Справа № 280/3617/21
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 280/3617/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року (суддя Сіпака А.В., повний текст рішення складений 23.06.2021) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у травні 2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-6290-50-У від 13.11.2020 на суму 35588,74 грн. відносно ОСОБА_1 .

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 27.11.2007 зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік як платник єдиного внеску. На час винесення оскаржуваної вимоги з податкового обліку знятий не був, підприємницьку діяльність не припиняв.16 .11.2004

Головним управлінням ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу № Ф-6290-50-У від 13.11.2020 про сплату ФОП ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 35588,74 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що з моменту державної реєстрації підприємницьку діяльність не здійснював, будь-які доходи від такої діяльності не отримував, жодних звітів до податкової не подавав, а тому вимога є незаконною і підлягає скасуванню, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку правомірності та обґрунтованості оскаржуваної вимоги, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування

Статтею 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 вказаного Закону для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження останньою, зокрема, підприємницької діяльності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржувана вимога не містить будь-яких розрахунків, проте з суми недоїмки зі сплати ЄСВ, визначеної податковим органом, вбачається, що її розрахунок складено за період 2017 рік-2020 рік. Вказані висновки суду узгоджуються з поясненнями відповідача.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Як вже зазначено вище, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону визначено, що мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Судом першої інстанції вірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, будучи зареєстрованим фізичною особою-підприємцем, не нарахував та не сплатив у встановлений строк єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску за 2017 рік у розмірі 8448 грн. (704 грн. х 12 міс.), за І квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3 міс.), за ІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3 міс.), за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3 міс.), за ІV квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3 міс.), за І квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн. (918,06 грн. х 3 міс.), за ІІ квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн. (918,06 грн. х 3 міс.), за ІІІ квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн. (918,06 грн. х 3 міс.), за ІV квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн. (918,06 грн. х 3 міс.), за січень-лютий 2020 року у розмірі 2078,12 грн. (1039,06 грн. х 2 міс.), за червень 2020 року у розмірі 1039,06 грн., за ІІІ квартал 2020 року у розмірі 3178,12 грн. (1039,06 грн. х 2 міс. + 1100,00 грн.), внаслідок чого утворилася недоїмка у розмірі 35588,74 грн.

Оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6290-50-У від 13.11.2020 сформована податковим органом на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Щодо доводів апелянта про некоректно зазначену дату у вимозі про сплату боргу (недоїмки), а саме зазначення податковим органом, що заборгованість утворилась станом на 10.02.2021, що призводить ОСОБА_1 до юридичної невизначеності, суд апеляційної інстанції зазначає, що окремі недоліки документа, допущенні при його складенні, не роблять останній нечинним в цілому.

Судом встановлено, що сума заборгованості визначена податковим органом правильно, крім цього факт несплати ЄСВ не заперечується позивачем. Доводи щодо нездійснення підприємницької діяльності і не отримання доходу, не звільняють особу від сплати єдиного внеску.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують обґрунтованість вимоги про сплату боргу в частині встановлення податкових зобов`язань останнього зі сплати ЄСВ. При цьому самим позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність у нього заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у визначеному розмірі.

Стосовно доводів апелянта про порушення його прав та інтересів у зв`язку зі зверненням вимоги до примусового виконання, суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом розгляду в даній справі є правомірність складення податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) стосовно ОСОБА_1 . Питання щодо рішень, дій та бездіяльності Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) щодо стягнення коштів на користь держави у виконавчому провадженні № 64615602 не розглядаються та не вирішуються судом під час розгляду даної справи.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року в адміністративній справі № 280/3617/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 02 грудня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повна постанова складена 02 грудня 2021 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров