Справа № 300/2441/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 300/2441/21 пров. № А/857/16963/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі № 300/2441/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди,-

суддя в 1-й інстанції Григорук О. Б.,

час ухвалення рішення 03.08.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Державної служби України з питань праці, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежної організації об`єктивного розгляду звернень за кожним фактом наведеного правопорушення та невжиття з даного приводу дієвих заходів нагляду та контролю у результаті опрацювання у встановленому порядку звернення позивача від 28 грудня 2020 року з метою притягнення винних до відповідальності та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що 28 грудня 2020 року він звернувся до відповідача із заявою про проведення інспекційного відвідування Укртрансбезпеки, долучити дане звернення із копіями матеріалів до дисциплінарного провадження для забезпечення належного формування дисциплінарної справи та підготувати обґрунтовану відповідь про результати вжитих заходів. Однак у порушення вимог частини четвертої статті 7 Закону України "Про звернення громадян" листом від 13 січня 2021 року №187/1/4.1-ЗВ-21 звернення направлено в Головне управління Держпраці у Київській області для розгляду, тобто тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржувалися попередньо. Крім того, зазначає, що про результати розгляду та прийняті рішення по суті звернення від 28 грудня 2020 року його не поінформовано. Зазначає, що зазнав моральної шкоди, яку обґрунтовує тривалою формальною перепискою, із затягуванням надсилання письмових відповідей за результатами розгляду його звернень, а також враховує стан свого здоров`я, тяжкість змін у його виробничих стосунках, яке стало наслідком зниження його престижу та ділової репутації, потребувало часу та зусиль для спростування обставин. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що на територію міста Києва та Київської області поширюється діяльність Головного управління Держпраці у Київській області, яке відповідно до наданих йому повноважень здійснює заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю стосовно підприємств, зареєстрованих на території міста Києва та Київської області, та відповідно володіє інформацією, необхідною для розгляду звернення ОСОБА_1 . Таким чином, в межах повноважень і в спосіб, визначений чинним законодавством, відповідач направив заяву позивача від 28 грудня 2020 року листом від 13 січня 2021 року №187/1/4.1-ЗВ-21 в Головне управління Держпраці у Київській області для розгляду. Подальший розгляд звернення позивача в межах компетенції було здійснено Головним управлінням Держпраці у Київській області. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Позивач (апелянт) ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача Сапсай С.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Державної служби України з питань праці із заявою від 28 грудня 2020 року (а.с.28-35), в якій просив: долучити дане звернення з додатками до матеріалів проведення інспекційного відвідування Укртрансбезпеки для врахування у якості доказів; у ході проведення інспекційного відвідування Укртрансбезпеки додатково звернути увагу та у повному обсязі документально обґрунтовано відобразити причини і підстави допущення посадовими особами Укртрансбезпеки всіх наведених позивачем фактів порушень чинних норм законодавства України; дозволити ознайомитися з матеріалами перевірки та подавати додаткові матеріали; долучити копії матеріалів даного звернення до матеріалів дисциплінарного провадження для забезпечення належного формування дисциплінарної справи відповідно до наказу Головного управління Держпраці від 11 грудня 2020 року №444-к; підготувати та надіслати письмову обґрунтовану відповідь про результати вжитих заходів за наслідками інспекційного відвідування Укртрансбезпеки та вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також надати копію рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи на поштову та електронну адреси позивача.

Державна служба України з питань праці листом від 13 січня 2021 року №187/1/4.1-ЗВ-21 направила вказане звернення позивача від 28 грудня 2020 року Головному управлінню Держпраці у Київській області для врахування при здійсненні інспекційного відвідування у Державній службі України з безпеки на транспорті та проведенні дисциплінарного провадження згідно з наказом Головного управління Держпраці у Київській області від 11 грудня 2020 року №444-к. Також вказаний лист від 13 січня 2021 року №187/1/4.1-ЗВ-21 адресований позивачу для відома (а.с.119).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача з запитом на отримання інформації від 16 березня 2021 року щодо результатів розгляду звернення від 28 грудня 2020 року (а.с.120).

На запит від 16 березня 2021 року Державна служба України з питань праці листом від 23 березня 2021 року №2039/3.1/4.1-ЗВ-21 повідомила позивача, що в період з 01 січня 2020 року по 01 лютого 2021 року до Держпраці надійшло 7 звернень позивача та 2 запити на отримання інформації, звернення від 28 грудня 2020 року (вх. №А-6547-20 від 31 грудня 2020 року), яке направлено для розгляду до Головного управління Держпраці у Київській області листом від 13 січня 2021 року №187/1/4.1-ЗВ-21 (а.с.121).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначених чинним законодавством, не здійснено розгляд звернення позивача від 28 грудня 2020 року у порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян", а з дотриманням вимог чинного законодавства листом від 13 січня 2021 року №187/1/4.1-ЗВ-21 направлено звернення Головному управлінню Держпраці у Київській області для врахування при здійсненні інспекційного відвідування у Державній службі України з безпеки на транспорті та проведенні дисциплінарного провадження.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян". Цей Закон забезпечує громадянам України можливість участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Так, відповідно до ст.12 Закону України "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Враховуючи положення наведеної вище статті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дія Закону України "Про звернення громадян" не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений трудовим законодавством.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, та складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно зі ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

П.2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 передбачає, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

За змістом пп.1 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Згідно з п.19, 20, 27 вищезазначеного Порядку за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Державної служби України з питань праці з заявою, в якій останній описав усі порушення вимог його трудових прав у відповідний період його роботодавцем та в прохальній частині вказаної вище заяви просив: долучити дане звернення з додатками до матеріалів проведення інспекційного відвідування Укртрансбезпеки для врахування у якості доказів; у ході проведення інспекційного відвідування Укртрансбезпеки додатково звернути увагу та у повному обсязі документально обґрунтовано відобразити причини і підстави допущення посадовими особами Укртрансбезпеки всіх наведених позивачем фактів порушень чинних норм законодавства України; дозволити ознайомитися з матеріалами перевірки та подавати додаткові матеріали; долучити копії матеріалів даного звернення до матеріалів дисциплінарного провадження для забезпечення належного формування дисциплінарної справи відповідно до наказу Головного управління Держпраці від 11 грудня 2020 року №444-к; підготувати та надіслати письмову обґрунтовану відповідь про результати вжитих заходів за наслідками інспекційного відвідування Укртрансбезпеки та вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також надати копію рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи на поштову та електронну адреси позивача.

Зі змісту вищезазначеної заяви позивача вбачається, що усі питання стосувалися інспекційного відвідування у Державній службі України з безпеки на транспорті та проведення дисциплінарного провадження згідно з наказом Головного управління Держпраці у Київській області від 11 грудня 2020 року №444-к.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, порядок розгляду заяви позивача від 28 грудня 2020 року, що стосується здійснення інспекційного відвідування у Державній службі України з безпеки на транспорті та проведення дисциплінарного провадження згідно з наказом Головного управління Держпраці у Київській області від 11 грудня 2020 року №444-к, встановлений трудовим законодавством, зокрема, статтею 259 Кодексу законів про працю України та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 №295.

Матеріалами справи стверджується, що листом від 13 січня 2021 року №187/1/4.1-ЗВ-21 Державна служба України з питань праці направила звернення ОСОБА_1 від 28 грудня 2020 року Головному управлінню Держпраці у Київській області для врахування при здійсненні інспекційного відвідування у Державній службі України з безпеки на транспорті та проведенні дисциплінарного провадження згідно з наказом Головного управління Держпраці у Київській області від 11 грудня 2020 року №444-к (а.с.119).

Колегія суддів зазначає, що за приписами статті 12 Закону України "Про звернення громадян" дія Закону України "Про звернення громадян" не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений трудовим законодавством, а тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, порядок розгляду заяви позивача від 28 грудня 2020 року встановлений статтею 259 Кодексу законів про працю України та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Державна служба України з питань праці з дотриманням вимог статті 12 Закону України "Про звернення громадян", Кодексу законів про працю України та Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, листом від 13 січня 2021 року №187/1/4.1-ЗВ-21 направила звернення позивача від 28 грудня 2020 року Головному управлінню Держпраці у Київській області для врахування при здійсненні інспекційного відвідування у Державній службі України з безпеки на транспорті та проведенні дисциплінарного провадження згідно з наказом Головного управління Держпраці у Київській області від 11 грудня 2020 №444-к.

Колегія суддів доводи апелянта в частині порушення відповідачем вимог частини четвертої статті 7 Закону України "Про звернення громадян" про напавлення листом від 13 січня 2021 року №187/1/4.1-ЗВ-21 звернення у Головне управління Держпраці у Київській області для розгляду до уваги не приймає, оскільки враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені вище правові норми не вбачає протиправності дій відповідача. Крім того, покликання апелянта на вибірковість розгляду судом першої інстанції вимог заяви від 28 грудня 2020 року колегія суддів відхиляє, оскільки позивач у вказаній заяві сформував прохання щодо розгляду цієї заяви.

Безпідставними є також доводи апелянта про те, що його про результати розгляду та прийняті рішення по суті звернення від 28 грудня 2020 року відповідачем не проінформовано, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, так як містять інформацію про відповідь з боку відповідача позивачу на вказану заяву.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, оскільки не встановлено протиправності бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах, тому, як наслідок, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначених чинним законодавством, не здійснено розгляд звернення позивача від 28 грудня 2020 року у порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян", а з дотриманням вимог чинного законодавства листом від 13 січня 2021 року №187/1/4.1-ЗВ-21 направлено звернення Головному управлінню Держпраці у Київській області для врахування при здійсненні інспекційного відвідування у Державній службі України з безпеки на транспорті та проведенні дисциплінарного провадження, про що повідомлено останнього.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 295, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі № 300/2441/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 01 грудня 2021 року.