Справа № 380/12524/20
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року справа №380/12524/20

провадження № П/380/12781/20

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шведа Б.В.,

представника позивача Кісь О.Р.,

представника відповідача Баїк Ю.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області

про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у якому заявлено позовні вимоги: визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Львівській області викладену у наказі від 07.12.2020 №13-14340/16-20-СІ; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області розглянути клопотання ОСОБА_1 про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0023 на території Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району, розмір земельної ділянки 2,0 га, із врахуванням висновків суду у даній справі.

Позовні вимоги мотивовані наступним: ОСОБА_1 у 2020 році звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Верхньосиньовиденської селищної ради Сколівського району Львівської області. До клопотання на підставі ст. 118 Земельного кодексу України було додано: графічний матеріал місця розташування земельної ділянки; копію паспорта та ідентифікаційного номера, а також погодження селищної ради. 08.10.2020 за № 13-10328/16-20-С відповідачем прийнято наказ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» відповідно до якого ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою. Такий проект розроблено, земельній ділянці на яку позивач претендує присвоєно кадастровий номер: :03:000:0023. 19.11.2020 позивач звернувся із письмовою заявою про затвердження вищевказаного проекту, однак відповідачем відмовлено у наданні дозволу на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Оскаржувана відмова мотивована наявністю розбіжності стосовно місця розташування запроектованої для відведення земельної ділянки відповідно до графічних матеріалів за межами Верхньосиньовиденської селищної ради Сколівського району Львівської області.

Позивач стверджує, що відмова відповідача суперечить вимогам чинного законодавства та є незаконною, оскільки відсутні визначені ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність, Головне управління Держгеокадасту у Львівській області є уповноваженим органом для прийняття відповідного рішення.

Ухвалою від 14.01.2021 відкрито загальне позовне провадження у адміністративній справі, підготовче засідання призначено на 11.02.2021.

11.02.2021 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 18.03.2021.

Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що з метою реалізації свого права на землю ОСОБА_1 звернувся до відповідача з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, що знаходиться на території Верхньосиньовиденської селищної ради Сколівського району за межами населеного пункту Львівської області. За результатами розгляду клопотання, позивачу наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області 07.12.2020 № 13-14340/16-20-СГ надано відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з тих підстав, що з врахуванням ст.ст.11, 12 Закону України «Про Державний земельний кадастр» наявна розбіжність стосовно місця розташування запроектованої до відведення земельної ділянки, що відображене на схемі розміщення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 - земельна ділянка площею 2,00 га (викопіювання із плану формування території Верхньосиньовиденської селищної ради), яка погоджена в.о. селищного голови Р.Заревич та на викопіюванні з кадастрової карти земельної ділянки на території Верхньосиньовиденської селищної ради для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 (складене ОСОБА_2 ). Також наявна невідповідність складу угідь земельної ділянки, що наведений в матеріалах проекту землеустрою, в т.ч. на кадастровому плані земельної ділянки (сіножаті) та згідно відомостей Державного земельного кадастру, в т.ч. Публічної кадастрової карти (земельна ділянка вкрита лісовими насадженнями). Беручи до уваги опис меж на кадастровому плані земельної ділянки, згідно якого земельна ділянка від Б до А межує із землями державної власності, погодження меж земельної ділянки здійснено без врахування вимог ст. 122 Земельного кодексу України.

Відповідач стверджує, що місце розташування запроектованої до відведення земельної ділянки не співпадає із місцем, яке позивач вказував у своєму клопотанні про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та щодо якого прийнято наказ Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою. Погодження Верхньосиньовиденської селищної ради Сколівського району щодо надання головним управлінням дозволу на розробку документації із землеустрою стосувалося зовсім іншого місця розташування земельної ділянки з іншою конфігурацією земельної ділянки, аніж місце розташування та конфігурація фактично сформованої та зареєстрованої ДЗК земельної ділянки. Вказані земельні ділянки не є суміжними земельними ділянками. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

18.03.2021 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні до 20.04.2021.

20.04.2021 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні до 20.05.2021.

20.05.2021 продовжено строк розгляду справи у підготовчому засіданні, відкладено розгляд справи до 15.06.2021.

15.06.2021 відкладено розгляд справи до 26.08.2021.

Відповідач подав додаткові пояснення у справі, у яких покликається на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ, який набрав чинності 27.05.2021, яким розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24 та вказує, що Головне управління Держгеокадастру не є розпорядником земельної ділянки, пропонованої до відведення позивачем. Вказує, що листом від 24.06.2021 № 18-13-0.3-3736/2-21 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повідомило Сколівську територіальну громаду про надані дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення за рахунок земель державної власності. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності п.24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України приймають сільські, селищні, міські ради.

26.08.2021 відкладено розгляд справи у підготовчому засідання до 23.09.2021.

23.09.2021 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 21.10.2021.

21.10.2021 відкладено розгляд справи у судовому засіданні до 25.11.2021.

25.11.2021 позивач подав клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Верхньосиньовидненську селищну раду Сколівського району Львівської області. З огляду на те, що на дату подання такого клопотання позивач не подав уточнення позовних вимог, не заявив жодних вимог до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, не звертався до цієї ради з заявою про затвердження документації з землеустрою, тобто спір між позивачем та Верхньосиневидненською селищною радою Сколівського району Львівської області на дату розгляду справи відсутній, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Представник позивача позовні вимоги у судовому засіданні підтримав, у частині п.2 вимог представник позивача не наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Дослідивши заяви по суті справи, подані докази, заслухавши представників сторін, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 14.09.2020 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована біля смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області. До клопотання було додано: графічний матеріал місця розташування земельної ділянки, погодженого в.о. голови Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області Р.Заревич (долучено до справи); копію паспорта та ідентифікаційного номера.

08.10.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області прийнято наказ за № 13-10328/16-20-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою», відповідно до якого ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Перемишлянським РВВ Львівської РФ Центру ДЗК на замовлення ОСОБА_1 , розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр . ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: Львівська область, Сколівський район, територія Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: :03:000:0023.

18.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з заявою про затвердження проекту з землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером: :03:000:0023, яка розташована на території Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області.

07.12.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області прийнято наказ № 13-14340/16-20-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», відповідно до якого відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області (розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер: :03:000:0023) із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та надання цієї земельної ділянки у власність з тих підстав, що з врахуванням ст.ст.11, 12 Закону України «Про Державний земельний кадастр» наявна розбіжність стосовно місця розташування запроектованої до відведення земельної ділянки, що відображене на схемі розміщення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 - земельна ділянка площею 2,00 га (викопіювання із плану формування території Верхньосиньовиденської селищної ради), яка погоджена в.о. селищного голови Р.Заревич та на викопіюванні з кадастрової карти земельної ділянки на території Верхньосиньовиденської селищної ради для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 (складене ОСОБА_2 ). Також наявна невідповідність складу угідь земельної ділянки, що наведений в матеріалах проекту землеустрою, в т.ч. на кадастровому плані земельної ділянки (сіножаті) та згідно відомостей Державного земельного кадастру, в т.ч. Публічної кадастрової карти (земельна ділянка вкрита лісовими насадженнями). Беручи до уваги опис меж на кадастровому плані земельної ділянки, згідно якого земельна ділянка від Б до А межує із землями державної власності, погодження меж земельної ділянки здійснено без врахування вимог ст. 122 Земельного кодексу України.

Не погодившись з рішенням (наказом) відповідача позивач звернувся до суду.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту «б» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (тут і далі - ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності.

За змістом частин першої - другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Підпунктом «а» частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення селянського господарства в розмірі не більше 2,00 гектара.

Згідно з підпунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Частинами шостою, сьомою статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з частиною восьмою статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина перша статті 186-1 ЗК України).

Відповідно до частини шостої статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин відповідно до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, який у двотижневий строк зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята статті 118 ЗК України).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що оскаржуваним рішенням відповідач відмовив у затвердженні поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку із тим, що земельна ділянка, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо якої надано Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області, і земельна ділянка щодо якої розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки - це зовсім різні та не суміжні земельні ділянки.

Суд встановив, що позивач, звертаючись до Головного управління Держгеокадастру в Львівській області із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, надав схему розміщення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 з погодженням бажаного місця розташування земельної ділянки в.о. селищного голови Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області Р.Заревич. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: Львівська область, Сколівський район, територія Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району розроблено Перемишлянським РВВ Львівської РФ Центру ДЗК щодо іншої земельної ділянки, щодо якої Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області не надавався дозвіл на розробку проекту землеустрою. Зазначені обставини встановлені у судовому засіданні та не спростовані позивачем.

Таким чином, за відсутності дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки на замовлення позивача розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером: :03:000:0023, яка розташована на території Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області.

Отже, встановлений Земельним кодексом України порядок набуття земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян дотримано не було, відповідачем не надавалась оцінка відповідності місця розташування цієї земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку на стадії надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а отже, відповідачем правомірно відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки.

За наведених обставин, суд прийшов до переконання, що наказ № 13-14340/16-20-СГ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 07.12.2020 скасуванню не підлягає. Посадові особи відповідача, відмовляючи у задоволенні заяви позивача, діяли в спосіб та порядок встановлений чинним законодавством України, оскільки місце розташування об`єкта (земельної ділянки), на який надано дозвіл на виготовлення проектної документації не відповідає розробленій документації із землеустрою.

Щодо вимог позивача зобов`язати відповідача розглянути клопотання ОСОБА_1 про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки, то суд зазначає, що 27.05.2021 набрав чинності Закон України № 1423-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", відповідно до якого розділ Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 24 такого змісту: З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

На виконання зазначеної норми закону, відповідач листом від 24.06.2021 № 18-13-0.3-3736/2-21 повідомив Сколівську територіальну громаду про надані дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення за рахунок земель державної власності.

Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день надбання чинності п.24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України приймають сільські, селищні, міські ради.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача розглянути клопотання про затвердження документації з землеустрою та надання позивачу у власність земельної ділянки - відсутні, оскільки на даний час Головне управління Держгеокадастру у Львівській області не має права здійснювати розпорядження земельною ділянкою, яку бажає отримати у власність позивач.

Крім того, представник позивача у своїх поясненнях повідомив суд, що позивач не наполягає на задоволенні зазначеної позовної вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач позовні вимоги спростував. У задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.12.2021.

Суддя Крутько О.В.