Справа № 120/11221/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 р. Справа № 120/11221/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим в інтересах неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_2 до Крижопільського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року до суду через систему "Електронний суд" надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі також позивач, законний представник, ОСОБА_1 ), які подані в інтересах неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_2 (далі також неповнолітня дитина, ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підписом представника позивача адвоката Хомича Р.В. (далі також представник позивача, адвокат) до Крижопільського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі також відповідач, Крижопільський РС УДМС у Вінницькій області) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у видачі неповнолітній дитині паспорта громадянина України у формі книжечки, у зв`язку із досягненням 16-річного віку та зобов`язання останнього оформити та видати неповнолітній дитині паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради від 26.06.1992 року за № 2503-ХІІ.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 звернувшись із письмовою заявою до відповідача просила оформити і видати неповнолітній дитині - сину ОСОБА_2 , у зв`язку з досягненням шістнадцятирічного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки, зокрема, зауваживши про ненадання згоди на збір і обробку персональних даних неповнолітньої дитини у зв`язку з релігійними переконаннями. Проте, відповідач листом від 07.09.2021 за № КО-6/6/0522-21/0522/159-21 відмовив у видачі такого паспорта посилаючись на відсутність відповідного рішення суду. На думку позивача, така відмова є протиправною, оскільки порушує конституційні права і свободи неповнолітнього сина ОСОБА_2 , у зв`язку із чим остання звернулась за захистом прав своєї дитини із цим позовом до суду.

Ухвалою від 23.09.2021 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

28.09.2021 засобами поштового зв`язку до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо позову та просить суд відмовити у його задоволенні. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивачу за результатами розгляду їхнього звернення була надана відповідь та роз`яснено правила та процедуру оформлення паспорта громадянина України. Така відповідь не є рішенням, яке порушує право особи та може бути предметом судового оскарження. Отже, на думку відповідача, в межах спірних правовідносин вимоги законодавства про звернення громадян були дотримані в повному обсязі і жодних порушень прав позивача з його боку допущено не було. Разом із тим, відповідач зазначає, що позивачеві також додатково роз`яснено, що правовідносини щодо порядку видачі паспорта громадянина України регулюються на підставі Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС від 06.06.2019 року № 456, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.06.2019 року за № 620/33591. Так, Розділом ІІІ Порядку № 456 встановлено, що для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник подає, зокрема рішення суду (п. 2), оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків (або одного з них), що на момент народження особи перебували(в) у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). У разі відсутності таких документів або в разі, якщо батьки (чи один із батьків) такої особи на момент її народження були (був) іноземцями(ем) або особами(ою) без громадянства, або в разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України (п. 4). Натомість, позивач зі своєю неповнолітньою дитиною звернулися до територіального підрозділу із відповідною заявою із неповним переліком документів відповідно до Порядку № 456 та без відповідного рішення суду, яке є обов`язковим за вимогами Розділу ІІІ Порядку № 456, у зв`язку з чим відповідач не мав правових підстав для видачі неповнолітньому ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки. За таких обставин відповідач просить суд відмовити у задоволені заявленого позову в повному обсязі.

Окрім того, відповідач заперечує проти відшкодування витрат на правничу допомогу з огляду на ненадання відповідних доказів щодо детального опису робіт із зазначенням реально витраченого часу та на підтвердження фактичних витрат її оплати.

11.11.2021 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній з аргументами, висловленими відповідачем у відзиві, не погоджується, та з-поміж іншого повторно наголошує, що діючим законодавством передбачена можливість видачі (оформлення) паспорта громадянина України у формі книжечки, а тому просить задовольнити позов у повному обсязі.

Окрім того, представник позивача доводить обґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу, надавши для цього суду копію акту приймання-передачі наданої правничої допомоги, копію договору про надання правничої допомоги від 16.08.2021 та розрахунок суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу від 29.10.2021.

19.11.2021 до суду засобами поштового зв`язку від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач просить суд відмовити в задоволені вимог адміністративного позову повністю.

Додатково, представник відповідача вказує на необґрунтованість та не співмірність витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із невідповідністю вказаного затраченого часу адвокатом із складністю справи, з огляду на те, що дана адміністративна справа відповідає ознакам зразковості та просить суд відмовити також і в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові аргументи, які викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (виданим повторно) Серії НОМЕР_1 від 16.06.2021.

19.08.2021 ОСОБА_1 разом зі своєю неповнолітньою дитиною - сином ОСОБА_2 звернулися до Крижопільського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із письмовою заявою про оформлення та видачу ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, зразка 1994 року, у зв`язку з досягненням 16-річного віку, вказуючи при цьому на відсутність згоди на збір і обробку персональних даних у зв`язку з релігійними переконаннями.

Листом від 07.09.2021 за № КО-6/6/0522-21/0522/159-21 Крижопільський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області відмовив у видачі ОСОБА_2 такого паспорта, посилаючись на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 за № 398 "Про внесення змін до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року за № 302" передбачено, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджено наказом МВС від 06.06.2019 за № 456, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.06.2019 за № 620/33591. Таким чином, відповідач зазначив, що за відсутності судового рішення у нього відсутні правові підстави для видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

Наведене стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів неповнолітнього сина - ОСОБА_2 .

Вирішуючи спір та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд першочергово враховує діючі на даний час норми Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон" (далі - Положення від 26.06.1992 № 2503-ХІІ).

Згідно з пунктами 1 та 2 Положення від 26.06.1992 № 2503-ХІІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства після досягнення 16-річного віку.

Відповідно до пункту 3 Положення від 26.06.1992 № 2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що 19.09.2018 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) за позовом фізичної особи до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Вказаною постановою визнано протиправною відмову Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у видачі позивачу (фізичній особі) паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, та зобов`язано Коростенський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області оформити та видати позивачу (фізичній особі) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ.

Згідно з пунктами 21, 22 частини першої статті 4 КАС України:

типові адміністративні справи - це адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги;

Зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

В силу вимог ч. 10 ст. 290 КАС України в рішенні суду, ухваленому за результатами розгляду зразкової справи, Верховний Суд додатково зазначає: а) ознаки типових справ; б) обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм; в) обставини, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі.

На виконання зазначених вимог у постанові від 19.09.2018 за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду навела такі ознаки типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорта у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Крім того, у вказаному рішенні Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що висновки у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт № 2503-XII.

Таким чином, обставини цієї справи, склад її учасників, предмет спору між сторонами та заявлені позовні вказують на те, що ця адміністративна справа є типовою справою, яка відповідає ознакам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VIII) Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило подібного змісту містить також частина шоста статті 13 Закону № 1402-VIII, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, в силу вимог чинного законодавства обов`язковими для врахування є висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, тим паче за результатами розгляду зразкових справ.

При цьому, необхідно зважати на те, що згідно з п. 1 ч. 5 ст. 291 КАС України рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржено в касаційному порядку, зокрема, якщо суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи.

В цьому контексті суд зазначає, що завдяки врахуванню правових позицій Верховного Суду у зразкових та типових справах створюється єдність судової практики, яка найкращим чином відповідає вимогам передбачуваності, верховенству права й ефективному захисту прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумереску проти Румунії" (Judgment in the case of Brumarescu v. Romania) принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права. Для того, щоб судове тлумачення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно, щоб судові рішення були розумно передбачуваними.

Єдність судової практики є запорукою довіри громадян до судової влади, якщо суди у одних і тих самих правовідносини застосовуватимуть одні і ті самі норми законодавства, не інтерпретуючи їх на власний розсуд. Завдяки забезпеченню єдності судової практики реалізується конституційний принцип рівності всіх громадян перед законом і судом, гарантуватиметься стабільність правопорядку, об`єктивність та прогнозованість правосуддя.

Отже, беручи до уваги суб`єктний склад учасників цієї справи, зміст позовних вимог та підстави позову, зокрема те, що позивач та його законний представник за своїми переконаннями відмовляються від обробки персональних даних та просять видати паспорт громадянина України відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ, враховуючи правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17, а тому визнається судом типовою справою.

Тому при вирішенні цієї типової справи суд, з огляду на приписи ч. 5 ст. 242, ч. 3 ст. 291 КАС України, враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17.

Так, вирішуючи зазначену зразкову справу, Велика Палата Верховного Суду, серед іншого, дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID - картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних відмова територіальних органів ДМС України у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, є протиправною.

Судом встановлено, що законний представник (мати) разом зі своєю неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 звернулися до Крижопільського районного сектору УДМС України у Вінницькій області із заявою про видачу ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ. В заяві також було зауважено про відсутність наміру неповнолітньої дитини на збір і обробку персональних даних та небажання оформляти паспорт у формі ID -картки.

Втім, відповідачем відмовлено в оформленні і видачі вказаного паспорта, посилаючись на те, що згідно з Тимчасовим порядком, затвердженим наказом МВС України № 456 від 06.06.2019, це можливо зробити лише за рішенням суду.

Аналізуючи зміст відповідної заяви від 19.08.2021 та відповідь відповідача на таку заяву від 07.09.2021 за № КО-6/6/0522-21/0522/159-21, суд доходить висновку, що позивачу відмовлено у її задоволенні та видачі неповнолітній дитині паспорта громадянина України у формі книжечки. Крім того, факт відмови додатково підтверджується і відзивом на позовну заяву, з якого видно, що відповідач заперечує можливість оформлення та видачі позивачу паспорта відповідно до Положення про паспорт № 2503-XII без відповідного рішення суду.

Водночас, таку відповідь суд розцінює саме як неправомірну відмову у вчиненні дій щодо оформлення та видачі паспорта у формі книжечки. Адже, по-перше, чинним законодавством чітко не визначено форми відповідного рішення. І, по-друге, вищевказана відповідь надана на звернення, яке стосувалось реалізації права на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки, тоді як цією відповіддю у реалізації такого права відмовлено. Отже, зазначеною відповіддю Крижопільського районний сектор управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, як суб`єкт владних повноважень, вчинив владні управлінські дії, якими порушено права особи у сфері публічно-правових відносин. Тобто такі дії можуть бути предметом оскарження в адміністративній справі.

Таким чином, предмет спору у цій справі полягає в оскарженні фізичною особою дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень при здійсненні публічно-владних управлінських функцій щодо оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки, а не у розгляді звернення громадянина, на чому помилково акцентує увагу відповідач у своєму відзиві. Крім того, у відзиві відповідач наводить додаткові аргументи своєї відмови, які не були визначені у листі від 07.09.2021 за № КО-6/6/0522-21/0522/159-21, в якому єдиною підставою за якою відповідач відмови у видачі паспорта у формі книжечки було відсутність судового рішення з цього приводу.

Суд ще раз наголошує, що право особи на отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, а не у вигляді ID-картки, підтверджене постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17.

Водночас висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, не лише повинні враховуватись судами нижчих інстанцій, але є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Про це безпосередньо зазначено у ч. 5 ст. 13 Закону № 1402-VIII.

З огляду на викладене та беручи до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17, суд визнає протиправними дії відповідача, що полягають у відмові ОСОБА_2 у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з досягненням ним 16-ти річного віку.

Додатково суд враховує, що наказом МВС України № 456 від 06.06.2019 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Тимчасовий порядок), який розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302", Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 № 2503-XII.

Вказаним Тимчасовим порядком визначено порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.

Із зазначених правових актів слідує, що у випадку наявності у особи рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати цій особі паспорта громадянина України зразка 1994 року, орган ДМС має обов`язок видати такий паспорт.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання Крижопільського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

В цьому контексті суд також зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 6 КАС України).

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що з метою повного відновлення порушених прав неповнолітньої дитини, заявлений адміністративний позов належить задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Так, позивачем при зверненні до суду з даним позовом згідно фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 22.09.2021 було сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн.

В даному випадку суд враховує, що Крижопільський районний сектор є структурним підрозділом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, не є юридичною особою та розпорядником відповідних коштів, які можуть бути звернуті на відшкодування судових витрат. Тобто, в цілях розподілу судових витрат особою - суб`єктом владних повноважень, з якої такі витрати підлягають стягненню є Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Отже, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, витрати на оплату судового збору в сумі 908,00 грн. належить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області як юридичної особи, в структурі якої діє її територіальний підрозділ - Крижопільський районний сектор.

Що стосується відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн., то суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас в силу вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, докази оплати таких витрат та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Судом встановлено, що в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача разом із відповіддю на відзив надано копію договору про надання правової допомоги від 16.08.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Хомич Р.В.; копію ордера, копію розрахунку витрат на професійну правничу допомогу від 29.10.2021, в якому відображено перелік наданих адвокатом послуг та їх вартість, а також копію акта приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором від 29.10.2021.

Суд звертає увагу, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, згідно умов Договору про надання правничої допомоги від 16.08.2021, адвокат Хомич Р.В. взяв на себе зобов`язання представництва інтересів Миколюк Д.С., яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , щодо питання, пов`язаного з оформленням та видачі неповнолітній дитині паспорта у формі книжечки. Згідно пунктів 3.2, 3.5 цього Договору, вартість надання правничої допомоги (гонорару) складає 5000 грн. Сплата гонорару здійснюється на умовах авансування та/або часткової оплати, післяоплати.

Згідно акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 29.10.2021, сторони погодили обсяг наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартість в загальному розмірі 5000 грн. При цьому, пунктом 2 цього Акту визначено, що замовник підтверджує готовність здійснити оплату гонорару у розмірі 5000 грн. протягом трьох банківських днів з моменту підписання цього Акту.

Отже, вартість таких послуг мала бути оплачена позивачем до моменту прийняття рішення у даній справі. Про те, що позивач оплатила такі послуги 29.10.2021 адвокат Хомич Р.В. посилається у відповіді на відзив, яка надійшла до суду через систему «Електронний суд» 11.11.2021.

Втім, в додатках до такої заяви представник позивача не надав суду відповідного розрахункового документу (квитанція, чеку, тощо), який би підтверджував дійсну оплату позивачем наданих послуг в розмірі 5000 грн. (наведене підтверджується переліком додатків сформованого в системі «Електронний суд» документу від 11.11.2021, в якому відсутні докази здійснення позивачем оплати отриманих послуг).

Як зазначено у частині 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Втім, позивачем відповідні докази здійснення оплати витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн. (докази понесених витрат) до завершення розгляду справи суду надані не були, як і не було подано відповідну заяву про можливість подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи ненадання позивачем доказів, що свідчать про оплату наданих послуг правничої допомоги адвоката в розмірі 5000 грн., суд доходить висновку про відсутність правових підстав для відшкодування таких витрат.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 94, 133, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 291, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Крижопільського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

Зобов`язати Крижопільський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із досягненням 16-ти річного віку, паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

У відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн. відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 03.12.21.

Інформація про учасників справи:

Позивач (законний представник): ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ленінським ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області 02.10.2003);

Позивач (неповнолітня дитина): ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Крижопільський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Полковника Зеленського, 9, смт. Крижопіль, Вінницька обл., 24600, без статусу юридичної особи). Юридична особа: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21000 ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович