 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160,161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху і встановлює строк для їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.

Згідно до п.2 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в позовній заві зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Так, як вбачається зі змісту позовної заяви позивачем у позові зазначено відповідачем Павлоградське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області із ідентифікаційним кодом в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 41418540, проте, як встановлено судом згідно відомостей з ЄДРПОУ, за зазначеним кодом 41418540 інформації не знайдено, в порушення вимог п.2 ч.5, ч.6 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктами 4, 5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Разом з тим, у позові не викладено обставин та не зазначено про докази, які підтверджують ці обставини стосовно того, що на виконання рішення Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2021р. в частині зобов`язання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбасс-Днепрострой» внести до трудової книжки ОСОБА_2 запис про прийняття на роботу на посаду гірника підземного з 28 квітня 2014 року та запис про звільнення з цієї посади в зв`язку зі смертю з 18 травня 2014 року, внесено відповідні відомості до трудової книжки сина позивача та ця копія трудової книжки подавалась до відповідача для вирішення питання щодо нарахування відповідних виплат, в порушення вимог п.4, п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що подання до Фонду рішення Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2021р. для виконання не є належним доказом подання документів для нарахування спірної соціальної виплати, оскільки зміст даного судового рішення не містить вимог зобов`язального характеру саме щодо примусового виконання Фондом.

У позові позивач посилається, як на підставу для визнання неправомірною постанови відповідача №1 від 04.03.2016р., на ст.46 Конституції України, яка регулює право на соціальні виплати у разі тимчасової непрацездатності особи, а також у старості, проте, заявлені позовні вимоги позивача не стосуються соціальних виплат ні через тимчасову непрацездатність, ні по старості позивача, а стосуються призначення соціальної виплати у зв`язку із смертю сина через нещасний випадок на виробництві, в той же час, позов не містить викладу обставин, які стосуються вказаного права позивача та не зазначено про докази, що їх підтверджують, не надано доказів того, що позивач є батьком померлого ОСОБА_2 та іншого, в порушення вимог п.4, п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач у позові вказує на те, що Фонд проігнорував постанову Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2021р., проте, у позові не зазначено обставин того, що саме змістом цього судового рішення на відповідача покладено обов`язок його виконання в порушення вимог п.4, п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так, у позові позивач посилається на те, що він поніс витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн., проте, таких доказів до позову не додано, в порушення вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також і відповідно до вимог ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, як свідчить зміст позову, позивач просить визнати неправомірною постанову відповідача №1 від 04.03.2016р., тобто, станом на 23.11.2021р. (дата подання позову згідно штемпеля поштового зв`язку) позивачем шестимісячний строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, встановлений ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, є пропущеним.

Позивач у позові просить поновити строк на подання адміністративного позову посилаючись на встановлення факту трудових відносин між ОСОБА_2 та ТОВ «Донбасс-Днепрострой» лише 30.06.2021р. згідно постанови Дніпровського апеляційного суду.

Вивчивши зміст позовної заяви позивача щодо поновлення строків звернення до суду та додані на її підтвердження документи, суд приходить до висновку про те, що викладені у позові причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом не можуть бути визнані судом поважними, виходячи з наступного.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наведені позивачем у позові обставини щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, такі як встановлення факту трудових відносин між ОСОБА_2 та ТОВ «Донбасс-Днепрострой» лише 30.06.2021р. згідно постанови Дніпровського апеляційного суду, не є поважними причинами для поновлення позивачеві пропущеного строку звернення з даним адміністративним позовом, оскільки вони не перешкоджали позивачеві звернутися з позовом про оскарження постанови від 04.03.2016р. упродовж періоду з 2016 року по 2021 рік, тобто, майже протягом 6 років, а тому вони не є поважними причинами.

Таким чином, суд визнає неповажними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом, які наведені у позовній, з урахуванням того, що позивачем не надано доказів та не наведено причин поважності його пропуску зважаючи на вищевикладене.

