Справа № 420/16627/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

02 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі заяву про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала на розгляді справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (з урахуванням уточнених позовних вимог від 22.10.2021 року вх. №ЕП/28797/21) про:

- визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачу відповідно до оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року за відповідною посадою із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, наданої ДУ «ТМО МВС України по Одеській області»;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 01.12.2019 року позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» на підставі наданої ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» довідки від 19.07.2021 року №33/36-2081 за відповідною посадою станом на листопад 2019 року з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад 3400,000 грн.; оклад за спеціальним званням полковник юстиції 2400,00 грн.; надбавка за стаж служби в поліції (50%) 2900,00 грн.; надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції (74,57%) 6487,59 грн.; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) 510,00 грн.; премія 76,81% від нарахованого грошового забезпечення 12 057,32 грн., усього 27 754,91 грн.

Рішенням суду від 16.11.2021 року адміністративний позов задоволено.

Так суд зазначає, що у позовній заяві позивач виклав попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, вказавши, що сума витрат на професійну допомогу адвоката становить 10 000,00 грн, відповідно до Договору про надання правової допомоги №06-09/21 від 06.09.2021 року.

Разом з тим 22.12.2021 року (вх.№ЕП/64970/21) від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат після ухвалення рішення (у порядку ст.143 КАС України).

Водночас суд акцентує увагу на тому, що згідно вищевказаної заяви представник позивача просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката на користь позивача у сумі 5 000,00 грн.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 30.11.2021 р. надано заперечення (вх.№ЕП/34059/21) на вищевказану заяву представника позивача, в обґрунтування якого зазначено, що судом вже вирішено питання про судові витрати та ухвалено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн. Також у запереченнях відповідачем зазначено, що позивачем не заявлено вимоги про стягнення понесених ним витрат на правничу допомогу під час розгляду справи судом. Крім того, представник відповідача у запереченнях вказав про те, що на момент розгляду справи були відсутні будь-які детальні розрахунки на підтвердження факту здійснення витрат, їх обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмету спору. Поміж іншим представник також вказав, що згідно ч.2 ст.73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом, а отже задоволення позовної вимоги позивача щодо компенсації витрат на правову допомогу, відповідно до договору про надання правової допомоги від 06.09.2021 р. №06-09/21 у розмірі 10 000,00 грн з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призведе до нецільового використання коштів.

Водночас суд при вирішенні вищевказаної заяви враховує те, що відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що заяву про стягнення судових витрат особа має подати до прийняття судового рішення, однак докази, що підтверджують конкретний розмір судових витрат, можуть бути подані особою протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, а також змісту позову (зокрема прохальної частини позову), позивач просив покласти судові витрати на відповідача. При цьому розгляд справи судом відбувався у порядку письмового провадження, а тому судові дебати не проводились. Отже, зазначення у позовній заяві вимоги про стягнення судових витрат з відповідача може вважатися за цих умов дотриманням вимог частини сьомої статті 139 КАС України. З підстав чого суд критично ставиться до заперечень відповідача у даній частині.

Заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з долученими до неї доказами про розмір таких витрат було подано позивачем вперше 22.11.2021 року (вх.№ЕП/64970/21) у той час, як рішення суду, яким було завершено розгляд справи, ухвалено 16.11.2021 року.

На підставі вищенаведеного суд доходить висновку, що ОСОБА_1 дотримано вимоги частини сьомої статті 139 КАС України щодо строків подання заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу та доказів на підтвердження їх конкретного розміру.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 18.08.2021 року по справі №300/3178/20.

Щодо розгляду по суті заяви про розподіл судових витрат після ухвалення рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до положень частини 1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина 3 ст. 252 КАС України).

Згідно ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI (далі Закон №5076-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно п.п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України.

Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. При цьому суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Частиною 7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» також роз`яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що 06.09.2021 року між ОСОБА_1 (як Клієнтом) та Адвокатським об`єднанням «Юріс Феррум» в особі голови Гніздовської Ганни Михайлівни укладено договір про надання правової допомоги №06-09/21.

Згідно п.4.1-4.3 вищевказаного Договору загальна сума гонорару становить 10 000, 00 грн без ПДВ.

Клієнт зобов`язаний виплатити частину гонорару у вигляді авансу впродовж 10 (десяти) робочих днів з дня укладення цього Договору на підставі наданого адвокатським об`єднанням рахунку на оплату. Сума авансу становить 5 000,00 грн.

Залишок гонорару у розмірі 5 000,00 грн Клієнт оплачує в гривнях на підставі встановленого адвокатським об`єднанням рахунку.

В матеріалах справи наявні виписки по рахунку Адвокатського об`єднання з яких вбачається сплата 5000,00 грн за договором про надання правової допомоги від 06.09.2021року №06-09/21.

Аналізуючи матеріали справи, а також згідно наявного в матеріалах справи ордеру серії ОД №624919 інтереси позивача у справі №420/16627/21 представляла адвокат Гніздовська Ганна Михайлівна.

При поданні заяви про розподіл судових витрат після ухвалення рішення, представником позивача адвокатом Гніздовською Г.М. надано також акт надання правової допомоги №1 (Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги) від 18.11.2021 року.

Згідно вищевказаного акту вбачається, що у період з 06.09.2021 року по 18.11.2021 року працівниками адвокатського об`єднання була надана наступна правова допомога:

1) підготовка та подання до Одеського окружного адміністративного суду (далі по тексту ООАС) заяви про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії;

2) підготовка та подання до ООАС заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду;

3) підготовка та подання до ООАС відповіді на відзив на позовну заяву;

4) підготовка та подання до ООАС заяви про уточнення позовних вимог;

5) підготовка та подання до ООАС заяви про розподіл судових витрат.

Додатково в даному акті вказано, що гонорар за зазначену правову допомогу, що була надана працівниками адвокатського об`єднання, становить 5 000,00 грн, без ПДВ та сторони підтверджують, що Клієнт виплатив вказаний гонорар у вигляді авансу у сумі 5 000,00 грн.

Водночас згідно змісту заяви про розподіл судових витрат представником позивача від імені Адвокатського об`єднання «Юріс Феррум» зазначено яку саме правову допомогу було надано, де зокрема дублюється зміст наданої правової допомоги згідно вищезазначеного акту №1 від 18.11.2021 та зазначено кількість часу витраченого адвокатом на надання тієї чи іншої послуги та відповідну вартість такої послуги, а саме:

1) 3 години вартість 3000 грн;

2) 0,5 год. вартість 500 грн;

3) 1 год. вартість 1000 грн;

4) 0,25 год. вартість 250 грн;

5) 0,25 год. вартість 250 грн.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд зазначає, що підготовка та подання до ООАС заяви про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, підготовка та подання до ООАС заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, підготовка та подання до ООАС заяви про уточнення позовних вимог, фактично охоплюються виконаною роботою щодо підготовки позову, а тому не є такими, що належать до стягнення.

Крім того, що стосується наданої правової допомоги адвокатом Гніздовською Г.М. про підготовку та подання до ООАС заяви про уточнення позовних вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.1 та 2 ст.11 Правила адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.07.2017 року зазначено, що зважаючи на суспільну значущість і складність професійних обов`язків адвоката, від нього вимагається високий рівень професійної підготовки, ґрунтовне знання чинного законодавства, практики його застосування, опанування тактики, методів і прийомів адвокатської діяльності, ораторського мистецтва.

Адвокат зобов`язаний надавати правову допомогу клієнтам, здійснювати їх захист та представництво компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, доскональність в урахуванні всіх обставин, що стосуються доручення клієнта та можливих правових наслідків його виконання, ретельну підготовку до виконання доручення.

Так, як вбачається зі змісту наданої представником позивача, адвокатом Гніздовською Г.М. заяви про уточнення позовних вимог, підставою подання такої заяви слугувало зокрема те, що «Позивач не вказав дату та номер довідки» у прохальній частині позовної заяви (вимогах).

Між тим, суд акцентує увагу на тому, що згідно матеріалів справи та тверджень представника позивача у заяві про розподіл судових витрат після ухвалення рішення, а також враховуючи те, що адміністративний позов підписаний саме представником позивача адвокатом Гніздовською Г.М., суд дійшов висновку, що в даному випадку саме представник позивача здійснював підготовку позовної заяви та не зазначив дати та номеру довідки, що в свою чергу стало підставою для подання відповідної заяви для уточнення таких реквізитів довідки.

Водночас не зазначення реквізитів довідки адвокатом при оформленні позову не свідчить про те, що відповідач повинен відшкодувати витрати (на оплату витраченого часу) по уточненню вимог позову, а тому суд вважає, що такі не відповідають принципу справедливості та не пов`язані з наданням правової допомоги клієнту.

Щодо підготовки та подання до ООАС відповіді на відзив на позовну заяву її зміст повторює зміст позовних вимог.

Також аналізуючи вищезазначене, суд зауважує, що дана справа відноситься до справ незначної складності з підстав чого також і була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, щодо яких на момент звернення позивача до суду сформовано сталу практику їх розгляду. Отже, даний спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Таким чином, казані вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у цьому випадку має бути зменшений до 1 000,00 грн.

При цьому суд критично ставиться до посилань представника відповідача у запереченнях, як на те, що судом вже вирішено питання про судові витрати, адже судом вирішувалось питання судових витрат в частині, що стосувалась саме сплаченого судового збору, тоді як питання в частині щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу у рішенні від 16.11.2021 року вирішено не було.

Також суд критично ставиться до посилань відповідача що згідно ч.2 ст.73 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а отже задоволення позовної вимоги позивача щодо компенсації витрат на правову допомогу, відповідно до договору про надання правової допомоги від 06.09.2021 р. №06-09/21 у розмірі 10 000,00 грн з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призведе до нецільового використання коштів, оскільки відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року), органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Тобто в даному випадку відсутність коштів на цільове призначення про яке вказує у запереченнях представник відповідача не повинно мати негативних наслідків для позивача, враховуючи наявність зобов`язань відповідача по виплаті судових витрат.

Підсумовуючи, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про розподіл судових витрат після ухвалення рішення.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат після ухвалення рішення задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна 83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

В задоволенні іншої частини заяви про розподіл судових витрат після ухвалення рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.