Справа № 280/1915/20
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2021 року м. Дніпросправа № 280/1915/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року (суддя Прасов О.О., повний текст складено 13.04.2020) у справі №280/1915/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року, з 01.01.2018;

зобов`язати відповідача розрахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, з 01.01.2018;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів з виплати сум пенсії без урахування розстрочки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб, станом на дату виплати заборгованості у відповідному місяці.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що з 01.01.2018 відповідачем проведено перерахунок його пенсії, при цьому неправомірно встановлено підвищення пенсії лише у розмірі 50% на підставі п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі Постанова №103). Вважав безпідставним застосування відповідачем положень Постанови №103 в частині виплати сум перерахованих пенсій, оскільки такі не відповідають ч.4 ст.63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ). Зазначав, що норми даного Закону мають вищу юридичну силу, ніж норми Постанови №103, а відтак, в силу положень Конституції України, повинні застосовуватися відповідачем в спірному випадку. Зазначав, що має законне право на отримання у повному об`ємі належних йому сум за період з 01.01.2018, які повинні бути розраховані та виплачені відповідно до чинних у зазначений період нормативно-правових актів, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з виплати сум пенсії без урахування розстрочки, передбаченої Постановою №103.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції встановив, що в спірному випадку відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу у сторону збільшення, а потім зменшено виплату підвищення у відсотковому відношенні, керуючись постановою КМУ №103, тобто фактично відповідачем частково припинено виплату пенсії упродовж 2018-2019 років на підставі підзаконного нормативно-правового акту. Такі дії відповідача щодо часткового припинення виплати пенсії за висновками суду є неправомірними, оскільки вчинені не з підстав, передбачених законами України.

За таких обставин суд вказав на обов`язок відповідача з 01.01.2018р. виплатити позивачу пенсію, з урахуванням її збільшення в розмірі 100% суми підвищеної пенсії.

Крім цього, суд першої інстанції визнав право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів, у зв`язку із несвоєчасною виплатою пенсії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, з посиланням на рішення Верховного Суду від 06.08.2019р. (справа №160/3586/19), вказує, що судове рішення, яким скасовано п.1,2 Постанови №103, набрало чинності лише 05.03.2019, а відтак лише з цієї дати підлягає виплаті 100% перерахованих сум пенсій. Крім цього, як зазначає відповідач, даним судовим рішенням підтверджено право Кабінету Міністрів України встановлювати порядок виплати перерахованих пенсій. Також відповідач звертає увагу на те, що постановою КМУ №804 від 14.08.2019р. встановлено, що виплата пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, призначених до 01.03.2018р., здійснюється у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначено станом на 1 березня 2018 року. Крім того, постановою КМУ від 24.12.2019 №1088 визначено, що з 01.01.2020 виплата пенсій, призначених згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб до 01.03.2018 здійснюється у підвищеному розмірі з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018. Також, за позицією скаржника, вирішення питання щодо виплати компенсації втрати частини доходів з виплати сум пенсії в спірному випадку є передчасним, оскільки порушень строків виплати пенсії не було допущено, а не здійснення виплати пенсії позивачу з урахуванням вимог чинного законодавства відбулося не з власної вини відповідача.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та одержує пенсію за вислугу років, яка призначена йому відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

У лютому 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2018 з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 25.02.2020 року №1098-1044/Б-02/8-0800/20 позивача повідомлено, що до 01.01.2020 порядок проведення виплати пенсій, призначених згідно Закону до 01.03.2018, був врегульований постановами Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 та від 14.08.2019 № 804. Виплата пенсії проводиться у відповідності до вимог чинного законодавства, заборгованості немає.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, які полягають у виплаті перерахованої пенсії у неповному обсязі, позивач звернувся з даним позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Судом встановлено, що підставою звернення позивача з цим позовом до суду стала виплата органом ПФУ з 01.01.2018 перерахованої пенсії із застосуванням положень п.2 Постанови №103, якою передбачалась поетапна виплата підвищення перерахованої пенсії.

Позовні вимоги позивачем заявлені в березні 2020 року та стосуються виплати перерахованої пенсії у повному обсязі з урахуванням 100% суми підвищення пенсії з 01.01.2018.

Встановлені обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що у 2018 році відповідач здійснив перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2018 та здійснював виплату підвищення перерахованої пенсії у 2018 році у розмірі 50 % від суми, а у 2019 році у розмірі 75% від суми. З 01.01.2020 року сума підвищення пенсії виплачується у розмірі 100% .

Таким чином, спірні правовідносини, що є предметом дослідження в рамках цієї справи, та стосуються правомірності дій відповідача щодо зменшення підвищення перерахованої пенсії у відсотковому значенні (у 2018 році зі 100% до 50%, у 2019 році зі 100% до 75%), охоплюють період 01.01.2018 по 31.12.2019 рік.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є Закон № 2262-ХІІ.