У відповідності до вимог ч.1 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Також і відповідно до ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Однак, як вбачається із доданих до позову документів, позивачем до адміністративного позову не додано заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом та не додано доказів поважності причин його пропуску в порушення вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем позов поданий без додержання вимог, встановлених ст.ст. 123, 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому даний позов підлягає залишенню без руху із встановленням позивачеві строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.

Вищезазначені недоліки позовної заяви мають бути усунені позивачем у десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позову без руху шляхом надання до канцелярії суду:

1) адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України та з дотриманням вимог ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме:

- із зазначенням у ньому ідентифікаційного коду відпаовідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України;

- із зазначенням у позові викладу обставин та про докази, які підтверджують ці обставини стосовно того, що на виконання рішення Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2021р. в частині зобов`язання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбасс-Днепрострой» внести до трудової книжки ОСОБА_2 запис про прийняття на роботу на посаду гірника підземного з 28 квітня 2014 року та запис про звільнення з цієї посади в зв`язку зі смертю з 18 травня 2014 року, внесено відповідні відомості до трудової книжки сина позивача та ця копія трудової книжки подавалась до відповідача для вирішення питання щодо нарахування відповідних виплат;

- із зазначенням у позові викладу обставин та про докази, які підтверджують ці обставини щодо посилань на ст.46 Конституції України, яка регулює право на соціальні виплати у разі тимчасової непрацездатності особи, з урахуванням того, що заявлені позовні вимоги позивача не стосуються соціальних виплат ні через тимчасову непрацездатність, ні по старості позивача, а стосуються призначення соціальної виплати у зв`язку із смертю сина через нещасний випадок на виробництві;

- із зазначенням у позові викладу обставин щодо того, що змістом постанови Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2021р. на відповідача покладено обов`язок його виконання, у відповідності до вимог п.2, п.4, п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

2) доказів того, що позивач є батьком померлого ОСОБА_2 та іншого, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

3) доказів того, що позивач поніс витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн., у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

4) заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку ніж наведені у позовній заяві та надати докази поважності причин його пропуску у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.123, п.2, п.4, п.5 ч.5 ст.160, ч.4, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169, ст.ст.243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Павлоградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання неправомірною постанови №1 від 04.03.2016р. та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Позивачеві у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до канцелярії суду:

1) адміністративного позову, оформленого відповідно до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України та з дотриманням вимог ч.1 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме:

- із зазначенням у ньому ідентифікаційного коду відпаовідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України;

- із зазначенням у позові викладу обставин та про докази, які підтверджують ці обставини стосовно того, що на виконання рішення Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2021р. в частині зобов`язання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбасс-Днепрострой» внести до трудової книжки ОСОБА_2 запис про прийняття на роботу на посаду гірника підземного з 28 квітня 2014 року та запис про звільнення з цієї посади в зв`язку зі смертю з 18 травня 2014 року, внесено відповідні відомості до трудової книжки сина позивача та ця копія трудової книжки подавалась до відповідача для вирішення питання щодо нарахування відповідних виплат;

- із зазначенням у позові викладу обставин та про докази, які підтверджують ці обставини щодо посилань на ст.46 Конституції України, яка регулює право на соціальні виплати у разі тимчасової непрацездатності особи, з урахуванням того, що заявлені позовні вимоги позивача не стосуються соціальних виплат ні через тимчасову непрацездатність, ні по старості позивача, а стосуються призначення соціальної виплати у зв`язку із смертю сина через нещасний випадок на виробництві;

- із зазначенням у позові викладу обставин щодо того, що змістом постанови Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2021р. на відповідача покладено обов`язок його виконання, у відповідності до вимог п.2, п.4, п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України;

2) доказів того, що позивач є батьком померлого ОСОБА_2 та іншого, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

3) доказів того, що позивач поніс витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн., у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

4) заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку ніж наведені у позовній заяві та надати докази поважності причин його пропуску у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від ухвали про повернення заяви згідно до вимог ст.ст. 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва