Справа № 127/29559/21
Суддя: Гриневич В. С.
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/315/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді - Гриневича В.С.

секретар судового засідання: Щербатюк І.Б.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Ковальчука Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №127/29559/21 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 батальйону 2 роти УПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Тимошенка Владислава Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, який мотивований тим, що 24.10.2021 відповідачем відносно нього було винесено постанову серії ЕАО №4946046 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 грн. 00 коп. Зі змісту постанови вбачається, що позивач 24.10.2021 о 19 год. 19 хв., керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107 НОМЕР_1 , здійснив стоянку в результаті чого заблокував виїзд та в`їзд до гаражного приміщення, чим порушив п. 15.10.д. ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Вищевказану постанову позивач вважає незаконною, необґрунтованою, протиправною, а дії інспектора патрульної поліції при винесенні постанови були протиправними та такими, що грубо порушили права позивача.

В позовній заяві позивач зазначив, що він не порушував Правил дорожнього руху України, так як зупинився виключно та території тимчасового паркування авто власників будинку 27.

На думку позивача дії відповідача були незаконними, оскільки постанова містить невідповідності, а саме: розгляд справи та винесення постанови відбувались за адресою: м. Вінниця, вул. М. Оводова 27, а не вул. М. Оводова 21, як вказано у постанові, тому на думку позивача така невідповідність та викривлення фактів свідчить про невідповідність доказів по справі.

На підставі вищевикладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 04.11.2021 відкрито провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Інспектора 1 батальйону 2 роти УПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Тимошенка Владислава Сергійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Також відповідачу було запропоновано протягом трьох днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази.

На виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, представником відповідачів було надіслано суду відзив. Зі змісту даного відзиву вбачається, що вимоги позивача є безпідставними. Так, 24.10.2021, інспектором роти №2 БУПП у Вінницькій області ДПП Тимошенком Владиславом Сергійовичем, було опрацьовано виклик, який надійшов по спеціальній лінії «102», а саме автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, здійснив стоянку в результаті чого заблокував виїзд та в`їзд до гаражного приміщення, чим порушив п. 15.10 «д» ПДР України. Після чого, було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4946046, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 15.10 «д» ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Інспектор виніс постанову за ч. 3 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 680 грн., відповідно до санкції статті.

Представник відповідача зазначив, що інспектор як посадова особа, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР, маючи відповідні повноваження зробив висновок про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Таким чином, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. З огляду на вказане представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Ковальчук Д.О. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на правомірність дій поліцейських при винесені оскаржуваної постанови.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24.10.2021 о 19 год. 19 хв., ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив стоянку в результаті чого заблокував виїзд та в`їзд до гаражного приміщення, чим порушив п. 15.10.д. ПДР України, та скоїв правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Вказаною постановою на ОСОБА_2 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 680 гривень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: в тому числі передбачені частиною першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП.

За приписами частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до частини третьої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 24.10.2021 о 19 год. 19 хв., ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив стоянку в результаті чого заблокував виїзд та в`їзд до гаражного приміщення, чим порушив пункт 15.10.д. Правил дорожнього руху України за що передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до пункту 15.10.д. ПДР України визначено, що стоянка забороняється: у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до підпункту 9 частини першої статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 вказаного закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд звертає увагу на те, що на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, зазначеного в постанові ЕАО №4946046, представником відповідача надано суду компакт-диск з відеозаписами із нагрудних бодікамер, із записом з місця події.

Так, з наявного відеозапису, що міститься в матеріалах справи, встановлено, що позивач, керуючи автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_3 , в АДРЕСА_1 здійснив стоянку в результаті чого заблокував виїзд та в`їзд до гаражного приміщення, що належить громадянину ОСОБА_3 , на виклик якого прибув екіпаж поліції. Після повідомлення працівниками поліції ОСОБА_1 про порушення ним правил дорожнього руху, а саме порушення позивачем пункту 15.10.д. ПДР України, інспектором було роз`яснено права та обов`язки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, визначені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Після чого, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, копію якої отримав позивач.

Оглянувши матеріали відеозапису, судом чітко встановлено, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_3 , в АДРЕСА_1 здійснив стоянку в результаті чого заблокував виїзд та в`їзд до гаражного приміщення, чим порушив п. 15.10.д. Правил дорожнього руху України. Таким чином, факт вчинення правопорушення позивачем є доведеним, зокрема відеоматеріалом.

В судовому засіданні позивач пояснив, що ним було зупинено автомобіль виключно на території тимчасового паркування автовласників будинку АДРЕСА_1 , а наявність конфліктної ситуації між ним і користувачем гаража ОСОБА_3 виникла внаслідок самочинного будівництва (гаража) з порушенням будівельних норм та правил. Тому на його думку, він не створював перешкоди дорожньому руху, що за вказаних умов виключає несення ним відповідальності за порушення ПДР України.

Проте, такі посилання позивача судом до уваги не приймаються, оскільки з дослідженого в судовому засіданні відео слідує, що автомобіль позивача здійснивши паркування свого автомобіля заблокувавши виїзд та в`їзд до гаражного приміщення, яке належить громадянину ОСОБА_3 .

Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , якого приведено до присяги, та який попереджений про кримінальну відповідальність, показав, що він 24.10.2021 підійшовши до свого гаражного приміщення, яке розташоване в АДРЕСА_1 побачив, що в`їзд та виїзд до гаража заблоковано припаркованим автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 . Після чого, ним було здійснено виклик поліції за номером 102. Зазначив, що такі дії ОСОБА_1 є систематичними та тривають протягом багатьох років.

Свідок також зазначив, що будинку по АДРЕСА_1 розміщено вісім квартир, для кожної з якої в дворі розміщений гараж. В тому числі, гараж наявний і у позивача, однак у гаражі ОСОБА_4 перебуває інший автомобіль.

Щодо таких пояснень не заперечував позивач, який пояснив, що у його гаражі стоїть автомобіль сина.

Оцінивши показання свідка ОСОБА_3 , суд вважає їх логічними та послідовними, сумніву у їх правдивості та достовірності у суду не має. Крім того, такі показання співпадають з поясненнями відповідача, та не суперечать іншим матеріалам справи.

Отже, показання свідка підтверджують пояснення представника відповідача, та спростовують доводи позивача, а саме повністю підтверджують факт вчинення правопорушення позивачем, яке зазначено у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Посилання позивача на те, що в оскаржуваній постанові, не вірно зазначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: розгляд справи та винесення постанови відбувались за адресою: м. Вінниця, вул. М. Оводова 27, а не АДРЕСА_1 , судом до уваги не приймаються, оскільки як вбачається з пояснень представника відповідача, під час винесення електронної постанови через службовий планшет, поліцейський не має змоги власноручно змінювати адресу (місце) розгляду справи і вчинення адміністративного правопорушення, оскільки такі дані вводяться автоматично на підставі координат із супутника. Так, згідно з розташування поліцейського з планшетом в момент розгляду справи та винесення постанови, він знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , а тому дана обставина судом до уваги не приймається та не може бути підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Посилання позивача на те, що гараж ОСОБА_3 зведено самочинно судом також до уваги не приймається, оскільки наявність чи відсутніть порушень будівельних норм не є предметом дослідженя у даній справі.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі № 5-рп/2015 (надалі - Рішення) визначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд у вказаному рішенні звернув увагу на те, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи розгляд справи здійснювався, за місцем вчинення правопорушення.

Варто зауважити, що згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю та здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач діяв у спосіб, передбачений законами України та правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності. В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки порушення позивачем Правил дорожнього руху України повністю доведено матеріалами справи. Працівником УПП у Вінницькій області, як уповноваженою особою Національної поліції, було правомірно винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КпАП України. При цьому, інспектор поліції Тимошенко В.С. з`ясував всі обставини, які підлягають з`ясуванню та діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно - правовими актами. Відтак, винесена постанова серії ЕАО №4946046 від 24 жовтня 2021 року винесена в межах повноважень та у спосіб встановлений законом.

Частиною третьою статтею 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналіз зазначених норм права та встановлені в судовому засіданні обставини дають суду підстави для висновку про правомірність винесеної відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а тому її необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Крім того, слід звернути увагу позивача, що даний позов подано ним до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем у даній справі є Департамент патрульної поліції, а не інспектор Управління патрульної поліції у Вінницькій області Тимошенко В.С., тобто, відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого інспектором винесена постанова про накладення адміністративного стягнення.

Так, у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 р. у справі за №724/716/16-а, Верховний Суд висловив правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Суд звертає увагу на те, що органом Національної поліції, у даній справі, є Департамент патрульної поліції, від імені якого виступає Інспектор 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенант поліції Тимошенко Владислав Сергійович, який уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення.

За приписами частини третьої статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Проте, позивачем не було заявлено клопотання про залучення співвідповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України чи заміну неналежного відповідача належним, тоді як вчинення таких дій можливе лише за клопотанням позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що звернення позивача з адміністративним позовом до неналежного відповідача, за відсутності у суду можливості замінити його належним відповідачем або ж залучити співвідповідача, являється самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що позовну заяву позивача залишено без задоволення, витрати позивача пов`язані зі сплатою судового збору слід залишити без відшкодування.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 9, 122, 222, 251, 258, 276, 280 КУпАП, ст.ст. 5, 9, 72-77, 90, 139, 143, 241-243, 246, 250, 271, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Постанову серії ЕАО №4946046 від 24.10.2021, винесену Інспектором 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенантом поліції Тимошенком Владиславом Сергійовичем, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Інспектора 1 батальйону 2 роти УПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Тимошенка Владислава Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Інспектор 1 батальйону 2 роти УПП у Вінницькій області лейтенант поліції Тимошенко Владислав Сергійович, адреса: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 24.

Суддя