Справа № 640/7776/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7776/20 Головуючий у 1 інстанції - Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.07.2021 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Транссервіс» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Транспортна компанія «Транссервіс» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.03.2020 № .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.07.2021 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем була проведена камеральна перевірка ТОВ «Транспортна компанія «Транссервіс» з питань своєчасності ним сплати суми (зобов`язання) по земельному податку з юридичних осіб, за результатами якої складено акт від 06.02.2020 № 001145/26-15-04-10/32156302 (далі - акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення строків сплати податкових зобов`язань, передбачених пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, зокрема грошового зобов`язання в податкових повідомленнях-рішеннях та порушення термінів сплати (перерахування) самостійно узгодженої суми грошового зобов`язання по земельному податку, згідно наведеного переліку в акті перевірки.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.03.2020 № , яким за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб, визначеного пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України та на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку на 61, 60, 59, 58, 49, 35, 31 календарних дні грошового зобов`язання у сумі 383 322, 80 грн. ТОВ «Транспортна компанія «Транссервіс» зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 76 664, 56 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято не на підставі, не у межах повноважень, що визначені Конституцією та Законами України, не обґрунтовано та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкова декларація, розрахунок, в силу вимог пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, платник земельного податку притягається до відповідальності у вигляді штрафу за несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов`язання із земельного податку. При цьому, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками щомісяця протягом 30 календарних днів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 18.02.2019 позивач подав до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю за 2019 рік, в якій самостійно визначив зобов`язання з плати за землю у розмірі 36 333,81 грн. щомісячно за період з січня по листопад 2019 року та 36 333,77 грн. за грудень 2019 року.

Відповідно до копій платіжних доручень з відміткою банку (а.с. 63-74) позивач сплачував земельний податок до 30 числа кожного місяця 2019 року.

За таких обставин, колегія суддів зазначає про відсутність зі сторони позивача порушень строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання із земельного податку, визначеного самостійно.

Щодо вказаних в акті перевірки порушень про несвоєчасну сплату позивачем грошових зобов`язань згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, то колегія суддів звертає увагу, що, в силу ч. 2 ст. 77 КАС України, суб`єкт владних повноважень, не надав будь-яких доказів, які б підтверджували порушення позивачем вимог пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, у тому числі відповідних розрахунків земельного податку та податкових повідомлень-рішень, на підставі яких у ТОВ «Транспортна компанія «Транссервіс» виникло таке зобов`язання.

Більше того, відповідач не надав доказів, що позивачу взагалі визначались будь-які грошові зобов`язання із земельного податку на підставі податкових повідомлень-рішень та, що вони є узгодженими.

Отже, оскільки платник притягується до відповідальності у вигляді штрафу за несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов`язання із земельного податку та, враховуючи відсутність доказів на підтвердження висновків акта перевірки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування штрафних санкцій до ТОВ «Транспортна компанія «Транссервіс» на підставі статті 126 Податкового кодексу України є протиправним, у зв`язку із чим податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 10.03.2020 № підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів зауважує, що апеляційна скарга відповідача не містить жодного аргументу на спростування зазначених вище висновків суду попередньої інстанції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.07.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.