Частиною четвертою статті 63 Закону № 2262-ХІІ визначено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Статтею 51 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону №2262-ХІІ 21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 103.

Так, згідно із пунктом 2 Постанови № 103 виплата перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводиться з 01.01.2018 у таких розмірах: з 01.01.2018 - 50 відсотків; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 відсотків; з 01.01.2020 - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

На момент перерахунку пенсії позивача у 2018 році вказані норми Постанови №103 діяли, а тому підлягали застосуванню суб`єктами владних повноважень, зокрема й ГУ ПФУ.

Проте, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 визнано протиправними та нечинними, зокрема, пункти 1, 2 Постанови №103.

Верховний Суд у постановах від 09.04.2020 року у справі №640/19928/18, від 21.10.2020 року у справі №640/20174/18, від 22.10.2020 року у справі №640/17732/19, від 30.11.2020 року у справі №520/9127/18 висловлював правову позицію щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, щодо права військовослужбовців на отримання 100 відсотків суми підвищення пенсії за період 01.01.2018 року до 05.03.2019 року.

У даних судових рішеннях Суд дійшов висновку, що з 01.01.2018 по 05.03.2019 відповідні норми Постанови №103 були діючими, а тому підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

У постанові від 17.03.2021 (справа №560/3762/18, розглянута у складі палати для розгляду щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду) Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від даної правової позиції, викладеної у вищевказаних постановах.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для виплати позивачу перерахованої пенсії у період з 01.01.2018 по 05.03.2019 з урахуванням 100% суми підвищення, оскільки в цей період норми п.2 Постанови №103 були діючими, а тому підлягали застосуванню відповідачем.

Разом з тим, у зв`язку з ухваленням судового рішення у справі № 826/3858/18, починаючи з 05.03.2019 пенсія позивачу підлягала виплаті з врахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у рішенні від 06.08.2019 у справі №160/3586/19, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020.

В той же час, 04.09.2019 набрала чинності постанова № 804 згідно з якою виплата пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ до 01.03.2018 (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 01.03.2018 з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до постанови № 704, здійснюється у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018.

Вказана Постанова № 804 була чинною у період існування спірних правовідносин, а тому підлягала обов`язковому застосуванню.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач має право на виплату перерахованої пенсії з врахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, за період з 05.03.2019 по 03.09.2019.

Такий висновок суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.04.2021 у справі №560/2720/19, від 19.08.2021 у справі №640/5451/20, від 27.09.2021 у справі №640/13217/19.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що з 01.01.2020 відсутні такі обмеження щодо поетапності виплати підвищення перерахованих пенсій, особам яким пенсія призначена згідно із Законом № 2262-ХІІ.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, вказав на необхідність застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду, викладених у рішенні за результатами зразкової справи №240/5401/18. Натомість правовідносини, які виникли в цій справі, відрізняються від зразкової справи №240/5401/18. Так, предметом спору у зразковій справі було зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку з 01.01.2018 на підставі Постанови № 103. В той час коли у даній справі спір виник з приводу виплати перерахованих сум пенсій з 01.01.2018 на підставі Постанови № 103 з урахуванням п.2 даної Постанови, який втратив чинність на підставі судового рішення, що набрало законної сили 05.03.2019, та яким було встановлено обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії, тобто спір у даній справі фактично стосується зменшення відсоткового значення підвищення до пенсії, а не розміру основної пенсії.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач, виплачуючи позивачу з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року пенсію за вислугу років у розмірі, який обчислено з урахуванням 75% суми підвищення до пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, діяв протиправно, тому такі дії відповідача слід визнати протиправними та зобов`язати його виплатити позивачу перераховану пенсію (із врахуванням раніше виплачених сум) за період з 05.03.2019 по 03.09.2019 з врахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів виплати сум пенсії у зв`язку з порушенням строків, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159 (далі - Порядок № 159).

Статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону № 2262-XII, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Таким чином, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статті 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Згідно з пунктом 2 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі №21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі №681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі №522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі №521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18 та від 10.04.2019 №686/13725/17.

Відтак, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у зв`язку з не виплатою позивачу суми підвищення пенсії в повному обсязі існує заборгованість з виплати пенсії, зокрема, у зв`язку з порушенням строків такої виплати, що є підставою для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів з виплати сум пенсії.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року по справі №280/1915/20 - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо виплати ОСОБА_1 з 05.03.2019 по 03.09.2019 перерахованої пенсії за вислугу років з врахуванням 75% суми підвищення пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 виплату перерахованої пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) за період з 05.03.2019 по 03.09.2019 з врахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою перерахованої пенсії у період з 05.03.2019 по 03.09.2019.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 02.12.2021

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк