Справа № 560/12248/21
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

30 листопада 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області , Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застуванням ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік";

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 недоплачену за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року суддівську винагороду у розмірі 231 577,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він працює на посаді судді Летичівського районного суду Хмельницької області, з 23.06.2006 по теперішній час перебуває на адміністративній посаді голови суду. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області в період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно із застосуванням обмеження, встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-ІХ, зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 13.04.2020 №553-ІХ, недоплатило позивачу суддівську винагороду в сумі 231577,48 грн. На звернення позивача, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області відмовило у виплаті заборгованості у зв`язку з відсутністю правових підстав. Вказує, що рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020, в тому числі щодо обмежень розміру суддівської винагороди. Ці окремі положення зазначених законів втратили чинність з 28.08.2020. Зменшення розміру суддівської винагороди призвело до порушення права позивача на отримання суддівської винагороди в розмірі 231577,48 грн.

Ухвалою суду від 27.09.2021 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 10.11.2021 вирішено перейти до розгляду адміністративної справи №560/12248/21 в порядку загального позовного провадження.

Від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що Закон України «Про внесення змін до закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 з часу набрання ним законної сили 18 квітня 2020 року, і до визнання його неконституційним 28 серпня 2020 року був чинним і підлягав застосуванню всіма органами та посадовими особами. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області не наділене правом оцінки діючих законів, а зобов`язане їх виконувати. Тому, в період з 18.04.2020 до 28.08.2020 виплата суддівської винагороди здійснювалася з урахуванням обмежень, встановлених Законом №553-ІХ.

Також зазначає, що в разі виплати суддівської винагороди за квітень-серпень 2020 року без застосування обмежень на грудень 2020 року залишилося б тільки 5673466 грн., або близько 30% від потреби на обов`язкові виплати.

Державна судова адміністрація України подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що в період з 18.04.2020 по 28.08.2020 положення статті 29 Закону №553-ІХ були чинними і на підставі них здійснювалось нарахування та виплата позивачу суддівської винагороди.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій просить задоволити позовні вимоги. Вказує, що зменшення розміру суддівської винагороди є порушенням конституційних прав позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд встанови наступні обставини.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 від 14.09.1980 №0427293, позивач з 25.04.2005 призначений суддею Летичівського районного суду Хмельницької області, з 23.06.2006 по теперішній час позивач працює на адміністративній посаді голови Летичівського районного суду Хмельницької області.

У довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області від 20.11.2020 №795/20-вих вказано нараховану та виплачену суддівську винагороду ОСОБА_1 за квітень-серпень 2020 року, зокрема:

- квітень 2020 року нараховано 17 992,38 грн., обмеження становить 25 248,77 грн;

- травень 2020 року нараховано 47 230,00 грн, обмеження становить 66 278,00 грн;

- червень 2020 року нараховано 60 485,60 грн, обмеження становить 53 022,40 грн;

- липень 2020 року нараховано 99 099,73 грн, обмеження становить 14 408,27 грн;

- серпень 2020 року нараховано -34 404,34 грн., обмеження становить 33 139,00 грн.

Зазначено про застосування обмеження суддівської винагороди в розмірі 47230 гривень з 18.04.2020 по 27.08.2020 на підставі Закону №553-ІХ.

Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області від 11.10.2021, кошторисом ТУ ДСАУ в Хмельницькій області на 2020 рік затверджені бюджетні призначення на оплату праці в сумі 183 920 800,00 грн., які були використані в повному обсязі. З них, для виплати суддівської винагороди 108 552 678 грн. та заробітної плати працівникам апарату місцевих загальних судів області - 75 368 122 грн. Для оплати суддівської винагороди у 2020 році без врахування обмеження з квітня 2020 року по серпень 2020 року кошторисні призначення мали би складати 122 287 810 грн.

