Справа № 320/4757/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4757/20 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Київській області як відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Київській області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Київській області, в якому просив: визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2020 Головного управління ДПС у Київській області про нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 штрафної санкції за несвоєчасну сплату єдиного податку у сумі 6925,30 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що спірним податковим повідомленням-рішенням застосовані штрафні санкції за порушення термінів сплати авансових внесків з єдиного податку за відсутності законодавчо передбачених умов для цього, оскільки суми єдиного податку були сплачені позивачем своєчасно у строки, передбачені статтею 295 Податкового кодексу України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року позовні вимоги - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2020 Головного управління Державної податкової служби у Київській області про нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 штрафної санкції за несвоєчасну сплату єдиного податку у сумі 6925 (шість тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби в Київській області як відокремлений підрозділ ДПС України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на підставі аналізу даних в інтегрованій картці платника в АІС «Податковий блок» по платежу «єдиний податок» встановлено порушення вимог пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу щодо несвоєчасної сплати грошового зобов`язання з єдиного податку на загальну суму 13 850, 60 грн, що призвело до нарахування штрафних санкцій відповідно до вимог пункту 122.1 статті 122 Податкового кодексу України.

З огляду на вказане, на думку апелянта, підстави для визнання незаконним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення - відсутні.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 09.12.1996 (дата запису: 31.01.2005, номер запису: 0001354), за адресою: АДРЕСА_1 .

Вид господарської діяльності за кодом КВЕД: 47.71 роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (основний).

На даний час позивач перебуває на обліку в Ірпінському управлінні Головного управління Державної податкової служби в Київській області з 09.12.1996, на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку за ставкою 20% (II група - 20% розміру мінімальної заробітної плати) з 20.01.2012.

Головним управлінням Державної податкової служби в Київській області проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань даних, своєчасності сплати узгодженого грошового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб за період з 20.02.2017 по 20.12.2019, за результатами якої складено акт від 29.01.2020 №000280/10-36-56-05/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки), у якому зазначенні порушення термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань згідно пункту 295.1 статті 295 ПК України.

Надалі, ГУ ДПС у Київській області за результатами проведеної перевірки, відповідно до п.126.1 статті 126 ПК України винесено щодо ФОП ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 19.02.2020 № про застосування штрафу на загальну суму 6920 грн. 30 коп. (50% ставки єдиного податку).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не має нарахованих та не сплачених сум податкових зобов`язань з єдиного податку, несплачених сум пені або штрафних санкцій за 2017, 2018, 2019 роки, тобто за перевіряємий період, тому позивач вважає Акт перевірки необґрунтованим, а податкове повідомлення-рішення від № від 19.02.2020 ГУ ДПС у Київській області про нарахування штрафної санкції за несвоєчасну сплату єдиного податку у сумі 6925,30 грн. незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 вказаного Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У відповідності до вимог частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У силу вимог пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

При цьому, у статті 14 Закону № 2464-VI встановлені повноваження органів доходів і зборів, серед них визначено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Таким чином, нормами Закону № 2464-VI чітко встановлено, що повноваження та обов`язки щодо здійснення контролю за повнотою та своєчасністю сплати платниками єдиного внеску, стягнення з платників несплачених сум єдиного внеску та застосування до таких платників фінансових санкцій у випадках, передбачених цим Законом, надані виключно органам доходів і зборів.

Підпунктом 2 пункту 1 статті 7 Закону №2464-VI визначено, що, зокрема, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) частини першої статті 4 цього закону єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У той же час, відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464-VІ особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу вказаних норм чинного законодавства вбачається безальтернативний обов`язок фізичної особи підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Як свідчать матеріали справи, контролюючим органом за результатами проведеної перевірки, відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України винесено щодо ФОП ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 19.02.2020 № про застосування штрафу на загальну суму 6920 грн. 30 коп. (50% ставки єдиного податку).

Так, у період з 18.01.2017 по 20.12.2017 позивач здійснював сплату авансових внесків з єдиного податку щоквартально у розмірі 1920,00 грн., всього за 2017 рік у сумі 7680,00 грн., дане підтверджується платіжними документами, а саме: квитанцією №0.0.68876078.1 від 18.01.2017 на суму 1920 грн.; квитанцією №6982436 від 19.04.2017 на суму 1920 грн.; квитанцією №7750184 від 18.07.2017 на суму 1920 грн.; квитанцією №8527468 від 18.10.2017 на суму 1920 грн.

Крім того, в період з 17.01.2018 по 20.12.2018 позивач здійснював сплату авансових внесків з єдиного податку щоквартально у розмірі 2233,80 грн., всього за 2018 рік у сумі 9666,00 грн., дане підтверджується платіжними документами, а саме: квитанцією №9390385 від 17.01.2018 на суму 2233,80 грн.; квитанцією №10275300 від 16.04.2018 на суму 2233,80 грн.; квитанцією №20656450 від 19.07.2018 на суму 2233,80 грн.; квитанцією №22386641 від 19.10.2018 на суму 2233,80 грн.

При цьому, у період з 18.01.2019 по 20.12.2019 позивач здійснював сплату авансових внесків з єдиного податку щоквартально у розмірі 2503,80 грн., всього за 2019 рік у сумі 10015,20 грн., дане підтверджується платіжними документами, а саме: квитанцією №25042195 від 18.01.2019 на суму 2503,80 грн.; квитанцією №28615734 від 19.04.2019 на суму 2503,80 грн.; квитанцією №32653633 від 19.07.2019 на суму 2503,80 грн.; квитанцією №37348082 від 18.10.2019 на суму 2503,80 грн.

У свою чергу, згідно витягу з інтегрованої картки платника податків вбачається, що:

- у період з 18.01.2017 по 20.12.2017 позивач здійснював сплату авансових внесків з єдиного податку щоквартально у розмірі 1920,00 грн. (згідно з датам: 18.01.2017; 19.04.2017; 19.07.2017; 18.10.2017). Всього за 2017 рік: 7680,00 грн. Залишок несплаченої суми станом на 31.12.2017 рік: 0 грн.;

- у період з 17.01.2018 по 20.12.2018 позивач здійснював сплату авансових внесків з єдиного податку щоквартально у розмірі 2233,80 грн. (згідно з датам: 17.01.2018; 16.04.2018; 19.07.2018; 19.10.2018). Всього за 2018 рік: 9666,00 грн. Залишок несплаченої суми станом на 31.12. 2018 рік: 0 грн.;

- у період з 18.01.2019 по 20.12.2019 позивач здійснював сплату авансових внесків з єдиного податку щоквартально у розмірі 2503,80 грн. (згідно з датам: 18.01.2019; 22.04.2019; 22.07.2019; 18.10.2019) Всього за 2019 рік: 10015,20 грн. Залишок несплаченої суми станом на 31.12.2019 рік: 0 грн.

З огляду на вказане, позивач за перевіряємий період не має нарахованих та не сплачених сум податкових зобов`язань з єдиного податку, несплачених сум пені або штрафних санкцій за 2017, 2018, 2019 роки.

Посилання апелянта на наявність у позивача податкового боргу у сумі 730,80 грн., який обліковується в інтегрованій картці платника податків у зв`язку з порушенням строків сплати з 20.04.2015, 20.05.2015 та 20.06.2015, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно до статті 114 ПК України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним ст. 102 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У той же час, слід відмітити, що Акт перевірки складений відповідачем за результатами проведення камеральної перевірки, яка охоплювала період з 20.02.2017 по 20.12.2019, а згідно доводів апелянта податковий борг в інтегрованій картці позивача обліковується з 01.01.2016 (за порушення сплати авансових внесків 20.04.2015 та 20.06.2015).

Вказане свідчить про проведення перевірки у 2020 році, включаючи період виникнення порушення строків сплати авансових внесків, тобто з 20.04.2015 та нарахування суми штрафних санкцій за несвоєчасну сплату пені, яка виникла в 2015 року без посилань на дату (строк) виникнення податкового боргу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив сплату авансового внеску по платежу «єдиний податок» за період 20.04.2015, 20.05.2015, 20.06.2015, на бюджетний рахунок, помилково на старі реквізити, тому в інтегрованій картці платника податків сплата зобов`язання не відобразилась.

Втім, у подальшому, позивач після того, як дізнався про помилкову сплату, здійснив погашення суми авансових внесків у розмірі 730,80 грн. 06.03.2018, що відображено в інтегрованій картці платника податків.

Крім того, позивачем також було погашено суму нарахованої пені у розмірі 50,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1890-6720-2737-0961 від 05.03.2020.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Київській області як відокремленого підрозділу ДПС України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук