Справа № 580/2273/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2273/21 Головуючий у 1 інстанції: Гайдаш В.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Мєзєнцева Є.І.

Файдюка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову до Міністерства внутрішніх справ України (оформлену листом від 23.02.2021 №7133/15-2021) у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України документи для розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850;

- зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 та виплатити одноразову грошову допомогу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850, отже, зазначена норма Порядку № 850 не позбавляє апелянта права на отримання одноразової грошової допомоги. Також, апелянт зазначає, що він отримав страхові виплати за державним обов`язковим особистим страхуванням, однак, виплати у зв`язку зі встановленням безстрокової групи інвалідності (як наслідок втрати працездатності) позивачу не проводились.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 03 листопада 2021 року (суддя- доповідач Земляна Г.В.).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року прийнято справу №580/2273/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії до свого провадження.

04 жовтня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Також, 08 жовтня 2021 року до суду апеляційної інстанції від відповідача - Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ Черкаської області з 25.04.1985 до 30.03.1988 та з 25.05.1988 до 27.08.2001.

Наказом Штабу УМВС від 27.08.2001 №111 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ (далі - ОВС) запас за ст. 63 п. «Б» (через хворобу).

Згідно з даними свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії УМВС України в Черкаській області від 27.07.2001 №387, отримані ОСОБА_1 захворювання пов`язані з проходженням служби в ОВС.

Відповідно до довідки Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» від 17.04.2020 №02-05/56, ОСОБА_1 13.11.2020 виплачено страхову суму за державним обов`язковим особистим страхуванням в сумі 410 грн. (за втрату працездатності у розмірі 10%, у зв`язку з отриманою травмою в період проходження служби при виконанні службових обов`язків) та 29.10.2001 у сумі 975 грн. (за втрату працездатності у розмірі 15%, у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням служби).

13 березня 2020 року Черкаською обласною МСЕК №2 встановлено ОСОБА_1 II групу інвалідності безтерміново, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС, визначено 80% втрати працездатності (довідка від 16.03.2020 серії 12 ААБ №767833).

ОСОБА_1 звернувся до УМВС України в Черкаській області із заявою від 22.04.2020 про виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, пов`язаної із з проходженням служби в ОВС. До неї додав копії: паспорта та РНОКПП, довідок МСЕК, довідки з НАСК «Оранта», індивідуальної програми реабілітації та свідоцтва про хворобу, довідку з банку.

27 травня 2020 року УМВС України в Черкаській області склало висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з отриманням інвалідності, на підставі п. 3.2. Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Вказаний висновок з доданими ОСОБА_1 документами направлений Департаменту фінансово-облікової політики МВС України.

За наслідками їх розгляду Міністерство внутрішніх справ України листом від 24.06.2020 №20153/15-2020 повернуло матеріали до УМВС України в Черкаській області, зазначивши про неможливість прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги. Вказано, що за результатами опрацювання матеріалів виявлено їх невідповідність вимогам абз.4 п. 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009, відповідно до якої, медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких обов`язково входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні такої експертизи ОСОБА_1 до участі в засідання не запрошувався голова лікарсько-консультативної комісії ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України в Черкаській області". Крім того, не дотримано вимоги п. 4 Порядку, що унеможливило прийняти рішення за вказаними вище матеріалами.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року у справі №580/3143/20, зокрема, зобов`язано Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України документи для розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України після їх отримання повторно розглянути матеріали для призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та прийняти рішення за результатами відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянуло матеріали для призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та листом від 18.01.2021 №2 повідомило Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, що за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 прийнято рішення про відмову у її виплаті та 22.02.2021 затверджено відповідний висновок.

Не погоджуючись із вищевказаною відмовою в призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII (далі - Закон № 565-ХІІ) та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок № 850).

За правилами частини 6 статті 23 Закону № 565-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

В подальшому, Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21 жовтня 2015 року затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції". Дана постанова набрала законної сили 31 жовтня 2015 року.

Відповідно до п. 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про хворобу від 27 липня 2001 року №387, військово-лікарською комісією УМВС України в Черкаській області встановлено, що отримані позивачем захворювання пов`язані з проходженням служби в ОВС (а.с. 16).

Із листа Міністерства внутрішніх справ України від 23 лютого 2021 року №7133/15-2021 вбачається та не заперечувалося позивачем, що у 2001 року ОСОБА_1 при первинному огляді встановлено 15% втрати професійної працездатності (а.с. 22-23).

Згідно довідки Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» від 17 квітня 2020 року №02-05/56, ОСОБА_1 13 листопада 2020 року виплачено страхову суму за державним обов`язковим особистим страхуванням в сумі 410,00 грн. (за втрату працездатності у розмірі 10%, у зв`язку з отриманою травмою в період проходження служби при виконанні службових обов`язків) та 29.10.2001 у сумі 975,00 грн. за втрату працездатності у розмірі 15%, у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням служби (а.с.15).

Відповідно до довідки Черкаської обласної МСЕК №2 від 16 березня 2020 року серії 12 ААБ №767833, ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності безтерміново, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС (а.с. 10).

Згідно довідки Черкаської обласної МСЕК №2 від 16 березня 2020 року серії 12 ААБ №7044045, позивачу встановлено 80 % втрати професійної працездатності (а.с. 14).

ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області із заявою від 23 квітня 2020 року, в якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку встановленням ІІ групи інвалідності (а.с. 25).

У відповідності до листа Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 23 лютого 2021 року №7133/15-2021, за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 прийнято рішення про відмову та 22.02.2021 р. затверджено відповідний висновок (а.с. 22-23).

Однією з підстав відмови у призначенні одноразової грошової допомоги стало те, що заявникові при повторному огляді другої групи інвалідності та додатково 80% втрати професійної працездатності (2020 рік) відбулося в період понад два роки від дати встановлення йому при первинному огляді 15% втрати професійної працездатності (2001 рік), що суперечить умовам Порядку.

Апелянт зазначає, що у пункті 14 Порядку № 850 визначено вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги і такі підстави розширеному тлумаченню не підлягають. Також, апелент вказує, що цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду розглядав справу №711/1837/18 за подібних правовідносин та в постанові від 04 листопада 2020 року Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступила від висновку, викладеного вперше у постанові від 13.02.2018 у справі № 808/1866/16 та інших, у яких міститься такий чи подібний висновок щодо застосування положень статті 23 Закону № 565-XII та пункту 4 Порядку № 850 та дійшла наступного висновку щодо застосування цих норм матеріального права у подібних правовідносинах:

(1) із втратою чинності з 07.11.2015 Законом № 565-XII право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції збереглось відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VII і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850;

(2) Закон № 565-XII, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VII, так само як і Закон № 580-VII не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;

(3) положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку № 850;

(4) передбачені пунктом 4 Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31.10.2015 - з дня набрання чинності вказаним Порядком;

(5) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31.10.2015 чи після.

У зазначеній справі Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що оскільки, між первинним встановленням інвалідності та повторним оглядом, за наслідками якого встановлено вищу групу інвалідності минуло понад два роки, тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене, оскільки, з дня встановлення ОСОБА_1 ступеня втрати професійної працездатності (2001 рік) до дня встановлення ІІ групи інвалідності (16 березня 2020 року) минуло понад два роки, колегія суддів вважає, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 29.10.2019 року у справі №809/950/17, слід зазначити наступне.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 року у справі № 755/10947/17, суди при вирішенні спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Також, згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17, в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.

З приводу доводів апелянта про те, що він отримав страхові виплати за державним обов`язковим особистим страхуванням, однак, виплати у зв`язку зі встановленням безстрокової групи інвалідності (як наслідок втрати працездатності) позивачу не проводились, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-2, 6 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» (в редакції, чинній на час виплати 13.11.2020 р. позивачу страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням), працівник міліції підлягає обов`язковому державному страхуванню на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займає, за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на підставі договорів від міністерств, відомств, підприємств, установ і організацій.

Порядок та умови страхування працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових обов`язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, мали місце у період проходження служби, йому виплачується одноразова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового утримання (залежно від ступеня втрати працездатності) і призначається пенсія по інвалідності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 р. №59 затверджено Положення про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України.

Згідно пункту 1 вищевказаного Положення №59 (в редакції, чинній на час виплати 13.11.2020 р. позивачу страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням), страхові платежі з державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ, джерелом яких є кошти державного бюджету, включаючи витрати Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" на його проведення в розмірі 6 відсотків загальної суми цих платежів, вносяться МВС на спеціальний рахунок Національної акціонерної страхової компанії "Оранта".

У відповідності до п.п. «а» п. 2 Положення №59, страховик виплачує страхові суми: особам рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ (їхнім спадкоємцям) у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, боротьбі із злочинністю: у разі одержання застрахованим тяжкого поранення (контузії, травми або каліцтва) - в розмірі чотиримісячного грошового утримання, легкого поранення - в розмірі двомісячного грошового утримання за останньою посадою, яку він займав.

Отже, законодавством визначені однакові умови для виплати працівникові органів підрозділів внутрішніх справ як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги.

Проаналізувавши положення зазначених редакцій статті 23 Закону № 565-XII та зміст Положення №59 та постанови №850, колегія суддів дійшла висновку про те, що "обов`язкове особисте державне страхування" та "одноразова грошова допомога" є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Даний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду. викладеного у постанові від 22 березня 2018 року у справі №278/307/17.

Відтак, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Водночас, слід повторно наголосити на тому, що пунктом 4 Порядку № 850 обмежено право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Мєзєнцев Є.І.

Файдюк В.В.