Листом від 12.10.2021 №10-18324/21 ДСА України на виконання ухвали суду повідомила, що відповідно до Інструкції щодо застосування кодів економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 №333 (зі змінами), виплата суддівської винагороди як і заробітної плати працівникам суду у 2020 році здійснювалась за кодом економічної класифікації видатків 2111 "Заробітна плата". Кошторисні призначення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області для місцевих загальних судів за зазначеним кодом станом на 31.12.2020 р. становили 183920,8 тис. грн. Зміни до кошторису Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 "Заробітна плата" Державною судовою адміністрацією України у 2020 році не вносились. Бюджетні асигнування, передбачені кошторисом на 2020 рік Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області за КПКВК 0501020 "Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя" за КЕКВ 2111 "Заробітна плата" у сумі 183920,8 тис. грн. відкриті в повному обсязі.

Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області від 29.11.2021 №1581/21-вих, загальна сума обмеження на суддівську винагороду судді Летичівського районного суду Лазаренка Анатолія Володимировича за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року складає 188782,54 грн. (перерахунок обмеження за період з 28 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року в сумі 3313,90 грн. був проведений в вересні 2020 року). Утримані в серпні 2020 року 39481,04 грн. не є сумою обмеження, оскільки ця сума є перерахунком відпускних за липень 2020 року в зв`язку хворобою під час відпустки.

Також до цієї довідки додано розрахунковий лист позивача за вересень 2020 року, згідно якого підтверджується перерахунок обмеження в сумі 3313,90 грн. (вказана сума нарахована позивачу).

Таким чином, загальна сума обмеження суддівської винагороди судді Летичівського районного суду ОСОБА_1 за спірний період складає 188782,54 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII, встановлено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 135 Закону № 1402-VIII, до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків; більше 5 років - 20 відсотків; більше 10 років - 30 відсотків; більше 15 років - 40 відсотків; більше 20 років - 50 відсотків; більше 25 років - 60 відсотків; більше 30 років - 70 відсотків; більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Цілком таємно", - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Таємно", - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду (ч. 8 ст. 135 Закону №1402-VIII).

Відповідно до частини дев`ятої статті 135 Закону № 1402-VIII, обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

У рішенні від 08.04.2016 № 4-рп/2016 у справі № 1-8/2016 Конституційний Суд України зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені.

Однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема, надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

У рішенні від 03.06.2013 № 3-рп/2013 у справі №1-2/2013, Конституційний Суд України зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України.

Рішенням від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України визначив, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.

Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з приписами Європейської хартії щодо статусу суддів від 10 липня 1998 року, у підпункті 6.1 пункту 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Враховуючи викладене, порядок і розмір виплати суддівської винагороди регламентується виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів", що узгоджується з приписом частини другої статті 130 Конституції України, в силу якої розмір суддівської винагороди встановлюється виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Разом з тим, 12 березня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної постанови змін, неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-IX, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29.

Статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Однак рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами, абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.

Так, в даному рішенні зазначено, що вирішуючи питання щодо конституційності оспорюваних положень Закону №294, Конституційний Суд України виходить із юридичної позиції, яку він неодноразово висловлював: оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007).

Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України (далі -Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Ураховуючи викладене, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

В рішенні Конституційного суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 також констатовано, що юридичну визначеність слід розуміти через такі її складові елементи: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування) (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020). Установлення граничного розміру заробітної плати, грошового забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування), передбачене у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України (частини перша, третя статті 29 Закону № 294), є невизначеним щодо дії в часі та не забезпечує передбачуваності застосування цих норм права.

Згідно з частиною першою статті 113 Конституції України, частиною першою статті 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Тобто, оспорюваними положеннями статті 29 Закону №294 заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб органів законодавчої та судової влади поставлені в залежність від виконавчої влади.

Також в зазначеному рішенні вказано, що Конституцією України встановлено, що виключно законами України визначається, зокрема, статус суддів (пункт 14 частини першої статті 92); незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється (частини перша, друга статті 126); держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій (перше речення частини першої, частина друга статті 130).

Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на недопустимість обмеження законом незалежності суддів, зокрема, їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, від 11 березня 2020 року № 4-р/2020).

Проаналізувавши юридичні позиції щодо незалежності суддів, Конституційний Суд України дійшов висновку, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя; законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2020 року № 4-р/2020).

Крім цього Конституційний Суд України дійшов висновку, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України. Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України.

Більш того, суд наголосив на тому, що питання обрахунку та розміру суддівської винагороди в силу частини другої статті 130 Конституції України регламентується виключно статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що, в свою чергу, виключає можливість застосування до правовідносин стосовно суддівської винагороди норм інших Законів.

Отже, обмежуючи розмір суддівської винагороди шляхом застосування Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами згідно Закону України №553-ІХ від 13.04.2020, всупереч вимогам частини другої статті 130 Конституції України та статті 135 Закону №1402-VIII, розпорядники бюджетних коштів - відповідач у цій справі вчинив дії, що порушують права та гарантії незалежності судді (позивача у справі).

Зокрема, у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області від 20.11.2020 №795/20-вих відповідач визнає, що обмеження ним здійснювалось відповідно до ст. 29 Закону № 294-IX (зі змінами, внесеними Законом № 553-IX).

Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області від 29.11.2021 №1581/21-вих, загальна сума обмеження на суддівську винагороду судді Летичівського районного суду ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року складає 188 782,54 грн. (перерахунок обмеження за період з 28 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року в сумі 3 313,90 грн. був проведений в вересні 2020 року). Утримані в серпні 2020 року 39 481,04 грн. не є сумою обмеження, оскільки ця сума є перерахунком відпускних за липень 2020 року в зв`язку хворобою під час відпустки.

При цьому суд зауважує, що, як свідчить лист ДСА України № 10-18324/21 від 12.10.2021, кошторисні призначення ТУ ДСА України в Хмельницькій області за КЕКВ "Заробітна плата" у 2020 році не змінювались, бюджетні асигнування передбачені кошторисом на 2020 рік відкриті у повному обсязі.

Жодних належних та допустимих доказів того, що розмір бюджетних видатків на суддівську винагороду не дозволив ТУ ДСА України в Хмельницькій області виплатити суддівську винагороду позивачу у повному обсязі, ТУ ДСА України в Хмельницькій області суду не надано. При цьому ДСА України відмічає, що зменшення обсягу асигнувань після набрання чинності Законом № 553-ІХ не здійснювалось.

Таким чином, ТУ ДСА України в Хмельницькій області як розпорядник бюджетних коштів мало забезпечити виплату суддівської винагороди у повному обсязі за рахунок видатків Державного бюджету України на 2020 рік на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя

Проте ТУ ДСА в Хмельницькій області зазначений обов`язок не був виконаний через помилкове застосування до спірних правовідносин норм статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-IX від 13.04.2020, а не через відсутність відповідних бюджетних призначень.

Таким чином, дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди в період з 18.04.2020 до 27.08.2020 включно із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами та доповненнями, внесеними Законом №553-IX, є протиправними.

Як наслідок, слід стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду за період з 18.04.2020 до 27.08.2020 у розмірі 188 782,54 грн., з утриманням із цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів.

Позивач помилково вважає, що йому недоплачено суддівську винагороду в сумі 231577,48 грн., оскільки, як встановлено судом, утримані в серпні 2020 року 39481,04 грн. не є сумою обмеження, оскільки ця сума є перерахунком відпускних за липень 2020 року в зв`язку хворобою під час відпустки. Також у вересні 2020 року був проведений перерахунок обмеження в сумі 3313,90 грн. на користь позивача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Щодо вимоги позивача про допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць, суд зазначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, вимогу позивача про допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення виплати суддівської винагороди у межах суми за один місяць необхідно задовольнити та допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати відповідачем на користь позивача суддівської винагороди у межах суми за один місяць.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно із застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Стягнути з територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 недоплачену за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно суддівську винагороду у розмірі 188782 (сто вісімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят дві) грн. 54 коп., з утриманням з цих сум передбачених законодавством податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди в межах стягнення суми за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 02 грудня 2021 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідачі:Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області (вул. Соборна, 75,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 26293548) Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5,Київ,01601 , код ЄДРПОУ - 26255795)

Головуючий суддя Д.А. Божук