Справа № 160/15948/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Піщанської сільської ради, яка полягає у не наданні повної та достовірної публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 30.08.2021 року (вх.№ 1422/02-22 від 30.08.2021 року); зобов`язати Піщанську сільську раду надати ОСОБА_1 повну інформацію, щодо наявності всіх вільних земельних ділянок на території Піщанської об`єднаної територіальної громади державної та/або комунальної власності, які не надані у користування та можуть бути використані для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із зазначенням кадастрових номерів (у разі наявності), наданням кадастрових карт (планів) або інших графічних матеріалів.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулась до Піщанської сільської ради із запитом на публічну інформацію від 30.08.2021 року, в якому просила надати детальну інформацію про наявні вільні земельні ділянки, які можуть бути використані для будівництва житлового будинка в с. Піщанка. 02.09.2021 року позивач отримала відповідь Піщанської сільської ради, зі змісту якої вбачалося, що Піщанською сільською радою надається належне правове значення обов`язку як уповноваженого суб`єкта, визначеним частиною п`ятою статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову. Разом з тим, у відповіді зазначено, що враховуючи, що станом на день розгляду заяви позивача, Піщанська сільська рада не володіє розробленою технічною документацією із землеустрою щодо проведення інвентаризації, відповідно до вимог закону, надання за запитами фізичних та юридичних осіб інформації про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані є об`єктивно неможливим через відсутність такої інформації. Стосовно проведення/планування проведення інвентаризації земель Піщанської сільської об`єднаної територіальної громади з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються не раціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідач зазначив, що враховуючи те, що проведення таких заходів здійснюється на підставі передбаченого бюджетного забезпечення, проведень робіт з інвентаризації земель на підставі укладених договорів можливо тільки у випадку передбачених видатків місцевого бюджету. Станом на день розгляду заяви позивача, Програмою щодо реалізації розвитку земельних відносин та охорони земель Піщанської сільської ради на 2019-2021 роки не передбачено фінансування на виконання заходів із проведення інвентаризації земель. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо не надання повної та достовірної публічної інформації на її запит від 30.08.2021 року є протиправною, та такою, що порушує її конституційно гарантовані права.
Заперечуючи проти позовної заяви, відповідачем 05.10.2021 року подано відзив на позов, який долучено до матеріалів справи. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що пози вач 30.08.2021 року звернулася до Піщанської сільської ради із запитом на публічну інформацію в якому просила: надати детальну інформацію про наявні вільні земельні ділянки, які можуть бути використані для будівництва житлового будинку в с. Піщанка. 02.09.2021 року на електронну адресу позивача надійшла відповідь Піщанської сільської ради. Відповідач вказує, що у зв`язку з тим, що на день розгляду заяви позивача, Піщанська сільська рада не володіла розробленою технічною документацією із землеустрою щодо проведення інвентаризації, відповідно до вимог закону, надання за запитами фізичних та юридичних осіб інформації про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані є неможливим через відсутність такої інформації. Визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову. Для утворення земельних ділянок, як сформованих об`єктів землеустрою та об`єктів нерухомого майна, необхідно розробити певний обсяг землевпорядної документації, відповідно до якої визначити місця розташування земельних ділянок, їх розміри та межі, цільове призначення, а також інші ознаки, за допомогою яких їх можна ідентифікувати як об`єкти правовідносин. Отже, Піщанська сільська рада, вказуючи про відсутність інформації про наявність вільних земельних ділянок на відповідній території, діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18.10.2021 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій останнім повністю підтримано позицію викладену в позовній заяві.
Частинами 5, 8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив та зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 30.08.2021 року, відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", звернулась до Піщанської сільської ради із запитом від 28.08.2021 року на публічну інформацію, в якому просила: надати детальну інформацію про наявні вільні земельні ділянки, які можуть бути використанні для будівництва житлового будинку в с. Піщанка. Переважно земельні ділянки, які знаходяться поряд з вже побудованими житловими будинками. Також, просила надати плани зонування та інші картографічні документи. В запиті зазначено, що вищевказана інформація необхідна для реалізації набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
02.09.2021 року відповідачем на запит позивача на публічну інформацію від 30.08.2021 року, вх.№ 292/02-25, повідомлено, що пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено виключну компетенцію сільської ради із вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до положень ст. 81 Земельного Кодексу України (далі - ЗК), громадяни набувають права власності на ділянки на підставі безоплатного передання із земель державної та комунальної власності. За змістом чч.1-3, 5 ст.116 ЗК, громадяни, юридичні особи набувають права власності та права користування ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передання ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатне передання ділянок у власність громадян провадиться в разі, зокрема, одержання ділянок із земель державної та комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації визначених цим кодексом. Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передання ділянок у власність або користування та порядок надання ділянок державної або комунальної власності та користування встановлені в стст.118, 122 ЗК. Порядок безоплатної приватизації ділянок громадянами встановлений у ст.118 ЗК. Відповідно до приписів ч.7 ст.118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або місцевого самоврядування, який передає ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених у ст. 22 цього кодексу, розглядає клопотання в місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ділянки або мотивовано відмовляє в його наданні. Підставою відмови може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою та техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Надання дозволів на розроблення проекту землеустрою здійснюється Піщанською сільською радою відповідно до містобудівної документації населених пунктів, а саме генеральних та детальних планів. У свою чергу, Піщанською сільською радою надається належне правове значення обов`язку як уповноваженого суб`єкта, визначеним частиною п`ятою статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані для будівництва житлового будинку. Проте, вищевказані положення кореспондуються із вимогами частини 1,3 статті 35 Закону України "Про землеустрій", що інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Порядок проведення інвентаризації земель затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог, передбачених пунктами 9-11 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 року № 47, проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою та складання за її результатами технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель здійснюється на замовлення органів місцевого самоврядування, землевласників і землекористувачів із виконавцем (юридичними особами, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та на складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; або фізичними особами-підприємцями, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та сертифікованими інженерами інженерними-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації. Враховуючи, що станом на день розгляду заяви позивача, Піщанська сільська рада не володіє розробленою технічною документацією із землеустрою щодо проведення інвентаризації відповідно до вимог закону, надання за запитами фізичних та юридичних осіб інформації про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані є об`єктивно неможливим через відсутність такої інформації. Стосовно проведення/планування проведення інвентаризації земель Пішанської сільської об`єднаної територіальної громади з метою встановлення місяця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються не раціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування зауважимо, що враховуючи, що проведення таких заходів здійснюється на підставі передбаченого бюджетного забезпечення, проведень робіт з інвентаризації земель на підставі укладення договорів можливо тільки у випадку передбачених видатків місцевого бюджету. Станом на день розгляду цього листа Програмою щодо реалізації розвитку земельних відносин та охороним земель Піщанської сільської ради на 2019-2021 роки не передбачено фінансування на виконання заходів із проведення інвентаризації земель.
Позивач, вважаючи вказану відповідь недостовірною і неповною, а також такою, що порушує її право на доступ до публічної інформації, звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про інформацію" від 2 жовтня 1992 року №2657-XII, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон 2939).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини першої статті 3 Закону 2939).
Частиною першою статті 22 Закону 2939 визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії (інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Пунктом 31 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, передбачено, що міським радам надані виключні повноваження щодо прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.
Відповідно до частини п`ятої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI, уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин,забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.
Абзацом другим частини п`ятої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що до моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.
За приписами статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою, здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.
З аналізу положень Закону 2939 вбачається, що визначальною ознакою для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходилася у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.
Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.
Судом встановлено, що позивач запитувала інформацію про наявність вільних земельних ділянок на території Піщанської об`єднаної територіальної громади державної та/або комунальної власності, які не надані у користування та можуть бути використані для будівництва і обслуговування жилого будинку.
Відповідач надав відповідь, в якій зазначив зокрема, що станом на день розгляду заяви позивача, Піщанська сільська рада не володіє розробленою технічною документацією із землеустрою щодо проведення інвентаризації відповідно до вимог закону, надання за запитами фізичних та юридичних осіб інформації про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані є об`єктивно неможливим через відсутність такої інформації".
Аналізуючи приписи статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування", слід вказати, що саме відповідач згідно з його компетенцією зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Виконавчий комітет також залишається розпорядником цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у його фактичному володінні.
Згідно пункту 1 частини першої статті 22 Закону 2939, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту лише у випадку якщо він не володіє і не зобов`язаний володіти такою інформацією відповідно до його компетенції.
Натомість відповідач у силу закону зобов`язаний володіти відповідною інформацією.
Відтак, з урахуванням наведеного вище, слід дійти висновку, що відповідач числі є розпорядником запитуваної позивачем інформації, а тому у нього були відсутні правові підстави, передбачені статтею 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", для відмови у задоволенні запиту про надання такої інформації.
Таким чином, з урахуванням наведеного, слід дійти до висновку, що надана відповідачем інформація у відповідь на запит позивача є неповною.
Судом також спростовуються доводи відповідача про те, що ним не порушено вимоги законодавства, надаючи відповідну інформацію, оскільки надана інформація не відповідає вимогам щодо її повноти.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Даючи оцінку оскаржуваній поведінці відповідача, суд дійшов висновку, що ненадання Піщанською сільською радою повної та достовірної публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 30.08.2021 року вх. № 1422/02-22 свідчить про бездіяльність, яка не відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправною.
Що стосується вимоги позивача зобов`язати Піщанську сільську раду надати ОСОБА_1 повну інформацію, щодо наявності всіх вільних земельних ділянок на території Піщанської об`єднаної територіальної громади державної та/або комунальної власності, які не надані у користування та можуть бути використані для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із зазначенням кадастрових номерів (у разі наявності), наданням кадастрових карт (планів) або інших графічних матеріалів, суд зазначає наступне.
Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні- це можливість діяти за власним розсудом, але можливість обрати з двох або більш альтернатив, кожна з яких є законною. У разі, коли законом передбачено єдиний можливий варіант поведінки адміністративного органу, але він діє в іншій спосіб, аніж той, що передбачено законом, мова про дискрецію не йде, в такому випадку порушено принцип законності як складової принципу верховенства права. Слід зауважити, що межі судового контролю за рішеннями та діями адміністративного органу дозволяють оцінити їх за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі в розрізі висвітленої проблематики.
Оскільки суд дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, то належним способом відновлення порушеного права буде зобов`язання Піщанську сільську раду надати ОСОБА_1 повну інформацію, щодо наявності всіх вільних земельних ділянок на території Піщанської об`єднаної територіальної громади державної та/або комунальної власності, які не надані у користування та можуть бути використані для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № ПН2642382 від 07.08.2021 року.
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 908 грн.
Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., суд зазначає наступне.
Так, позивачем разом з позовною заявою було надано клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.
До клопотання були надані копія договору №03/21 від 02.09.2021 року, платіжне доручення про сплату 15 000 грн., копія акту виконаних робіт від 06.09.2021 року, копія детального опису робіт від 06.09.2021 року.
18.10.2021 року до суду від представника позивача надійшло уточнене клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., до якого було додатково надано додаткову угоду №1 від 09.10.2021 року.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд встановив, що позивач 02.09.2021 року уклав з адвокатом Бондарюком С.Л. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4015 від 23.11.2017 року) договір про надання правової допомоги №03/21.
Відповідно до п. 1 цього договору, адвокат зобов`язується надати клієнту наступні послуги правового характеру: представництво, захист прав та інтересів клієнта у Дніпровському окружному адміністративному суді по справі за позовом ОСОБА_1 до Піщанської сільської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
1.1. які полягають у наданні правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів; представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування.
1.2. Для надання адвокатом послуг клієнт надає адвокату наступні повноваження:
підписувати та подавати від імені клієнта будь-які заяви, відзиви, скарги, заперечення та клопотання (як письмові, так і усні), що стосуються виконання даного договору, та обґрунтовувати прохання і побажання, викладені в них; отримувати дозволи, довідки, рішення компетентних органів, дублікати документів, їх копії, відповіді на запити, скарги, заяви, витяги та копії судових рішень і інших документів, що є в матеріалах справи та отримання яких дозволяється законом, а також інші документи - в разі виникнення такої потреби; отримувати та здавати поштові відправлення (офіційні повідомлення, судові повістки тощо); розписуватися від імені Клієнта в межах цього договору; знайомитися з матеріалами справи; брати участь у судових засіданнях та у дослідженні доказів; давати усні та письмові пояснення; наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що можуть виникнути в ході реалізації повноважень за цим договором; вчиняти інші дії, передбачені чинним законодавством України.
На підтвердження наданих послуг разом з позовом надано детальний опис робіт (наданих послуг) № 3/21-1 про надання правової (правничої) допомоги за договором 03/21 про надання правової (правничої допомоги) від 02.09.2021 року та акт № 1/21-1 про надання правової (правничої) допомоги за договором 03/21 про надання правової (правничої допомоги) від 02.09.2021 року.
При цьому, в детальному описі робіт (наданих послуг) № 3/21-1 про надання правової (правничої) допомоги за договором №03/21 про надання правової (правничої допомоги) від 02.09.2021 року зазначено: що у період часу з 02.09.2021 року по 06.09.2021 року адвокат надав клієнтові наступні послуги (правову допомогу), зокрема: було вивчено документи клієнта для складання позовної заяви, підготовка (складення) позовної заяви - було витрачено часу 14 (чотирнадцять) годин, за цей час було: вивчено та проаналізовано документи клієнта - витрачено 6 год. - 6429 грн; складено позовну заяву - витрачено 8 год. - 8571 грн.
У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у відшкодуванні витрат на правничу допомоги, зазначивши, що в матеріалах справи відсутні докази про надання правничої допомоги позивачу, а саме за надані послуги у формі представництва, захисту прав та інтересів безпосередньо у Дніпропетровському окружному адміністративному суді.
Водночас, що станом на 28.09.2021 року такого суду як Дніпровський окружний адміністративний суд, який зазначено у вищезазначених документах, в Україні не існує.
Крім того, позивачем у справі є ОСОБА_1 , яка згідно Указу Президента України від 29.09.2016 року № 425/2016 була призначена на посаду судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області строком на п`ять років.
Таким чином, позивач є досвідченим фахівцем у галузі права, який не потребує будь-якої правничої допомоги, оскільки володіє глибокими знаннями у галузі земельного законодавства та собисто ухвалювала рішення по судовим справам (наприклад справи Сєвєродонецького міської суду Луганської області № 428/2960/17; 428/270/17; 428/2960/17).
Оцінюючи надані сторонами докази та доводи з питання відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з такого.
Статтею 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Водночас, статтею 55 Конституції України, передбачено, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Таким, Конституцією України гарантовано кожному можливість отримання професійної правничої допомоги, в незалежності від фахових вмінь та здібностей людини, яка вважає, що її права, свободи чи законні інтереси порушено.
Окрім цього, суд зазначає, що представником позивача до суду разом з клопотанням про стягнення витрат на професійну правничу допомогу подано копію додаткової угоди № 1 від 09.10.2021 року (до договору № 03/21 від 19.07.2021 року)
Так, даної додатковою угодою визначено, що в розділі 1 договору № 03/21 від 19.07.2021 року про надання правової допомоги, в 2 абзаці детального опису робіт (надання послуг) № 3/21-1 про надання правової (правничої) допомоги за договором № 03/21 від 19.07.2021, в 2 абзаці акту № 1/21-1 про надання правової (правничої) допомоги за договором № 03/21 від 19.07.2021 допущені описки, а саме: зазначено про представництво в "Дніпровському окружному адміністративному суді" замість "Дніпропетровському окружному адміністративному суді", вказано відповідача "Підгородненську міську раду" замість "Піщанська сільська рада", та виправлено даною додатковою угодою зазначені технічні описки.
На підставі наданих доказів, суд встановив, що представником позивача підтверджено здійснення оплати за надану правничу допомогу, яку було надано безпосередньо у Дніпропетровському окружному адміністративному суді відповідними документами.
Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Враховуючи, що дана справа є справою незначної складності, наявність численної судової практики, відсутність значного обсягу обставин які підлягають доказуванню та доказів, суд вважає, що достатнім в даному випадку буде відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.
За наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправною бездіяльність Піщанської сільської ради, яка полягає у не наданні повної та достовірної публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 30.08.2021 року вх. № 1422/02-22.
Зобов`язати Піщанську сільську раду надати ОСОБА_1 повну інформацію, щодо наявності всіх вільних земельних ділянок на території Піщанської об`єднаної територіальної громади державної та/або комунальної власності, які не надані у користування та можуть бути використані для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Стягнути з Піщанської сільської ради за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська