Справа № 600/4278/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/4278/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-2409 від 22 червня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог, враховуючи відповідь на відзив, зазначено, що оскаржуваним рішенням безпідставно визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2020 року. Позивач вказує, що податковим органом протиправно не враховано наявність у нього права на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статі 266 Податкового кодексу України, оскільки він має статус сільськогосподарського товаровиробника у розумінні статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» та статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис», а наявні у нього на праві власності об`єкти нежитлової нерухомості мають код 1271.9 згідно ДК-018-200 і ці нежитлові будівлі він використовує як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Ухвалою суду від 02 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, запропоновано сторонам подати заяви по суті справи.

Відповідач подав до суду відзив та заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. Вказував про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог й законність оскаржуваного рішення.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

За таких обставин, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з Договором купівлі-продажу 4/100 частин нежитлової будівлі від 31 липня 2013 року ОСОБА_1 придбано 4/100 частин нежитлових будівель, розташованих за АДРЕСА_1 .

Так, за названим договором у власність ОСОБА_1 переходить: кузня - літ. «Ж», загальною площею 56,50 кв. м., та кузня - літ. «З», загальною площею 74,40 кв. м., що складаж 4/100 (чотири сотих) частини нежитлових будівель.

На підставі вказаного договору проведено державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 на 4/100 об`єкта нерухомого майна нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №77277000 від 31 липня 2013 року.

Також згідно наявного у справі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №444872 від 09 жовтня 2007 року, позивач є власником земельної ділянки 0,8774 га, розташованої на території Коболчинської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі розпорядження районної державної адміністрації №482-Р від 21 жовтня 2005 року.

22 червня 2021 року Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-2409, яким визначено позивачу податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2020 року на суму 5100,49 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 30 червня 2021 року, що підтверджується відповідною відміткою у корінці податкового повідомлення-рішення №0-2409.

01 липня 2021 року позивач звернувся до податкового органу із заявою про проведення звірки даних щодо об`єктів житлової нерухомості, в якій він просив здійснити перерахунок суми податку на нерухоме майно та відкликати податкове повідомлення-рішення від 22 червня 2021 року №0-2409, посилаючись на те, що має право на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки він наділений статусом сільськогосподарського товаровиробника та використовує нежитлову будівлю як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом від 16 липня 2021 року повідомив позивача про те, що відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій ОСОБА_1 не значить у переліку суб`єктів підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, а також керівником (засновником) юридичної особи, що здійснює господарську діяльність у сфері сільського господарства (товаровиробництва), відповідно, не звітує про результати господарської діяльності до податкового органу та не сплачує податки. Крім цього, відсутня будь-яка наявна інформація, що підтверджує факт здійснення сільськогосподарської діяльності та використання у такій діяльності комплексу належних позивачу нежитлових будівель та споруд. Виходячи з наведеного, належні позивачу нежитлові будівлі підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальних підставах відповідно до пункту 266.3.2 статті 266 Податкового кодексу України.

За таких обставин, не погоджуючись із рішенням суб`єкта владних повноважень, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02 грудня 2010 року (далі - ПК України).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Згідно положень підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

Підпунктом "ж" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

На переконання суду, встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Підпунктом 14.1.76 пункту 4.1 статті 14 ПК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення - землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до положень підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Отже, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ "Податок на майно").

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Поняття "сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» , під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин): виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 року у справі №560/168/19, яку суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зауважує, що положення пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є застосовними в тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.

Так, Законом України від 23.11.2018 року №2628-VIII підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Наведене свідчить про помилковість посилань відповідача в обґрунтування своєї позиції на приписи підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

Водночас, продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (стаття 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»).

Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, та не здаються їх власниками в оренду, позичку, лізинг не є об`єктами оподаткування згідно з підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд і в постанові від 04.03.2021 року у справі № 500/2782/18.

З огляду на викладене, варто зазначити, що з метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пунктом "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, необхідно встановити, чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та встановити факт використання позивачем спірних нежитлових будівель як об`єктів сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Так, у позовній заяві позивач стверджує, що наявні у нього на праві власності нежитлові будівлі загальною площею 130,90 кв.м (а це кузня-літ. «Ж» площею 56,50 кв. м. та кузня-літ. «З» площею 74,40 кв. м.) використовуються ним особисто для сільськогосподарського товаровиробництва як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Надаючи оцінку указаним твердженням позивача, суд звертає увагу на те, що згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

При цьому статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи наведені процесуальні норми, суд вважає безпідставними та необґрунтованими указані вище твердження позивача, оскільки на їх підтвердження не було надано жодних належних та достовірних у розумінні статей 73 та 75 Кодексу адміністративного судочинства України доказів.

Поряд з цим у листі від 16 липня 2021 року податковий орган також зазначив про відсутність будь-якої інформації, що підтверджує факт здійснення ОСОБА_1 сільськогосподарської діяльності та використання ним у такій діяльності комплексу належних нежитлових будівель та споруд.

Посилання позивача у позові на наявність у нього земельної ділянки площею 0,8774 га, розташованої на території Коболчинської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, безумовно не свідчить про фактичне використання ним цієї земельної ділянки та ведення товарного сільськогосподарського виробництва й зв`язок її із нежитловими будівлями загальною площею 130,90 кв.м (кузня-літ. «Ж» площею 56,50 кв.м. та кузня-літ. «З» за площею 74,40 кв. м.).

Позивачем не надано жодних належних доказів здійснення ним у 2020 році сільськогосподарської діяльності із використанням при цьому вказаних вище нежитлових будівель.

Необґрунтованими є і твердження позивача про те, що наявні у нього на праві власності об`єкти нежитлової нерухомості (кузні) мають код саме 1271.9 згідно ДК-018-200, оскільки такі не підтверджується жодними доказами. В договорі купівлі-продажу 4/100 частин нежитлової будівлі від 31 липня 2013 року та у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №77277000 від 31 липня 2013 року такі відомості відсутні.

Водночас суд додатково звертає увагу на те, що дійсно наказом Держстандарту від 17.08.2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, на який і міститься посилання у підпункті "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводисобачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні, будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

До коду 1271.9 класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 відносяться будівлі сільськогосподарського призначення інші.

Таким чином, кузні прямо не включені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271, в тому числі 1271.9) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Поряд з цим суд зазначає, що за змістом Академічного тлумачного словника з української мови, Термінологічного словника-довідника з будівництва та архітектури, кузня (іншими словами ковальня, майстерня) це приміщення, призначене для обробки металів способом гарячого кування; майстерня для ковальських робіт, зокрема і для підковування коней.

Отже, і за своїм функціональним призначенням кузня не відноситься до будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, що додатково свідчить про безпідставність тверджень позивача про віднесення належних йому будівель до коду 1271.9 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Суд зауважує, що нормами Податкового кодексу України визначено умови, за яких власник об`єкта оподаткування звільняється від сплати відповідного податку, зокрема, коли будівлі, споруди належать сільськогосподарському товаровиробнику (юридичній та фізичній особі), і такі віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, вони не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. При цьому такі будівлі повинні використовуватись як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Оскільки обставини цієї справи, встановлені судом на підставі наданих її сторонами доказів, свідчать про те, що у позивача відсутня сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, то суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому такі задоволенню не підлягають. На переконання суду, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним та скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 02 грудня 2021 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 (60231, Чернівецька область, Дністровський район, с. Коболчин), відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А).

Суддя О.П. Лелюк